ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. Справа№ 910/11878/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 30.08.2022 у справі №910/14469/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021, повний текст якого складено 23.11.2021

у справі №910/11878/21 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»

до 1. Акціонерного товариства «Асвіо банк»

2. Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсними результатів аукціону та договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Асвіо банк» (далі відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі відповідач 2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у якому просило:

- визнати недійсними результати аукціону від 22.10.2019 з продажу активів відповідача 2 за лотом № GL18N212006 від 22.10.2019 в частині продажу права вимоги до позивача за кредитним договором № 0606/01 від 06.06.2012;

- визнати недійсним укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 55-UA-EA-2019-1016-000024-b_2 від 07.11.2019 в частині відступлення права вимоги до позивача за кредитним договором № 0606/01 від 06.06.2012.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про зміну предмета позову в якій первісно заявлені позовні вимоги доповнено вимогою про визнання недійним рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ПАТ «КБ «Надра» від 19.09.2019 № 2363 в частині визначення умов продажу права вимоги відповідача 2 до позивача за кредитним договором № 0606/01 від 06.06.2012, у прийняття якої судом першої інстанції відмовлено з посиланням на те, що вказаною заявою одночасно змінюються і предмет, і підстави позову, що суперечить положенням ч. 3 ст. 46 ГПК України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що оспорювані аукціон та договір в частині продажу права вимоги до позивача за кредитним договором №0606/01 від 06.06.2012 суперечать положенням ч. 1 ст. 514 ЦК України, так як розмір права вимоги за вказаним кредитним договором, яке було відступлено відповідачем 2 на користь відповідача 1, не відповідає дійсності, оскільки до пулу активів було включно та, відповідно, відступлено право вимоги за кредитним договором № 0606/01 від 06.06.2012 в більшому обсязі, ніж той, який існував на момент підготовки та проведення аукціону та на момент укладення договору відступлення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021, повний текст якого складено та підписано 23.11.2021, у справі №910/11878/21 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не обґрунтовано факт порушення відповідачами прав та охоронюваних законом позивача, а також обрано неналежний спосіб захисту так як:

- сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання, а у разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Вказане свідчить про те, що укладення спірного правочину та проведення спірних торгів не порушує жодних прав чи законних інтересів боржника та, відповідно, про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення саме його права або охоронюваного законом інтересу відповідачами;

- ефективні засоби захисту боржника проти нового кредитора визначені ч. 1 ст. 518 ЦК України, відповідно до якої боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відтак, звернення боржниками з позовом про визнання недійсними договору відступлення прав вимоги та результатів аукціону є неналежним способом захисту.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано низку обставин, які є надважливими для розгляду цієї справи та про наявність яких було вказано позивачем у позові, а також порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що розмір права вимоги за спірним кредитним договором, яке було відступлено відповідачем 2 на користь відповідача 1 не відповідає дійсності та є більшим ніж той, який існував на момент підготовки та проведення аукціону та на момент укладення договору відступлення.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про відновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, вказану скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022, з урахуванням ухвали від 24.01.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 6 810,00 грн., витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11878/21.

19.01.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали даної справи.

02.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 та поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.03.2022 на 10:15 год.

11.02.2022 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач 1 з посиланням на те, що судами вже формульовано позицію, відповідно до якої ефективні способи захисту боржника проти нового кредитора визначені ч. 1 ст. 518 ЦК України за змістом якої боржник має право висувати проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про зміну кредитора, а відтак звернення позивача до суду з вказаним позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, є неналежним способом захисту прав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 01.03.2022 не відбулось.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022, враховуючи перебування судді Чорногуза М.Г, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11878/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 справу № 910/11878/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В., розгляд апеляційної скарги призначено на 21.06.2022 о 10:00 год.

В судове засідання, яке відбулося 21.06.2022, учасники справи не з`явилися, з огляду на що та враховуючи те, що безумовних доказів обізнаності останніх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги матеріали справи не містять, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 відкладено на 19.07.2022 о 10:15 год.

