ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа№ 911/1783/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Шапрана В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Карпухін Я.В. (довір. від 02.03.2020);

від відповідача - Семко В.Ю. ( довір. від 17.05.2022);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Київське лісове господарство "

на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021

у справі № 911/1783/21 (суддя Лилак Т.Д.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина - Житло"

до Державного підприємства "Київське лісове господарство"

про стягнення 11 419 214, 31грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2021 у справі №911/1783/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства " Київське лісове господарство " на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Київщина-Житло " 9 009 548грн 53коп. грошових коштів в порядку реституції, 1 557 635грн 91 коп. збитків та 158 507 грн 77 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- у зв`язку з визнанням недійсними Обухівським районним судом Київської області від 21.09.2020 договорів, на підставі ст.216 Цивільного кодексу України, позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку реституції вартості переданих відповідачу квартир підлягає задоволенню;

- оскільки рішенням суду встановлено, що фактично договором від 09.02.2006 земельна ділянка для подальшого будівництва житлового комплексу була передана Державним підприємством "Київське лісове господарство" всупереч вимогам законодавства, у зв`язку з чим вказаний договір та Додаткову угоду від 16.02.2006 року, Угоду від 27.01.2010 року, Додаткову угоду від 05.02.2010 року, Додаткову угоду від 01.06.2010 року та договір про відступлення права вимоги від 03.08.2010 року було визнано судом недійсними, такі дії відповідача перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із понесенням позивачем збитків.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- позивач намагається захистити своє право власності на майно, яке за його думкою передано ним на виконання недійсного правочину; оскільки таке майно перебуває у третіх осіб, то застосування реституційної вимоги за ст. 216 ЦК України виключається;

- позивачем не виконано свого обов`язку з передачі відповідачу у власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 і квартири за адресою АДРЕСА_3, тому й позов про повернення цих квартир саме відповідачем не підлягає задоволенню; квартира за адресою АДРЕСА_3 була передана відповідачу на підставі двостороннього договору від 06.05.2006, цей договір не визнано недійсним, тому повертати виконане за ним підстав не має;

- коливання валюти, які спричинили зміну вартості квартир в доларовому еквіваленті, не є збитками.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Чорногуза М.Г., Шапрана В.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Кивське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021, справу №911/1783/21 призначено на 17.08.2022.

Від позивача (19.07.2022) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про те, що:

- висловлювання відповідача про не отримання ним квартир на виконання договору від 09.02.2006 не підтверджується матеріалами справи;

- збитки, які просить стягнути з відповідача позивач, є різницею між вартістю спірної квартири в доларовому еквіваленті, на момент їх передачі відповідачу та вартістю цих квартир на час подачі позову, тобто є реальними збитками, які виникли у зв`язку зі знеціненням майна.

Від відповідача (20.07.2022) надійшла заява про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, в задоволенні якої колегією суддів відмовлено у зв`язку з її необґрунтованістю.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача судовою колегією встановлено.

09 лютого 2006р. між Обухівською міською радою Київської області (Сторона 1 за Договором), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (Сторона 2 за Договором) та Державним підприємством "Київський лісгосп" (Сторона 3 за Договором) був укладений Договір про реалізацію проекту з будівництва житлового комплексу по вул. Каштановій в м. Обухові (далі - Договір від 09.02.2006р.). Сторони визначили, що відносини, які склалися між ними, стали запорукою їх довгострокової і взаємовигідної співпраці з метою успішної реалізації проекту, вказаного у п.1.1. цього Договору, а саме:

Сторона 3 погоджується на вилучення Стороною 1 земельної ділянки лісового фонду, розміром 5 га, що розташована в Обухівському лісництві ДП "Київський лісгосп", квартал 60, для подальшого будівництва Стороною 2 на цій земельній ділянці Житлового комплексу, будівельна адреса якого вказана в п. 1.1. цього договору (п. 1.2.1.);

точний розмір земельної ділянки, вказаної в п.1.2.1., буде визначений після затвердження проекту відведення земельної ділянки (п. 1.2.2.);

Сторона 1 передає Стороні 2 у тимчасове користування земельну ділянку, вказану у п.2.1. цього Договору під будівництво житлового комплексу (п. 1.2.3.).

