ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

05 вересня 2022 року м. ХарківСправа № 922/747/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

без виклику учасників справи,

розглянувши заяву позивача - ФОП Полянської В.О. про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 922/747/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Полянської Віти Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Залізничавтоматика" (, адреса місцезнаходження: пр-т Науки, буд. 36, кімн. 32, м.Харків, 61166, тел. +38, +38).

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-центр "Кобзар" (, адреса місцезнаходження: пр-т Науки, буд. 36, м.Харків, 61166, тел. +38);

про стягнення 466395,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Полянська Віта Олександрівна звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Бізнес-центр "Кобзар", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 466395,00 грн збитків (шкоди) на підставі ст. 22 ЦК України, а також просить стягнути з відповідача 6995,94 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ФОП Полянська В.О. є власником нежитлових приміщень 2-го поверху № 2-6, 3, 4, 5, 6, 7, 30, 30а, 31, 32, 33, 34, в літері «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 331,4 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.02.2009, укладеного з ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» та договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.02.2009, укладеного з Солодовником Валерієм Васильовичем, який діяв від імені ОСОБА_1 . Станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом частина зазначених нежитлових приміщень перебуває в оренді ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Залізничавтоматика" (3-ї особи) на підставі договору оренди № 04052016П від 04.05.2016. 01.10.2011 між ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» (Сторона-1), ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Залізничавтоматика" (Сторона-2) та Полянською Вітою Олександрівною (Сторона-3) укладено договір № 01/10 про надання послуг, пов`язаних з експлуатацією будівлі та компенсації частини вартості комунальних послуг, згідно з умовами пункту 2.1.1 якого відповідач - ТОВ «Бізнес-центр «КОБЗАР» зобов`язався забезпечити надання ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Залізничавтоматика" послуги з експлуатації будівлі, а також доступ до комунальних послуг. У період з жовтня 2021 року по 16 лютого 2022 року, по декілька разів на день відбувались короткострокові відключення електричної енергії в приміщеннях позивача без завчасного попередження ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» про таке відключення, зокрема про зміну потужності або якихось інших умов постачання електроенергії, як це передбачено умовами договору № 01/10 від 01.10.2011, що неодноразово призводило до виходу з ладу офісної техніки, втрати робочих даних, порушення господарських зобов`язань орендодавців перед своїми контрагентами. 16.02.2022 електропостачання в приміщеннях позивача повністю припинено та не відновлено на момент звернення до суду із цією позовною заявою. Будь-яка заборгованість із оплати вартості комунальних послуг, зокрема електричної енергії з боку ФОП Полянської В.О. та ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» відсутня. Як зазначає позивач, внаслідок незаконних та несанкціонованих дій ТОВ «Бізнес-центр «КОБЗАР» щодо відключення електричної енергії у приміщеннях, що належать позивачу, орендарями були розірвані договори оренди офісних приміщень, що призвело до понесення ФОП Полянською В.О. матеріальних збитків на загальну суму 466395,00 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Розпорядженням керівника апарату суду № 81/2022 від 11.08.2022 у зв`язку з відпусткою судді Смірнової О.В., яка триває більше чотирнадцяти днів, що перешкоджає розгляду справи у строки, встановлені ч. 9 ст. 32 ГПК України, було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 922/747/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2022 для розгляду справи № 922/747/22 головуючим суддею (суддею-доповідачем) було призначено суддю Новікову Н.А.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу матеріали справи № 922/747/22 були передані 15.08.2022 для розгляду судді Новіковій Н.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2022 у справі № 922/747/22 прийнято до розгляду позовну заяву ФОП Полянської В.О. та відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде здійснений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та позивачу встановлено 5-денний строк з дня отримання відзиву на подання відповіді на відзив. Також зазначеною ухвалою залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Залізничавтоматика" () та встановлено третій особі 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання пояснень щодо позовної заяви та 5-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання пояснень щодо відзиву.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із позовною заявою до Господарського суду Харківської області було також подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 747/22 від 22.02.2022), в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 466395,00 грн, які належать ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» та розміщені на всіх його рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно, на поточному рахунку за реквізитами IBAN НОМЕР_3 у Банку ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, а також на всіх інших рахунках у банківських та фінансово-кредитних установах, які відкриті станом на дату застосування заходів забезпечення позову або будуть відкриті після застосування заходів забезпечення позову. В якості зустрічного забезпечення позивач пропонує зустрічне забезпечення у розмірі сплаченого за подання позову судового збору в сумі 6995,94 грн.