18.07.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому позивач, з посланням на те, що його представник у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації про ти України та введенням в України воєнного стану була вимушена тимчасово переміститись з постійного місця проживання, а позивач не матиме можливості прибути до приміщення Північного апеляційного господарського суду для участі в судовому засіданні, призначеному на 19.07.2022, просить відкласти судове засідання на іншу календарну дату та час.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 відкладено на 30.08.2022 о 10:30 год.

Станом на 30.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити,представники відповідачів та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

06.06.2012 відповідач 2 як банк та позивач як позичальник уклали кредитний договір № 0606/01 (далі Кредитний договір) відповідно до умов якого відповідач 2 прийняв на себе зобов`язання надати позивачу кредит.

В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до Кредитного договору шляхом укладення відповідних додаткових договорів.

За змістом додаткових договорів про внесення змін та доповнень від 29.11.2013 та від 20.12.2013 за умовами Кредитного договору відповідач 2 прийняв на себе зобов`язання відкрити позивачу відновлювальну кредитну лінію і надати кредит з загальним лімітом заборгованості в сумі, що не перевищує 116 025 261,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 24 %, а позивач - зобов`язання погашати кредит за наступним графіком із одночасним зменшенням ліміту кредитної лінії: не пізніше 11.01.2014 в сумі 90 000 000,00 грн.; решта заборгованості в кінці строку погашення - не пізніше 20.05.2014.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 № 545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача 2.

В силу положень ч. 3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

За змістом положень ч. 6 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

За визначенням, наведеним у ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відкриті торги - спосіб продажу майна (активів), за якого переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов`язань, а для об`єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи.

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ч. 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

22.10.2019 проведено електронний аукціон з продажу активів (майна) лоту: Пул активів ПАТ «КБ «Актив-Банк», а саме нерухоме майно, майнові права на нерухоме майно, земельні ділянки, основні засоби, права вимоги та майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними та фізичними особами, дебіторська заборгованість та майнові права за дебіторською заборгованістю за господарськими операціями та цінними паперами; та активи ПАТ «КБ «Надра», а саме майнові права за генеральною угодою про порядок проведення міжбанківських операцій № 20/2004-1.65

Переможцем електронного аукціону № UA-EA-2019-10-16-000024-b став відповідач 1, ціна продажу лоту 15 400 000,00 грн.

07.11.2019 відповідач 2 як первісний кредитор та відповідач 1 як новий кредитор уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 55-UA-EA-2019-1016-000024-b_2 (далі Договір) у якому сторонами погоджено, що відповідач 2 відступає шляхом продажу відповідачу 1 належні відповідачу 2, а відповідач 1 набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги відповідача 2 до позичальників та/або заставодавців, та/або поручителів зазначених у додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, та/або договорами застави та/або договором поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (далі Основні договори).

За Договором відповідач 1 в день укладення цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: права вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до відповідача 1 у повному обсязі та на момент відступлення Прав вимоги, за виключенням права на здійснення права договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надано відповідачу 1 відповідно до умов Основних договорів (п. 2.2 Договору).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору серед договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, зокрема, є позивач. Так, у п. 24 Додатку № 1 до Договору визначено, що відповідачем 2 відповідачу 1 відступлено право вимоги за Кредитним договором у загальному розмірі 228 769 396,59 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом становить 116 025 235,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом становить 112 744 161,59 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що станом на дату проведення спірного аукціону та станом на дату укладення Договору дійсний розмір прав вимоги за Кредитним договором не відповідав розміру, який було відступлено відповідачем 2 на користь відповідача 1, а дійсний розмір вимог за Кредитним договором є значно меншим ніж, той який визначений сторонами у Договорі.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що аукціон від 22.10.2019 в частині продажу права вимоги до позивача за Кредитним договором та Договір в частині відступлення права вимоги до позивача за Кредитним договором суперечать чинному законодавству України, а саме ч. 1 ст. 514 ЦК України, що є підставою для визнання аукціону від 22.10.2019 та Договору у відповідних частинах недійсними.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як встановлено вище, звертаючись до суду з цим позовом позивач послався на те, що продаж права вимоги за Кредитним договором, який було вчинено за наслідками проведення спірного аукціону шляхом укладення Договору, здійснено у розмірі, що перевищує реальну заборгованість позивача за Кредитним договором, яка фактично була наявна станом на дату проведення аукціону та укладення Договору, що, в свою чергу, порушує його права як боржника за Кредитним договором, а належним способом захисту таких прав буде саме визнання недійсними спірних аукціону та Договору у частині, яка стосується продажу вказаного справив вимоги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, чинне законодавство встановлює, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі, а відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачена договором, відповідно, є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України як такого, що суперечить ч. 1 ст. 516 ЦК України.