Відповідно до п. п. 1.2.4.1., 1.2.4.2. цього договору Сторона 2 прийняла на себе функції інвестора-забудовника по фінансуванню витрат з реалізації проекту будівництва, вказаному у п. 1.1. цього Договору, в тому числі витрати з проектування та будівництва об`єкта, витрати, пов`язані з отриманням технічних умов, висновків та проведення комплексної експертизи проектної документації та інші витрати; зобов`язалась відшкодувати передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993р. "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" збитки, заподіяні Стороні 3 вилученням земельної ділянки.

Згідно із п. 2.1.5. Сторона 1 за результатами виконання зобов`язань має право отримати житлову площу побудованого комплексу у розмірах та в порядку, передбаченому розділом 3 цього договору.

Сторона 2 зобов`язалась виконувати в повному обсязі фінансування будівництва об`єкта у вигляді передачі матеріалів, перерахування коштів, надання послуг, пов`язаних з будівництвом, безпосередньо підрядним організаціям (п. 2.2.1.); передати частину побудованих площ Стороні 1 та Стороні 2 відповідно до положень розділу 3 цього договору (п. 2.2.5.).

Згідно із п. 2.3.2. договору Сторона 3 зобов`язана та має право отримати від Сторони 2 передбачене цим Договором житло.

Розділом 3 Договору Сторони визначили порядок розподілу та передачі житлової площі Об`єкту.

Згідно із п.п.6.1., 6.2., 6.5. Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та затвердження сесією Обухівської міської ради і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань; договір може бути змінений або (чи) доповнений. Всі зміни та доповнення, додатки повинні оформлюватись у письмовій формі; Сторони зобов`язалися спільно діяти, всіляко сприяти одна одній.

06 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (Сторона 1) та Державним підприємством "Київський лісгосп" (Сторона 2) був укладений Договір про будівництво житлового комплексу, на земельній ділянці площею 15га, що відведена в постійне користування Стороні 2 в м. Ірпінь Київської обл. по вул. III Інтернаціоналу.

Згідно з Розділом 3 Договору Сторони домовились про порядок розподілу житлової площі Об`єкту - ТОВ "Київщина-Житло" - 90%, та 10% - Державному підприємству "Київський лісгосп".

Додатковою Угодою до Договору про будівництво житлового комплексу від 06 травня 2006 року Сторони внесли зміни до Договору, згідно яких Сторона 1 передала Стороні 2 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 101,60кв.м. вартістю за один кв.м. - еквівалент 1 878,94 доларів США.

Актом приймання-передачі від 16 липня 2006 року вказана квартира була передана ДП "Київський лісгосп".

Угодою про розірвання Договору про будівництво житлового комплексу від 06.05.2006 укладеною 05.02.2010 Договір про будівництво житлового комплексу від 06.05.2006р. було розірвано Сторонами.

Угодою від 27.01.2010 р. про внесення змін до Договору від 09.02.2006 р. Сторони Договору домовились про передачу Стороною 2 - Стороні 3-3,5 % кв.м. від загальної площі Об`єкту.

05 лютого 2010 року Обухівська міська рада Київської області, ТОВ "Київщина-Житло" та ДП "Київський лісгосп" уклали Додаткову угоду до Договору від 09.02.2006, згідно якої квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 101,60кв.м. було зараховано в якості часткового виконання Стороною 2 своїх зобов`язань перед Стороною 3 викладених в розділі 3 Договору від 09.02.2006.

Додатковою угодою від 01 червня 2010 р. до Договору від 09.02.2006 Сторони підтвердили, що Сторона 2 передала Стороні 3, а Сторона 3 прийняла наступне житло:

Квартиру АДРЕСА_2 площею 130,30кв.м.;

Квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 101,60кв.м.;

- а також квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,9кв.м. протягом 90 календарних днів.

03 серпня 2010 року Сторонами був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором від 09.02.2006 відповідно до якого ДП "Київський лісгосп" відступив своє право вимоги, щодо квартири АДРЕСА_1 загальною площею 77,9кв.м. Бородаєву Ігорю Володимировичу.

Згідно Акту приймання-передачі квартири, яка знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 01 жовтня 2010 року ТОВ "Київщина-Житло" передало ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 77,9кв.м.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 та Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2021 про виправлення описки, в цивільній справі № 372/2777/19, Договір від 09.02.2006 про реалізацію проекту з будівництва Житлового комплексу укладеного між Обухівською міською радою Київської області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" та Державним підприємством "Київський лісгосп" з додатковою угодою від 16.02.2006, угодою від 27.01.2010 про внесення змін до договору від 09.02.2006 додатковою угодою від 05.02.2010, додатковою угодою від 01.06.2010 визнано недійсним; Договір від 03.08.2010 про відступлення права вимоги за договором від 09.02.2006 укладений між Обухівською міською радою Київської області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", Державним підприємством "Київський лісгосп" та ОСОБА_1 визнано недійсним.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року вказані судові рішення залишені в силі.

