ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

06 вересня 2022 р. Справа № 924/497/22

м. Хмельницький

Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , м. Хмельницький

до ОСОБА_2 , м. Красилів Хмельницького району Хмельницької області,

про визнання недійсним договору довірчого управління (DEED of TRUST) від 12.10.2018 року, укладеного ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 із ОСОБА_2 ,

за участю представників сторін:

позивача: Гвоздьова Л.В.

відповідача: Раац К.В. - згідно ордеру від 16.08.2022 року;

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.08.2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , м. Хмельницький до ОСОБА_2 , м. Красилів Хмельницького району Хмельницької області, про визнання недійсним договору довірчого управління (DEED of TRUST) від 12.10.2018 року, укладеного ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 із ОСОБА_2 ; призначено підготовче засідання.

Представник відповідача у запереченнях від 17.08.2022 року просить суд залишити позов ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки сторонами оскаржуваної угоди у пункті 16 визначено розгляд спору арбітражем. Окрім того, вважає, що спір стосується визнання недійсною угоди, яка укладена між двома фізичними особами, які не здійснюють підприємницьку діяльність, тому повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства. Наголошує, що корпоративні спори розглядаються за місцезнаходженням юридичної особи.

З приводу поданого клопотання судом встановлено, що предметом даного спору є договір довірчого управління від 12.10.2018 року, який укладений між ОСОБА_2 (бенефіціар) та ОСОБА_4 (довірчий власник) в особі громадянина України ОСОБА_5 , що діє на підставі довіреності від 21.09.2018 року. За положеннями п. А., В. договору довірчий власник є зареєстрованим власником частки у розмірі 2500 євро в акціонерному капіталі «еПлюс Консалтинг ОЮ», компанії, яка зареєстрована в Естонській Республіці. Частка складає 100% сукупного акціонерного капіталу компанії.

Довірчий власник володіла і бажає продовжувати володіти всіма своїми правами на частку на довірчій основі в інтересах Бенефіціара у суворій відповідності до умов цього договору (п. С. договору).

У п. 10-11 договору передбачено, що договір можу бути анульовано, а довірче управління за ним скасовано, і бенефіціар можу анулювати договір/скасувати довірче управління за договором. Після відповідного скасування/анулювання частка та супутні права повертаються бенефіціару або визначеній бенефіціару особі, а довірчий власник підписує та оформляє документи, які можуть знадобитися для передачі частки та супутніх прав бенефіціару або іншій визначеній бенефіціаром фізичній та юридичній особі безоплатно або на інших умовах, які визначає виключного бенефіціар. Якщо бенефіціар не дав раніше інші вказівки довірчому власнику в письмовій формі з посиланням на п. 10 цього договору, довірчий власник передає частку та супутні права бенефіціару 31 грудня 2021 року безоплатно, і з цією метою підписує та оформляє всі документи, які можуть знадобитись для здійснення такого передавання.

Згідно п. 13 договору довірчий власник погоджується з тим, що за жодних обставин (зокрема, якщо умови цього договору або факт його оформлення чи виконання не відповідає положенню законодавства Естонської Республіки, іншим законам, Статуту компанії або будь-якому іншому документу) вона не вимагатиме собі частку та/або супутні права, а також підтверджує, що бенефіціар в будь-якому випадку зберігає за собою володіння часткою та/або супутніми правами на правах власності, а також усіма без винятку правами за цим договором та пов`язаними з ними правами, зокрема, усіма без винятку правами згідно з пунктом 10 цього договору.

Будь-які спірні питання, суперечки або претензії, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, зокрема, з його укладенням, тлумаченням, виконанням, порушенням, розірванням або недійсністю, передаються до спеціального арбітражу на розгляд та остаточне вирішення відповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ. Арбітражний суд складається з одноосібного арбітра, визначеного головою або виконуючим обов`язки Голови Постійного діючого третейського суду при асоціації юридичних фірм України за заявою сторони, яка ініціює спір. Рішення, прийняті арбітражним судом, зокрема, остаточна постанова, часткові рішення, проміжні рішення щодо проміжних заходів, є обов`язковими для сторін. Місцем арбітражу є місто Лондон (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії). Арбітражне судочинство провадиться англійською мовою. Одноосібний арбітр має право визначити іншу мову чи мови, які будуть використовуватися у провадженні. Арбітражна угода, що міститься у цьому пункті, регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства Англії та Уельсу (п. 16 договору).