При цьому умови Кредитного договору не містять жодних посилань на неможливість передачі права вимоги за ними без згоди позивача.

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір відступлення прав є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Отже, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, тобто новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

Під час розгляду справи № 639/4836/17 предметом розгляду у якій були вимоги про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, в тому числі і з підстав невідповідності розміру відступлених вимог дійсному розміру заборгованості боржника, Верховним Судом у постанові від 19.02.2020, з посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, у постанові від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, у постанові від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, сформульовано наступні висновки:

- законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги;

- сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Враховуючи те, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, за умовами Договору не може бути переданий розмір вимог за Кредитним договором більший, ніж той який фактично існував на дату укладення Договору, а відтак, ймовірне визначення у Договорі розміру вимог що передаються який не відповідаю фактичному не свідчить про виникнення у позивача обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у Договорі. При цьому дійсний розмір заборгованості має досліджуватись на встановлюватись саме під час розгляду спору щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Враховуючи те, що укладення спірного правочину та проведення спірних торгів не створює для позивача будь-яких додаткових обов`язків за Кредитним договором, а наслідком вчення таких правочинів для позивача є лише зміна кредитора у Кредитному договорі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що укладення спірного правочину та проведення спірних торгів не порушує жодних прав чи законних інтересів боржника, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення саме його права або охоронюваного законом інтересу відповідачами.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що чинне законодавство містить положення, які направлені на охорону майнових інтересів боржника у разі зміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора, на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч. 2 ст. 518 ЦК України).

Отже, у випадку наявності у боржника заперечень щодо наявності права вимоги вказані заперечення мають розглядатися саме під час вирішення спору щодо стягнення з боржника відповідної заборгованості.

Вказане свідчить про те, що звернення боржниками з позовом про визнання недійсними договору відступлення прав вимоги та результатів аукціону є неналежним способом захисту.

Слід зазначити і про наступне.

З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги про стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором були предметом розгляду у справі № 910/4542/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 129 147 212,23 грн., рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 у якій позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» 116 025 235,00 грн. заборгованості за кредитом, 11 642 487,02 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

З огляду на укладення Договору Акціонерним товариством «Асвіо Банк» до Господарського суду міста Києва подано заяву про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на правонаступника Акціонерного товариства «Асвіо Банк», яку ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 задоволено.

Вказане свідчить про те, що під час розгляду справи № 910/4542/15-г судом встановлено розмір заборгованості позивача за Кредитним договором, який існував станом на дату розгляду вказаної справи, а відповідачем 1, з огляду на укладення Договору, вчинено юридичні дій для процесуального правонаступництва у вказаній справі.

В свою чергу наявність або відсутність будь-яких інших грошових зобов`язань за Кредитним договором, крім тих щодо яких Господарським судом міста Києва було прийнято рішення від 01.09.2016 у справі № 910/4542/15-г, не є предметом судового розгляду у цій справі № 910/11878/21, а відповідні обставини мають встановлюватись саме під час звернення відповідача 1, тобто особи, яка на даний час є кредитором за Кредитним договором, до суду з відповідним позовом до позивача (боржника за Кредитним договором).

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачами прав та охоронюваних законом позивача, а також неналежності обраного позивачем способу захисту.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі №910/11878/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11878/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов