РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2022Справа № 910/17785/20 (910/15904/21)
За позовом Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул.Володимирська,33, ідентифікаційний номер 00034074)

до 1) Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал,72-А, ідентифікаційний номер 34349882);

2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал,72, ідентифікаційний номер 38090593);

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 31-11, оф.84, ідентифікаційний номер 32799609);

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Служба зовнішньої розвідки України (04107, м. Київ, вул. Нагірна,24/1, ідентифікаційний номер 33240835).

про визнання недійсним договору

в межах справи №910/17785/20

За заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

до Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал,72, літера "А", ідентифікаційний номер 34349882)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від позивача - Ярко О.Ю.,

від відповідача-1- не з`явилися,

від відповідача-2- не з`явилися,

від третьої особи-1 - Тарасов С.О.,

від третьої особи-2 - Огулькова А.М.,

від третьої особи-3 - не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходить справа №910/17785/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест".

29.09.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Служби безпеки України до Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест"; ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про участь у фонді фінансування будівництва №131/1-11 ФК від 23.10.2007 року з моменту укладення.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем-2 у справі вказано ОСОБА_1 , тобто фізичну особу, що не є підприємцями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 суд звернувся до Кам`янської сільської ради із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації (проживання) якого є АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за формою, наведеною в додатку 3 до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

До Господарського суду міста Києва від Оліївської сільської ради Кам`янського старостинського округу Житомирського району Житомирської області надійшли відомості про те, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зняти з місяця реєстрації, а саме з АДРЕСА_4 - 27.07.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 вирішено звернутися до Державної міграційної служби України із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації (проживання) якого є АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за формою, наведеною в додатку 18 до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012 № 1077. Зобов`язано Державну міграційну службу України протягом П`ЯТИ днів з моменту отримання запиту суду надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації (проживання) якого є АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Так, до Господарського суду міста Києва надійшли відомості від Державної міграційної служби України, згідно яких вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2022 позовну заяву Служби безпеки України до Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест"; ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про участь у фонді фінансування будівництва №131/1-11 ФК від23.10.2007 року з моменту укладення залишено без руху. Встановлено Службі безпеки України строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

27.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли докази усунення позивачем недоліків, встановлених в ухвалі суду від 06.01.2022.

У період з 31.01.2022 по 09.02.2022 суддя Мандичев Д.В. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 14.03.2022, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна фірма "АВМ" (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал,72, ідентифікаційний номер 38090593); в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (03150, м. Київ, вул. Предславинська,31-11, оф.84, ідентифікаційний номер 32799609); в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Службу зовнішньої розвідки України (04107, м. Київ, вул. Нагірна,24/1, ідентифікаційний номер 33240835).

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно з Указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

За наведених обставин призначене на 14.03.2022 судове засідання з розгляду справи № 910/17785/20 (910/15904/21) не відбулося з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2022 призначено підготовче засідання на 08.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 відкладено підготовче засідання суду на 22.06.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.06.2022 закрито підготовче провадження у справі № 910/17785/20 (910/15904/21). Призначено справу № 910/17785/20 (910/15904/21) до розгляду по суті на 13.07.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.07.2022 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 29.08.2022.

У судове засідання 29.08.2022 з`явився представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи-1 також просив задовольнити позов.

Представник третьої особи-2 проти задоволення позову висловив заперечення.

Представник відповідача-1, відповідач-2 до судового засідання не з`явилися, про те про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У той же час суд зауважує, що за положеннями частини 3 статті 195 ГПК України розгляд справи по суті обмежений та має бути здійснений протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Крім того, суд здійснював виклик відповідача-2 на призначене судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

У той же час, суд направляв відповідачу-2 рекомендованими листами з повідомленням про вручення ухвали суду про відкладення розгляду справи на адреси місцезнаходження відповідачів, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте конверти з копіями ухвал суду поверталися на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу-2 з зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Також повернувся конверт з копією ухвали суду щодо призначення судового засідання на 29.08.2022, направлений на адресу місцезнаходження відповідача-1. При цьому, за даною адресою відповідач-1 раніше отримував направлені ухвали суду про відкладення розгляду справи, та відомостей щодо зміни своєї адреси місцезнаходження відповідач-1 до суду не надавав.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою міцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, ухвали суду про відкладення розгляду справи направлялися за адресою місця реєстрації відповідача-2 згідно відомостей від Державної міграційної служби України за відсутності заяв про зміну місця реєстрації.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19).

Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач 1 та відповідач 2 не скористалися своїми правами на подання відзивів, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2005 між Службою безпеки України (далі - СБУ, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «БІК «Інтербудінвест») укладено договір № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві, предметом якого є будівництво в порядку пайової участі житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими та офісними приміщеннями та автопаркінгом за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 131 (далі - об`єкт).

За положеннями пункту 2.3.1 договору замовник отримує у власність: 22 % від загальної площі житла завершеного будівництвом об`єкту; замовник доручає пайовику провести розрахунки (за рахунок квоти замовника) з органами місцевої державної виконавчої влади, а саме: передати 5 % загальної площі в цих жилих будинках виконавчому органу Київради - Київській міській державній адміністрації або грошовими коштами для забезпечення житлом громадян, що перебувають на кварт обліку в районних у м. Києві державних адміністраціях; передати 2 % загальної площі в цих жилих будинках районній у м. Києві державній адміністрації для забезпечення службовим житлом; провести розрахунки з виконавчим органом Київради - Київською міською державною адміністрацією (Головним управлінням економіки та розвитку міста) відповідно до нормативів для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва та порядку залучення і використання пайових коштів та іншим організаціями міста; після розрахунків пайовика з органами місцевої державної виконавчої влади та організаціями міста замовник отримує не менше 12 % від загальної площі об`єкту.

Згідно з пунктом 2.5 договору пайової участі перелік приміщень та площ об`єкту будівництва, що будуть переходити у власність сторін, визначатимуться після розробки відповідної робочої проектно-кошторисної документації та підписання між ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та СБУ додаткової угоди до цього договору.

Земельна ділянка, розташована по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві, належить СБУ на праві постійного користування, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 28.04.2012 серії ЯЯ №389750 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2018 № 127546447. При цьому, станом на дату укладення договору пайової участі земельна ділянка перебувала в оренді СБУ.

18.03.2005 між СБУ та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» підписано протокол № 1 розподілу загальної житлової, нежитлової площі та автомісць у паркінгу у житлових будинках по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві. Відповідно до даного протоколу після закінчення будівництва житлових будинків СБУ розподіляються 38 квартир у будинках № 1, 2, 3 загальною площею 3762,21 кв.м. (12%).

19.04.2005 СБУ та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» укладено додаткову угоду № 1-19/3-49-ж17, якою сторони погодили в пункті 2.3.1 договору виключити слова «після розрахунків пайовика з органами місцевої державної виконавчої влади та організаціями міста замовника отримує не менше 12 % загальної площі об`єкту».

За умовами пункту 2 додаткової угоди № 1-19/3-49-ж17 пайовик (ТОВ «БІК «Інтербудінвест») вносить на розрахунковий рахунок замовника кошти в сумі 6 004 179,00 грн. на будівництво житлового будинку по Харківському шосе, 152, корпус № 1 (об`єкт-1).

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди № 1-19/3-49-ж17 остаточні розрахунки щодо розподілу площ на об`єкті сторони погодили провести після вводу об`єкта-1 в експлуатацію на підставі фактичної собівартості 1 кв.м. об`єкту-1 та обмірів БТІ м. Києва.

Додатковою угодою від 19.04.2005 № 2-19/3-50-ЖІ7 до договору пайової участі СБУ та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» внесено зміни щодо розподілу квартир, зазначених у протоколі № 1 від 18.03.2005, та підписано протокол № 2.

Пунктом 2 додаткової угоди від 19.04.2005 № 2-19/3-50-ЖІ7 визначено, що її умови набувають чинності з моменту виконання пайовиком умов пункту 2 додаткової угоди № 1-19/3-49-ж17.

Як вказано в протоколі № 2 розподілу загальної житлової площі в житлових будинках по пр-ту Перемоги, 131, у Святошинському р-ні м. Києва (будинки 1, 2, 3) СБУ розподіляються 16 квартир загальною площею 1553,50 кв.м., серед яких, зокрема, у будинку № 1 квартири № 1, 5, 6, 7, 11, 12, 18.

26.09.2007 між СБУ (замовник-1), Службою зовнішньої розвідки України (замовник-2) та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (пайовик) укладено додаткову угоду № 3-19/2-57 до договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17, в якій пункт 2.2 договору викладено в новій редакції, якою, зокрема, передбачено, що обсяг зобов`язань за цим договором, що пов`язані з орендою земельної ділянки, є внеском замовника-1 для належного виконання предмету цього договору.

Пункт 2.3.1 договору також викладено в наступній редакції: замовник-1 і замовник-2 доручають пайовику провести розрахунки (за рахунок квоти замовника-1) з органами місцевої державної виконавчої влади, а саме: (далі по тексту договору).

Крім того, внесені зміни до пункту 2.5 договору: «остаточний розподіл приміщень та площ об`єкту, що будуть переходити у власність замовника-1 та пайовика, здійснюється, виходячи з фактичної кількості збудованого житла на підставі остаточного протоколу розподілу загальної житлової площі, який буде підписано сторонами додатково після введення об`єкту в експлуатацію. Загальна площа розподіленого житла після прийняття будинку в експлуатацію уточнюється на підставі довідок інвентаризації БТІ м. Києва».

Також внесені зміни до пункту 2.6 договору, а саме: «сторони погодили, що для прискорення вирішення питання покращення житлових умов співробітників замовника-1 або замовника-2 пайовик, до завершення будівництва об`єкта, у межах квоти замовника-1 (п. 2.3.1) або замовника-2 (п. 2.3.3), може передавати нові квартири в інших новобудовах м. Києва в обмін на квоту житла замовника-1 або замовника-2 за їх погодженням, про що укладається відповідна двостороння додаткова угода між пайовиком та замовником-1 або замовником-2 відповідно».

Поряд із цим, 20.09.2012 між ТОВ «БІК «Інтербудінвест», СБУ, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ» (далі - ТОВ «ІБК «АВМ») та Службою зовнішньої розвідки України укладено договір поруки.

Згідно із пунктом 4.3 договору поруки усі права та обов`язки ТОВ «БІК «Інтербудінвест» передано до ТОВ «ІБК «АВМ», у тому числі щодо остаточного розрахунку за результатами будівництва житлового будинку по проспекту Перемоги 131 у місті Києві та передачі СБУ квартир, передбачених у протоколі №2.

Разом із цим, 15.07.2020 СБУ у листі від 14.07.2020 № 14/07/2020-1 від ТОВ «ІБФ «АВМ» довідалося, що квартира № 11 у будинку № 1 по проспекту Перемоги, 131 у місті Києві продана Дочірнім підприємством «Фінансова компанія «Інтербудінвест» (далі - ДП «ФК «Інтербудінвест») ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними договору від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК про участь у фонді фінансування будівництва (далі- оспорюваний договір).

Відповідно до умов договору про участь у фонді фінансування будівництва від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК Дарман Марат Михайлович, як довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А, управителем за яким є ДП «ФК «Інтербудінвест», забудовником - ТОВ «БІК «Інтербудінвест», дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов`язання виконувати Правила та передає Управителю грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об`єкту інвестування. Управитель, у свою чергу, за цим договором приймає на себе зобов`язання здійснювати управління грошовими коштами, отриманими у довірчу власність від довірителя.

Згідно з пунктом 1.4 договору від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК довіритель може отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених Правилами.

Пунктом 1.5 договору від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК закріплено, що видом об`єкту інвестування є квартира АДРЕСА_5 .

З огляду на те, що СБУ не отримала квартиру АДРЕСА_6 , передбачену протоколом № 2, та дана квартира відчужена Дарману Марату Михайловичу на підставі договору від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК, СБУ звернулася з даним позовом до суду щодо визнання вказаного договору недійсним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Як встановлено судом, на підставі договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві із укладеними до нього додатковими угодами СБУ виступало замовником будівництва.

18.03.2005 між СБУ та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» підписано протокол № 1 розподілу загальної житлової, нежитлової площі та автомісць у паркінгу у житлових будинках по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві. Відповідно до даного протоколу після закінчення будівництва житлових будинків СБУ розподіляються 38 квартир у будинках № 1, 2, АДРЕСА_7 .

Відповідно до протоколу № 2 розподілу загальної житлової площі в житлових будинках по пр-ту Перемоги, 131, у Святошинському р-ні м. Києва (будинки 1, 2, 3) до додаткової угоди від 19.04.2005 № 2-19/3-50-ЖІ7 СБУ розподіляються 16 квартир загальною площею 1553,50 кв.м., серед яких у будинку № 1 квартира № 12, загальною площею 118,18 кв.м., житловою площею 71,94 кв.м.

Незважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів сплати ТОВ «БІК «Інтербудінвест» на рахунок СБУ грошових коштів у розмірі 6 004 179,00 грн., розподіл на користь СБУ квартири АДРЕСА_8 , передбачено ще в протоколі від 18.03.2005 № 1.

Відтак, після внесення змін до пункту 2.3.1 договору в частині виключення абзацу про отримання СБУ 3762,21 кв.м. (12%) квартир від загальної площі у житлових будинках та укладення протоколу № 2 до додаткової угоди від 19.04.2005 № 2-19/3-50-ЖІ7 щодо розподілу СБУ 16 квартир загальною площею 1553,50 кв.м., спірна квартира № 11 у будинку № 1 по пр-ту Перемоги, 131 залишилася в списку квартир, що розподіляються СБУ.

У той же час, як слідує з оспорюваного договору про участь у фонді фінансування будівництва від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК, Дарман Марат Михайлович передає ДП «ФК «Інтербудінвест» грошові кошти в довірчу власність з метою отримання у власність об`єкту інвестування - квартири АДРЕСА_5 .

Таким чином, предметом спірного договору є передача ОСОБА_1 грошових коштів ДП «ФК «Інтербудінвест» для отримання у власність об`єкту інвестування - квартири АДРЕСА_6 , яка за умовами договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 (із додатковими угодами та протоколами) передбачалася до розподілу на користь СБУ, як замовника будівництва.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Ураховуючи викладене, суд вважає достатніми надані позивачем докази на підтвердження викладених обставин щодо правовідносин сторін за договором від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві.

Отже, наданими позивачем доказами підтверджується наявність у позивача майнових прав на квартиру № 11 у будинку № 1 по пр-ту Перемоги, 131, передача якої позивачу передбачалася за чинним договором від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві.

Як встановлено судом та слідує з пояснень учасників справи, секція № 1 будинку по пр-ту Перемоги, 131, у м. Києві не закінчена будівництвом та будинок не введений в експлуатацію.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (стаття 177 ЦК України).

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість щодо об`єкта будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення правочину, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №761 /22265/17.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського суду з прав людини термін «майно» має автономне тлумачення. У науково-методичному посібнику «Застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя», який було підготовлено ОБСЄ, зазначено, що до поняття «майно» ЄСПЛ відносить, зокрема, «правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (наприклад, правомірні сподівання бути здатним здійснювати запланований розвиток території, з огляду на чинний на той час дозвіл на промислове освоєння землі (Справа «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87, рішення від 23 жовтня 1991 р.); майнові права, наприклад, набуте на підставі заповіту право на одержання орендної плати (ренти) за користування земельною ділянкою (ухвала щодо прийнятності заяви № 10741/84 S. v. the United Kingdom від 13 грудня 1984 р.).

Відтак, у межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності". Статтю 1 Першого Протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, майнове право, як слід визначати як «правомірне очікування» та «законне сподівання» є складовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав.

Враховуючи те, що СБУ проінвестувало будівництво спірної квартири на підставі чинного договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві, то відповідно до статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», СБУ має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, оскільки об`єкти та результати інвестицій є власністю інвестора.

Таким чином, СБУ має майнові права на об`єкт незавершеного будівництва - спірну квартиру № 11, у будинку № 1 по пр-ту Перемоги, 131, що передбачає право набуття у майбутньому права власності на вказане нерухоме майно.

Той факт, що відповідно до пункту 2.5 договору (у редакції додаткової угоди № 3-19/2-57) остаточний розподіл приміщень та площ об`єкту, що будуть переходити у власність СБУ та ТОВ «БІК «Інтербудінвест», здійснюється, виходячи з фактичної кількості збудованого житла на підставі остаточного протоколу розподілу загальної житлової площі, який буде підписано сторонами додатково після введення об`єкту в експлуатацію, не спростовує наявність у СБУ майнових прав на отримання в подальшому обумовленого договором (із додатковими угодами та протоколами) відсотку від загальної площі житла.

Більш того, протоколами розподілу до договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 сторони визначали перелік та обсяг розподілу загальної житлової площі в житлових будинках по пр-ту Перемоги, 131, у Святошинському р-ні м. Києва (будинки 1, 2, 3), чим підтверджується визначення конкретного об`єкту інвестування будівництва СБУ, зокрема, квартири № 11, у будинку № 1 по пр-ту Перемоги, 131.

Отже, за наявності чинного договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві СБУ, як замовник будівництва, мала легітимні сподівання на мирне володіння майном (майновими правами на квартири) у розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами цієї системи фінансування будівництва житла. Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі у ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за виконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ.

Із умов спірного договору про участь у фонді фінансування будівництва від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК слідує, що ОСОБА_1 , як довіритель, передає управителю у довірчу власність грошові кошти для фонду фінансування будівництва з метою отримання майна у власність - квартири АДРЕСА_6 .

Відповідно до пункту 2.7 договору довірителю для отримання у власність закріпленого за ним об`єкту інвестування необхідно здійснити остаточні розрахунки з управителем за наданими забудовником даними БТІ.

Отже, положеннями спірного договору прямо передбачено порядок отримання ОСОБА_1 у власність об`єкту інвестування - квартири АДРЕСА_6 , що порушує відповідні майнові права СБУ на вказану квартиру, яка виступає замовником будівництва на підставі чинного договору від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_9 .

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним укладеного між ДП "Фінансова компанія "Інтербудінвест" та ОСОБА_1 спірного договору про участь у фонді фінансування будівництва від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК, метою якого є отримання ОСОБА_1 у власність квартири АДРЕСА_5 , оскільки майнові права на дану квартиру належать СБУ за договором від 10.02.2005 № 19/3-32-Ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по проспекту Перемоги, 131 у м. Києві.

Інші доводи сторін щодо розгляду в межах іншого судового провадження спору про недійсність договору поруки від 20.09.2012, укладеного між ТОВ «БІК «Інтербудінвест», СБУ, ТОВ «ІБК «АВМ» та Службою зовнішньої розвідки України, судом розглянуті, проте, беручи до уваги наведені вище обставини, на результат розгляду справи такі посилання не вплинули.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.

Разом з тим, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (пункт 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013). З огляду на вказане, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на відповідача 1 та відповідача 2 порівну, а саме в розмірі 1135 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним з моменту укладання договір про участь у фонді фінансування будівництва від 23.10.2007 № 131/1-11 ФК.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Фінансова компанія "Інтербудінвест" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал,72-А, ідентифікаційний номер 34349882) на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ідентифікаційний номер 00034074) 1 135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн. витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ідентифікаційний номер 00034074) 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн. витрат зі сплати судового збору.

5. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.09.2022

Суддя Д.В. Мандичев