ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Справа № 906/1161/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ТОВ "Цефей-Еко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 (повний текст складено 20 травня 2022 року, суддя Кравець С.Г.)

за позовом фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко"

про стягнення 192631,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про стягнення 192631,03 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Броники, вул. Шосейна, буд. 5 А; ідентифікаційний код 42414840) на користь Фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 158950,00грн основного боргу, 5895,96грн пені, 18367,71 грн інфляційних втрат, 5560,86грн 3% річних, 2831,61 грн витрат по сплаті судового збору, 7055,85грн витрат на оплату послуг адвоката. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що виконання позивачем зобов`язань на суму 158950,00 грн. за укладеним між сторонами договором №2 від 03 липня 2020 року, підтверджується Актом виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року. Даний акт підписано особами, які брали участь у господарській операції: від імені орендаря - директором ТОВ "Цефей-Еко" Цимбалюком С.М., від імені орендодавця фізичною особою-підприємцем Кобою В.І. без будь-яких зауважень чи заперечень щодо незгоди з зазначеними в ньому послугами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ "Цефей-Еко" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що враховуючи умови договору оренди та обов`язки сторін, акт виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року не може бути належним доказом виконання договору оренди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази реального виконання робіт, на підставі яких було складено такий акт, та не надано доказів реального руху активів, які повинні бути згідно положень договору оренди.

Апелянт зауважує, що сторонами не визначено всіх умов договору, зокрема в пункті 2.1.1. не визначено дату, не пізніше якої зазначена техніка повинна була б бути передана відповідачу; в пункті 2.1.1. наявне посилання на пункт 1.1. договору оренди щодо земельних угідь, на яких необхідно були здійснювати збирання зернових, але, в пункті 1.1. не визначено місцезнаходження земельних угідь, а в пункті 1.3. не визначено, збір яких культур необхідно було здійснювати. Тобто, зі змісту тексту самого договору оренди, неможливо встановити, які саме роботи необхідно було виконувати, в якому місці такі роботи повинні були виконуватись орендованою технікою під керуванням позивача, місце передачі техніки.

Скаржник стверджує, що в матеріалах справи також відсутні докази того, що позивач, відповідно до пункту 2.1.3. договору оренди, поніс витрати по ремонту і експлуатації техніки, що позивач забезпечив комплектність екіпажів комбайнерами. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, які відповідно до умов договору оренди зобов`язаний вчинити відповідач перед початком виконання робіт. Зокрема, згідно пункту 2.2.2. договору оренди, орендар (відповідач) зобов`язується підготувати поля (угіддя) до обробки, про що подати орендодавцю (позивачу) акт з оцінкою готовності до обробки. Разом з тим, позивачем не додано до позову складеного відповідачем акта з оцінкою готовності до обробки, що свідчить про відсутність у позивача можливості приступити до виконання робіт. Отже, враховуючи відсутність документів, які мали б складатись сторонами у разі виконання договору оренди, обставини, викладені у позові не підтверджено, а у задоволені позову необхідно було відмовити.

Листом №906/1161/21/3092/22 від 13 червня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

22 червня 2022 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1161/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 червня 2022 року залишено без руху апеляційну скаргу ТОВ "Цефей-Еко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21. Надано скаржнику 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору на суму 4334,20 грн.

04 липня 2022 року від представника ТОВ "Цефей-Еко" надійшла заява про усунення недоліків до якої додане платіжне доручення №376 від 27 червня 2022 року про сплату 4334,20 грн. судового збору.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Філіпової Т.Л., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний склад суду: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Цефей-Еко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21. Запропоновано позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В., суддя Грязнов В.В.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ТОВ "Цефей-Еко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил статей 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей Еко" (орендар/відповідач) та фізичною особою-підприємцем Коба Володимиром Івановичем (орендодавець/позивач) укладено договір №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом (далі - договір) /т.1, а.с.6-7/.

У відповідності до пункту 1.1 договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове користування сільськогосподарську техніку разом з обслуговуючим персоналом для виконання сільськогосподарських робіт на земельних угіддях Орендаря площею до 2500га, а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування сільськогосподарську техніку під керуванням екіпажу (водія) Орендодавця і зобов`язується своєчасно сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно з пунктом 1.3 договору, види робіт, що виконуються за цим договором: збирання озимих культур, збирання ярих культур.

Відповідно до пункту 1.4. договору, термін оренди з 11 липня 2020 року до моменту повернення с/г техніки.

Згідно з пунктом 2.1 договору, Орендодавець зобов`язується:

2.1.1. Передати Орендарю для виконання роботи згідно статті 1 даного договору для збирання зернових наступну зернозбиральну техніку Орендодавця, що оснащена і придатна для збирання виду сільськогосподарських культур визначених в пункті 1.3. цього договору, а також технічно справна:

1) Зернозбиральний комбайн Claas Lexion 480, 26935 AB, вартість - 1 500 000 грн, комбайнер Коба В.

Зазначена зернозбиральна техніка повинна бути передана в користування Орендарю та приступити до збирання зернових на земельних угіддях, вказаних в пункті 1.1. даного Договору не пізніше.

2.1.2. Надати гарантію на якість робіт на рівні технічних можливостей техніки цього типу. Претензії до якості виконання робіт приймаються безпосередньо під час роботи на полі в цей самий день, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту виникнення недоліків в роботі.

2.1.3. Нести витрати по ремонту і експлуатації, забезпечити комплектність екіпажів комбайнерами.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що Орендар зобов`язується:

2.2.1 Використовувати техніку на об`ємах робіт згідно з пунктом 1.1. даного договору на полях (угіддях), обов`язково виділивши для цього окремі поля або окремі ділянки.

2.2.2 Підготовити поля (угіддя) до обробки, про що подати Орендодавцю акт з оцінкою готовності до обробки.

2.2.3 За свій рахунок (безоплатно для Орендодавця) забезпечити орендовану збиральну техніку Орендодавця дизельним паливом, без передачі такого палива у власність та без права розпоряджатися ним.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до моменту повернення техніки, але в будь якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань.

До договору №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03 липня 2020 року, між сторонами було складено та підписано Акт прийому-передачі техніки №2 від 03 липня 2020 року, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове використання наступну с/г техніку з обслуговуючим її персоналом: комбайн Claas Lexion 480, 26935 АВ, вартість наданої в оренду техніки 1500000 грн /т.1, а.с.8/.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем щодо оренди с/г техніки з обслуговуючим персоналом підтверджується прийняттям відповідачем наданих послуг за Актом виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року в загальній сумі 158950,00грн /т.1, а.с.87/.

За актом повернення техніки від 04 серпня 2020 року відповідач повернув, а позивач прийняв с/г техніку з обслуговуючим її персоналом - комбайн Claas Lexion 480, НОМЕР_2 , водій відповідальний за техніку - Коба В. /т.1, а.с.86/.

Наявні в матеріалах справи оригінальні примірники договору №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03 липня 2020 року, Акти прийняття та повернення техніки від 11 липня 2020 року, від 04 серпня 2020 року, Акт виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року підписані від імені ТОВ "Цефей-Еко" директором Цимбалюком С.М.

Згідно з поясненнями представника відповідача, які викладені в клопотанні про залишення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи без розгляду, колишнім директором ТОВ "Цефей-Еко" Цимбалюком С. було особисто повідомлено про те, що саме він підписував договір та акт виконаних робіт /т.1, а.с.135/. З огляду на що представником ТОВ "Цефей-Еко" було подано клопотання №8 від 27 січня 2022 року про залишення без розгляду клопотання відповідача №59 від 28 грудня 2021 року про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 25 серпня 2021 року, в якій вимагав від відповідача виконати належним чином зобов`язання по договору та перерахувати на його рахунок заборгованість в сумі 158950,00 грн та пеню в сумі 21547,52 грн, загалом 180497,52 грн в термін до 31 серпня 2021 року /т.1, а.с.10, докази надіслання та вручення а.с.11-12/.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість не погасив, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення з відповідача 158950,00 грн основного боргу, 9648,23 грн пені, 5665,09 грн 3% річних та 18367,71 грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладені обставини справи місцевий господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з чим частково не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до складання первинного документа містяться і у пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі Положення). Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (абзац 3 пункту 2.4 Положення).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (пункт 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Отже, з урахуванням наведених положень документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг по оренді відповідачеві, так і факт відображення у бухгалтерському обліку останнього, є Акти виконаних робіт, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов`язкові реквізити. Первинні документи мають бути підписані особами, які брали участь у господарській операції, а підпис може скріплюватися печаткою.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що виконання позивачем зобов`язань на суму 158950,00 грн за укладеним між сторонами договором №2 від 03 липня 2020 року, підтверджується Актом виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року. Даний акт підписано особами, які брали участь у господарській операції: від імені орендаря - директором ТОВ "Цефей-Еко" Цимбалюком С.М., від імені орендодавця фізичною особою-підприємцем Кобою В.І. без будь-яких зауважень чи заперечень щодо незгоди з зазначеними в ньому послугами.

Відповідно, як правильно зазначив місцевий суд, такий акт в розумінні приписів частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним бухгалтерським документом та засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції і місить інформацію про вартість наданих послуг.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що за умовами договору саме на відповідача покладено обов`язки підготувати поля (угіддя) до обробки зі складанням акта з оцінкою готовності до обробки (пункт 3.2 договору), вести облік об`ємів виконаних орендованою технікою робіт (по обробленій площі) і складати відповідні реєстри за кожен день (підпункт 2.2.5 договору). При цьому, виходячи зі змісту пункту 3.2 договору, акт виконаних робіт до договору №2 від 03 липня 2020 року, складається на підставі реєстрів об`ємів виконаних орендованою технікою зі збору сільськогосподарської продукції, які є проміжними документами. Відповідно, за наявності таких реєстрів і оформляється уповноваженими особами акт виконаних робіт до договору №2 від 03 липня 2020 року.

Місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що відсутність в матеріалах справи актів з оцінкою готовності полів до обробки, реєстрів об`ємів виконаних робіт тощо, не спростовує факту надання позивачем відповідачу послуг за актом виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року, який є первинним і кінцевим документом, що засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції та на підставі якого здійснюється оплата. Відсутність таких документів не може бути підставою для неоплати отриманих послуг.

Суд першої інстанції обгрунтовано зауважив, що керівник підприємства згідно з вимогами законодавства відповідає за організацію бухгалтерського обліку, а безпосередньо за ведення обліку несе відповідальність бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, у зв`язку з чим, апелянтом у даному разі не доведено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили, що саме позивач в межах своїх службових обов`язків є тією особою, на яку законом було покладено обов`язок щодо формування та забезпечення правильного ведення бухгалтерського обліку підприємства відповідача. Невиконання працівниками відповідача своїх обов`язків за договором та належне підписання акта наданих послуг без зауважень, не може бути підставою для звільнення ТОВ "Цефей Еко" від виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг.

Відповідно до статті 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, ТОВ "Цефей Еко" не надано жодного доказу, який міг би поставити під сумнів належність та допустимість акта виконаних робіт №1 від 04 серпня 2020 року до договору №2 від 03 липня 2020 року. Такими доказами могли би бути документи на підтвердження того, що у відповідача перебувала власна сільськогосподарська техніка або ним було укладено договір з іншим суб`єктом для здійснення своєї господарської діяльності з виконання робіт на земельних угіддях, та інші.

Колегією суддів не буруться до уваги посилання апелянта на те, що сторонами у договорі не визначено всіх умов договору, оскільки особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №756/1381/17-ц.

У випадку незгоди з умовами договору ТОВ "Цефей-Еко" не був позбавлений можливості відмовитися від підписання даного договору.

У відповідності із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами пункту 2.2.6 договору, орендар зобов`язується провести розрахунок за оренду техніки в строки та порядку передбаченому статтею 3 цього договору.

У відповідності до пункту 3.1 договору, вартість оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом встановлюється в гривнях за 1 добу та складає 6358,00 гривень за одну одиницю техніки без ПДВ. Орендодавець є платником єдиного податку 3-ї групи зі сплатою 5% від доходу ( не платник ПДВ).

За умовами пункту 3.2 договору, орендна плата за договором здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Орендодавця, протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту підписання акту, що складається на підставі реєстрів об`ємів виконаних орендованою технікою робіт зі збору сільськогосподарської продукції.

Відповідно до строків оплати, узгоджених сторонами в договорі та положень частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був оплатити послуги оренди сільськогосподарської техніки та персоналу в сумі 158950,00 грн у строк до 25 серпня 2020 року.

В порушення умов договору, відповідач не здійснив розрахунків за надані послуги оренди у визначений договором строк.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 25 серпня 2021 року, в якій вимагав від відповідача виконати належним чином зобов`язання по договору та перерахувати на його рахунок заборгованість в сумі 158950,00 грн та пеню в сумі 21547,52 грн, загалом 180497,52 грн в термін до 31 серпня 2021 року.

Нормою статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за надані послуги з оренди у встановлений строк не виконав, доказів сплати заборгованості в загальній сумі 158950,00 грн судам не надано, а тому суд першої інстанції обгрунтовано присудив до стягнення з відповідача 158950,00 грн основного боргу.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача пені, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим судом помилково застосовано до даних вимог позовну давність, з огляду на наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Сторони несуть матеріальну відповідальність в повному обсязі за невиконання зобов`язань, визначених даним договором (пункт 4.1 договору).

У пункті 4.3 договору сторонами погоджено, що у випадку порушення строків розрахунку (розділ 3) Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 9648,23 грн за період з 18 серпня 2020 року по 18 лютого 2021 року. Однак, з урахуванням строку сплати 25 серпня 2020, правильним є нарахування пені за період з 26 серпня 2020 року по 18 лютого 2021 року (в межах заявлених вимог).

Відповідачем в додаткових поясненнях від 25 квітня 2022 року заявлено клопотання про застосування до вимоги про стягнення пені строків позовної давності.

Відповідно до 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 258 ГПК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ГПК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З даним позовом до суду позивач звернувся 29 жовтня 2021 року. Відповідно, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені за період нарахування до 29 жовтня 2020 року.

Проте, судом не було враховано, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 та від 25 березня 2020 року №239, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

В подальшому, карантин продовжувався, не перериваючись. Так, Постановою Кабінету Міністрів України №1066 від 11 жовтня 2021 року продовжено карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), до 31 грудня 2021 року.

Тобто, якщо до 12 березня 2020 року позовна давність не спливла, її строк продовжується на час дії карантину, який триває, а тому відсутні підстави для висновку про сплив строків позовної давності для звернення до суду з даною позовною вимогою.

Отже, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період прострочення з 26 серпня 2020 року по 18 лютого 2021 року з суми боргу 158950 грн. в розмірі 9249,58 грн. В частині вимог позивача про стягнення пені в сумі 398,65 слід відмовити (з урахуванням строку оплати зобов`язання 25 серпня 2020, правильним є нарахування пені за період з 26 серпня 2020 року по 18 лютого 2021 року (в межах заявлених вимог)).

У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 5665,09 грн 3% річних та 18367,71 грн інфляційних втрат за період з 18 серпня 2020 року по 25 жовтня 2021 року /розрахунки а.с.14-15/.

Колегією суддів перевірено здійснені позивачем та місцевим судом розрахунки, та враховуючи строк прострочення виконання зобов`язання 25 серпня 2020 року, встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних нарахованих на заборгованість в сумі 158950,00 грн за період з 26 серпня 2020 року по 25 жовтня 2021 року, де сума 3% річних становить 5560,86 грн. Судом першої інстанції правомірно відмовлено в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 104,23 грн. Арифметично правильною, обгрунтованою та такою, що відповідає умовам договору, є сума інфляційних втрат в розмірі в сумі 18367,71 грн.

Враховуючи викладене, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 158950,00 грн, 9249,58 грн пені, 18367,71 грн інфляційних втрат, 5560,86 грн 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 398,65 грн пені та 104,23грн 3% річних суд відмовляє.

Щодо витрат на надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 7200,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2 статті 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Судом було встановлено, що згідно реєстру адвокатів Бездітний І.І. є адвокатом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2021 року між Адвокатським бюро "Іван Бездітний" (Адвокатське бюро) та Фізичною особою-підприємцем Коба Володимиром Івановичем (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №11/01/2021, за умовами пункту 1.1 якого сторони погодили, що предметом даного Договору є надання Адвокатським бюро, усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту обумовленої цим договором.

За умовами пункту 2.1 договору, Адвокатське бюро, в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги:

2.1.1. Надання правової інформації, консультації та роз`яснення з правових питань щодо предмету спору, виключно в робочі дні з 10:00 год. до 17:00 год.

2.1.2. Складання наступних документів процесуального характеру: позовної заяви про стягнення заборгованості за договором №2 оренди сільськогосподарської техніки з обслуговуючим персоналом від 03 липня 2020 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між сторонами. Сплатити рахунки експертів, спеціалістів та інші рахунки й квитанції для досягнення Адвокатським бюро мети цього Договору.

Гонорар за даним договором становить 7200 (сім тисяч двісті) гривень 00 коп. Вказана сума гонорару сплачується Клієнтом за надання адвокатом Адвокатського бюро правничої допомоги, шляхом перерахування Клієнтом грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро на умовах передоплати (пункт 6.1, 6.2 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і до 01.12.2021.

Вказаний договір підписаний уповноваженими особами.

На виконання вимог даного договору сторонами було складено Акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 25 жовтня 2021 року /а.с.31/.

У даному акті від 25 жовтня 2021 року вказано перелік виконаних робіт, а також те, що загальна вартість послуг Адвокатського бюро "Іван Бездітний" в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, за договором про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2021 року, складає 7200 грн. 00 коп.

Пунктом 3 акта приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг передбачено, клієнт немає жодних претензій до якості наданих Адвокатським бюро "Іван Бездітний" в особі адвоката Бездітного Івана Івановича та адвоката Левченка Артема Олександровича, послуг.

Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн підтверджується платіжним дорученням №39 від 20 жовтня 2021 року /а.с.32/.

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу є обгрунтованим та документально підтвердженим у розмірі 7200 грн.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 7180,56 грн.

Відповідно до частини 4 статті 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з тим, що місцевий суд допустив порушення норм матеріального права при перевірці здійснених розрахунків, колегія суддів змінює мотивувальну та резолютивну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Цефей-Еко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 відмовити.

Змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21, виклавши її в редакції цієї постанови.

Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Житомирської області від 18 травня 2022 року у справі №906/1161/21 викласти в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Броники, вул. Шосейна, буд. 5 А; ідентифікаційний код 42414840) на користь Фізичної особи-підприємця Коби Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- 158950,00 грн основного боргу,

- 9249,58 грн пені,

- 18367,71 грн інфляційних втрат,

- 5560,86 грн 3% річних,

- 2881,65 грн витрат по сплаті судового збору,

- 7180,56 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/1161/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "07" вересня 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Гудак А.В.