В обґрунтування необхідності вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову позивач вказує на те, що пред`явлена до стягнення у позовній заяві сума є значною та може зумовити приховування грошових коштів, які обліковуються на рахунках відповідача, або їх нецільове витрачання чи відчуження на користь третіх осіб, що за відсутності заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Позивач стверджує, що за його стійким внутрішнім переконання існує загроза невідворотного вчинення відповідачем спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду у зв`язку з: 1) вчиненням ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» систематичних, недобросовісних дій, спрямованих на протиправне відключення електропостачання в приміщеннях позивача, що в свою чергу призводить до обмеження господарської діяльності як позивача так і орендарів приміщень позивача, внаслідок чого позивачу нанесено значних збитків; 2) істотністю ціни позову, що складає 466395,00 грн; 3) обґрунтованою можливістю укладення фраудаторних правочинів, (що випливає із першої обставини). Як вважає позивач, необхідність застосування саме запропонованих ним заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 466395,00 грн, які належать ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар», зумовлена значною ціною позову, а також завданням та змістом арешту грошових коштів як заходу забезпечення - неможливістю розпорядження грошовими коштами під час розгляду справи у суді, який є найбільш доцільним при забезпеченні безперешкодного виконання судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів та гарантує виконання такого судового рішення можливістю звернення стягнення на такі грошові кошти.

Дослідивши матеріали справи, подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, докази, подані в обґрунтування даної заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 1 ст. 137).

Порядок подання заяви про забезпечення позову визначений ст. 138 ГПК України, згідно з частиною 1 якої, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 139 ГПК України, визначено вимоги, яким повинна відповідати заява про забезпечення позову.

Суд встановивши що заява про забезпечення позову подана позивачем відповідає вимогам встановлених ст. 139 ГПК України, приймає таку заяву до провадження.

Згідно зі ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що позивачем - ФОП Полянською В.О. заяву про забезпечення позову подано одночасно з поданням позову, суд в силу приписів ст. 136, 140 ГПК України не розглядає і не вирішує питань щодо обґрунтованості поданих позовних вимог. Питання обґрунтованості позовних вимог буде предметом окремого дослідження судом на стадії розгляду спору по суті за вказаним позовом.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, суд наголошує, що питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку задоволення позову.

Отже, необхідною умовою для вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи № 922/747/22, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача (відшкодування) збитків (шкоди) на підставі ст. 22 ЦК України в розмірі 466395,00 грн, завданих позивачу внаслідок систематичних відключень електричної енергії протягом значного періоду часу з подальшим повним припиненням електропостачання в приміщеннях позивача, що призвело до розірвання договорів оренди з орендарями, які користувалися зазначеними приміщеннями, та спричинило понесення позивачем - ФОП Полянською В.О. матеріальних збитків на загальну суму 466395,00 грн.

Тобто, як слідує з тексту позовної заяви та вважає позивач, спір у даній справі виник у зв`язку незаконними та несанкціонованими діями відповідача щодо відключення електричної енергії у приміщеннях, що належать позивачу. При цьому розмір збитків складається із несплаченої орендної плати згідно договорів оренди, укладених позивачем з суб`єктами господарювання.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У зв`язку з вищенаведеним, суд зазначає наступне.

При обчисленні розміру упущеної вигоди (неодержаного прибутку) має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок з доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов`язань.

Крім того, важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За вказаних обставин пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем - 1 не було порушено його прав.

Отже, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Ці обставини входять до об`єкту дослідження в даній справі. І лише при підтвердженні доказами зазначених обставин буде прийнято позитивне рішення у даній справі.

При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, а подані докази в обґрунтування розміру шкоди та протиправності дій відповідача потребують дослідження з метою з`ясування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, у зв`язку з чим забезпечення позову на цій стадії судового процесу без отримання відзиву на позов буде на переконання суду є порушенням балансу інтересів сторін.

Лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в даному випадку.

На підставі викладеного, аналізуючи підстави встановлені законом, як підстави для вжиття заходів забезпечення позову та співставляючи їх з підставами застосування заходів забезпечення позову, вказаних позивачем, суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову (накладення арешту в межах суми заявлених позовних вимог на грошові кошти відповідача, розміщені на всіх його рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах), можуть призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача і порушують баланс інтересів сторін.

Крім того, позивачем до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надано суду жодних доказів, які б свідчили про намагання чи наміри відповідача - ТОВ «Бізнес-центр «Кобзар» щодо ухиляння у майбутньому від виконання судового рішення про відшкодування понесених позивачем збитків, якщо таке рішення буде ухвалене судом, а сама заява ґрунтується виключно на посиланнях позивача на істотність ціни позову (466395,00 грн) та припущеннях заявника без надання жодних документальних доказів про наявність можливості укладення відповідачем фраудаторних правочинів, що в сукупності не може свідчити про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити, як виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, так і ефективного захисту порушених прав позивача, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 та ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 2, 42, 74, 136- 137, 139-140, 232-235 ГПК України, Господарський суд Харківської області

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача - ФОП Полянської В.О. про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 922/747/22 відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно після її підписання та може бути оскаржена в строки та порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України, з врахуванням п. 4 Прикінцевих положень ГПК України та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 05.09.2022.

Суддя Н.А. Новікова