З огляду на те, що договір від 09.02.2006 року про реалізацію проекту з будівництва Житлового комплексу, укладений між Обухівською міською радою Обухівського району Київської області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" і Державним підприємством "Київський лісгосп" з додатковою угодою від 16.02.2006 року, угодою від 27.01.2010 року про внесення змін до договору від 09.02.2006 року, додатковою угодою від 05.02.2010 року, додатковою угодою від 01.06.2010 року та договір від 03.08.2020 року про відступлення права вимоги за договором від 09.02.2006 року, укладений між Обухівською міською радою Обухівського району Київської області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", Державним підприємством "Київський лісгосп" і ОСОБА_1 визнано судом недійними, позивач керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача в порядку реституції вартість переданих квартир та різницю вартості квартир у доларовому еквіваленті, які на думку позивача є збитками, які понесло ТОВ "Київщина-Житло".

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку реституції вартості переданих квартир місцевим господарським судом в основу рішення покладено висновок про те, що під час судового розгляду встановлена неможливість повернути одержане за правочином майно у натурі, а тому набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. З метою такого відшкодування заінтересована особа вправі звернутися до набувача з окремою позовною вимогою.

Колегія суддів вважає такий висновок юридично правильним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він і не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин уже виконано повністю або частково (передане майно, сплачені кошти), то наслідки такі: двостороння реституція, при неможливості повернення - відшкодування вартості того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування, відшкодування збитків, інші правові наслідки, передбачені ЦК України або іншими законами.

Стосовно доводів відповідача, що спірні квартири не передавались у власність відповідачу, а власниками цього майна на даний час є особи, які не мають жодного відношення до Державного підприємства "Київський лісгосп", судова колегія зазначає наступне.

Матеріали справи містять копії: акту приймання-передачі від 16.07.2006, відповідно до якого ДП "Київський лісгосп" отримало квартиру АДРЕСА_2 площею 130,30кв.м. та акту приймання-передачі від 17.03.2006 відповідно до якого ДП "Київський лісгосп" отримало квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 101,60кв.м.

В той же час, права щодо отримання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 77,9кв.м. відповідач передав ОСОБА_1 . Тобто фактично мало місце заміна кредитора (ДП "Київський лісгосп") в зобов`язаннях, при цьому відповідно до приписів 516 ЦК України, згода боржника (ТОВ "Київщина-Житло") або не згода не має ніякого правового значення.

Також в п.2.15 постанови пленуму ВГС України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов`язок повернення майна за цим правочином.

У зв`язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним.

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі за № 6-3104цс16: реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. У зв`язку із чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину, а не третій особі, якій у подальшому це майно було відчужено.

Таким чином, належним відповідачем у справі є саме ДП "Київський лісгосп", як сторона основного договору.

В обґрунтування вартості квартир, позивачем надані до суду інформаційно-консультаційні висновки № 01-4/06, № 01-4/06 та №03-4/06, які були складені оцінювачем Камінським Г.А .

Разом з тим, за грубі порушення нормативно-правових актів з оцінки майна при складанні зазначених інформаційно-консультаційних висновків Екзаменаційна комісія Фонду державного майна України на своєму засіданні 30.09.2021 позбавила Камінського Г.А. спеціалізації "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), в тому числі земельних ділянок та майнових прав на них".

