ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

08.09.2022м. СумиСправа № 920/675/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши заяву представника позивача від 01.09.2022 №607-09/22 (вх №2127 від 06.09.2022) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №920/675/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (вул. Надпільна, 261, офіс №7, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001; код за ),

до відповідача Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40020; код за ),

про стягнення 21855778,55 грн

установив:

06.09.2022 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 19676156,05 грн боргу за спожиту електроенергію відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2020 №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20, 229915,00 грн 3% річних, 1949707,50 грн інфляційних втрат, а також 329077,18 грн судового збору.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву від 01.09.2022 №607-09/22 про забезпечення позову (вх №2127 від 06.09.2022), відповідно до якої представник позивача просить:

1)вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову та сплаченого судового збору в загальному розмірі 22184855,73 грн. на грошові кошти, що належать Дочірньому підприємству «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» та знаходяться на його рахунках: НОМЕР_1 в AT «ПУМБ»,

НОМЕР_2 в AT «Банк Альянс», а також на інших рахунках в банківських установах України;

2)вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову та сплаченого судового збору в загальному розмірі 22184855,73 грн на все рухоме та нерухоме майно, що належить Дочірньому підприємству «Завод обважнених бурильних та ведучих труб».

Ухвалою від 07.09.2022 у справі №920/675/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.11.2022.

Щодо поданої представником позивача заяви про вжиття заходів забезпечення позову, останній аргументує зазначену заяву тим, що враховуючи значну ціну позову, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявне у відповідача майно чи грошові кошти для задоволення вимог позивача. Водночас, як зазначає представник позивача, в Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчих проваджень щодо відповідача відкрито більше сорока виконавчих проваджень, більшість з яких щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та інших платежів, пов`язаних з трудовими відносинами. За даними Єдиного реєстру боржників заборгованість відповідача із заробітної плати становить 2239818,10 грн. Таким чином, представник позивача вважає, що оскільки відповідач неплатоспроможний виконати свої зобов`язання навіть по виплаті заробітної плати, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог про стягнення 21855778,55 грн основного боргу та штрафних санкцій, що є предметом спору у даній справі, а також 329077,18 грн судових витрат.

Згідно з частинами першою та другою статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Отже, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17).

Заява представника позивача про забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає.

Зазначена заява містить тільки припущення заявника про утруднення чи неможливим виконання судового рішення у даній справі. Інформація щодо відповідача з Єдиного реєстру боржників і Автоматизованої системи виконавчих проваджень, додана представником позивача до заяви про забезпечення позову, не є належним доказом фактичних обставин, з якими може бути пов`язане застосування до відповідача заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами неможливість в подальшому виконання рішення суду саме внаслідок дій або бездіяльності відповідача, тобто наявності у нього наміру ухилитися від виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, доводи, викладені представником позивача у заяві про забезпечення позову, відхиляються судом за необґрунтованістю, а самі по собі твердження, наведені у заяві з посиланням на інформацію Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників не підтверджують факту неможливості у майбутньому виконати судове рішення.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України суд

ухвалив:

1. Відмовити у задоволенні заяви представника позивача від 01.09.2022 №607-09/22 (вх №2127 від 06.09.2022) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №920/675/22.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи відповідно до вимог частин 6-7 статті 6 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 08.09.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку у порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частин 6-7 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку. Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Інформацію у справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://su.arbitr.gov.ua/sud5021/.

Господарський суд Сумської області, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наголошує на необхідності дотримання учасниками процесу, які прибувають до суду, заходів карантинного режиму, у тому числі й щодо використання засобів індивідуального захисту.

Суддя В.Л. Котельницька