З огляду на вищезазначене, в основу рішення в частині стягнення з відповідача в порядку реституції вартості переданих квартир має бути покладено довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, відповідно до яких сукупна оціночна вартість квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_4 складає 9 009 548,53 грн.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у розмірі 9 009 548,53 грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків, які позивач поніс у зв`язку зі знеціненням майна, які судом задоволено в розмірі 1 557 635,91грн судова колегія зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення збитків місцевий господарський суд виходив з того, що:

- рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у цивільній справі № 372/2777/19 встановлено, що фактично договором від 09.02.2006 року земельна ділянка для подальшого будівництва житлового комплексу була передана Державним підприємством "Київське лісове господарство" всупереч вимогам законодавства, у зв`язку з чим вказаний договір та додаткову угоду від 16.02.2006, угоду від 27.01.2010, додаткову угоду від 05.02.2010 року, додаткову угоду від 01.06.2010 року та договір про відступлення права вимоги від 03.08.2010 року було визнано судом недійсними; такі дії відповідача, на думку суду перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із понесенням позивачем збитків;

- визначальним для сторін договору було визначення вартості об`єкта саме в доларах США, а отже позивач зазнав реальних збитків, які виникли у зв`язку зі знеціненням майна.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Судова колегія зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Так, за договором від 09.02.2006 про реалізацію проекту з будівництва житлового комплексу по вул. Каштановій в м.Обухові Обухівська міська рада Обухівського району Київської області, згідно п.1.2.3 договору 3 передає ТОВ "Київщина-Житло" у тимчасове користування земельну ділянку, вказану в п.2.1 договору під будівництво житлового комплексу.

Пунктом 1.2.1 договору сторона 3 (відповідач у справі) погоджується на вилучення стороною 1 (Обухівська міська рада Обухівського району Київської області) земельної ділянки лісового фонду розміром 5га, що розташована в Обухівському лісництві ДП «Київський лісгосп», квартал 60 для подальшого будівництва.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що ДП «Київський лісгосп» погоджувало, а Обухівська міська рада вилучала земельну ділянку площею 5 га в кварталі 60 Обухівського лісництва.

Натомість, постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №911/1482/17 задоволено позов прокурора Київської області, визнано недійсним рішення 30 сесії Обухівської міської ради Київської області четвертого скликання ««Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин» № 297- 30 сесії-ІУ від 23.02.2006 року, яким вилучено зі складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63, виділ 15 земельну ділянку площею 5,8 га. Визнано недійсним рішення 8 сесії Обухівської міської ради Київської області п`ятого скликання «Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин» № 65-8 сесїї-У від 30.11.2006 року, яким затвердили проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Київщина-Житло» земельної ділянки площею 5,8 га у користування. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між Обухівською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київщина - Житло» № 6192 від 20.12.2006 року зі всіма змінами та доповненнями.

Так, судом встановлено, що інтереси держави були порушені внаслідок незаконного вилучення земель лісогосподарського призначення на підставі рішень Обухівської міської ради Київської області від 23.02.2006 року та від 30.11.2006 року, зміни цільового призначення, укладання відповідних договорів та реєстрації прав.

Отримати в користування земельну ділянку лісового фонду вилучену з порушенням компетенції із складу лісового фонду Обухівського лісництва не могла жодна юридична чи фізична особа для потреб відмінних від ст. 9 Лісового кодексу України в тому числі й Товариство з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло". Натомість він отримав спірну земельну ділянку в користування у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права користування відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування низки рішень, починаючи з незаконного рішення №297-30сесії ІУ від 23.02.2006 року, та наступного укладення договору оренди зі всіма змінами та доповненнями.

Отже, позивачем не доведено винність дій відповідача та причинного зв`язку з заподіяння збитків.

Крім того, щодо розміру завданих збитків відповідачем, яку позивачем визначено як різницю у вартості спірних квартир в доларовому еквіваленті колегія суддів зазначає наступне.

В додатковій угоді до Договору від 16.02.2006 сторони домовились про те, що вартість одного квадратного метра квартири АДРЕСА_2 площею 130,30кв.м., складає еквівалент 1286,37 доларів США.

Відповідно до Додаткової угоди від 05.02.2010 вартість одного квадратного метра квартири АДРЕСА_3, складає еквівалент 1878,94 доларів США.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

За таких обставин судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення 1 557 635 грн. 91 коп. збитків задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Київське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2021 у справі №911/1783/21 змінити, резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

"Стягнути з Державного підприємства "Київське лісове господарство" (08114, Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. Лісова, 15, код 00991373) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 67-Б, код 33629567) 9 009 548 (дев`ять мільйонів дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 53 коп. грошових коштів в порядку реституції, 158 507,77грн судового збору.

В іншій частині позову відмовити".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 67-Б, код 33629567) на користь Державного підприємства "Київське лісове господарство" (08114, Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. Лісова, 15, код 00991373) 35 692грн судового збору.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи №911/1783/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.09.2022

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді М.Г. Чорногуз

В.В. Шапран