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК України.

Частиною першою статті 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Тлумачення вищевказаних положень норм права свідчать про те, що при віднесенні конкретної справи до юрисдикції господарських судів визначальним є саме встановлення між сторонами характеру корпоративних правовідносин, що виключає вирішення такого спору у порядку цивільного судочинства.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 904/2194/17, від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пункту 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Так, предметом спору є договір, за яким позивачка розпорядилася правами на належну їй частку розміром 2500 євро в акціонерному капіталі «еПлюс Консалтинг ОЮ», компанії, яка зареєстрована в Естонській Республіці. Частка складає 100% сукупного акціонерного капіталу компанії. Тобто, оскаржуваний договір укладено щодо управління часткою в товаристві та права на неї.

Водночас, те, що спір про недійсність договору виник між двома фізичними особами, не змінює його правової природи як спору з правочину щодо частки в статутному капіталі товариства, розгляд якого віднесено до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України.

Для вирішення питання щодо юрисдикції таких спорів не має значення, чи набула особа, на користь якої відчужено частку, корпоративних прав в установленому законом порядку, як про це вказано в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 352/395/19.

Винятком із зазначеного правила є лише спори щодо правочинів у сімейних та спадкових правовідносин, тобто спори щодо дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 року у справі №910/2388/20.

Згідно частини першої статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до частин першої, шостої-сьомої статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1);

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3);

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (пункт 4).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що у цій справі існує спір, що виник з правочину щодо частки у статутному капіталі товариства, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України відноситься до юрисдикції господарських судів. При цьому відповідно до цієї норми процесуального права справи у спорах щодо правочинів, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав юридичної особи, незалежно від суб`єктного складу таких справ, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо правочинів, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №873/2/21).

Відтак, з вищевикладеного, оскільки спір у даній справі виник з корпоративних правовідносин, а в силу дії п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про третейські суди» він не підвідомчий третейському суду та підлягає розгляду в господарському суді, в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України слід відмовити.

Позивач у клопотанні від 30.08.2022 року просить суд витребувати у відповідача та ОСОБА_3 оригінал оскаржуваного договору на підставі ст. 81 ГПК України для дослідження правомірності підписання такого документу саме у час, зазначений в договорі, та існування договору.

З приводу даного клопотання судом враховується, що за положеннями ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Проте, позивачем прощено строк на подання клопотань про витребування доказів та не обґрунтовано причин пропуску, що має наслідком залишення клопотання позивача про витребування доказів без задоволення.

Позивач також просить суд викликати в судове засідання в якості свідка ОСОБА_3 з метою отримання пояснення щодо обставин підписання договору. Суд враховує, що за положеннями ч. 1 ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Матеріали справи не містять заяви свідка ОСОБА_3 , з чого у суду відсутні підстави для виклику його як свідка, тому суд відмовляє в задоволенні відповідного клопотання позивача.

В судовому засіданні 06.09.2022 року позивачем подано клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив та його встановлення. Оскільки судом не встановлювався строк для подання відповіді на відзив, відсутні підстави для його продовження. Водночас, згідно ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Відтак, суд надає позивачу строку до 21 вересня 2022 року для надання відповіді на відзив відповідача.

Окрім того, судом встановлено, що оскаржуваний договір укладено від імені позивача ОСОБА_3 , а підставою недійсності договору ОСОБА_1 вказує зловмисну домовленість її представника та відповідача. Таким чином, суд вважає за належне залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , оскільки потенційне рішення по даній справі може вплинути та права та обов`язки останнього.

Враховуючи вищевикладене, підготовче засідання у справі №924/497/22 підлягає відкладенню на іншу дату.

Керуючись ст.ст. 50, 183, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .

Позивачу надіслати третій особі копію позовної заяви з додатками.

Третій особі надати письмові пояснення з приводу поданого позову до 21 вересня 2022 року.

Клопотання позивача про витребування доказів залишити без задоволення.

Відмовити в задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 .

Позивачу надати відповідь на відзив у строк до 21 вересня 2022 року.

Відкласти підготовче засідання у справі №924/497/22 на 14 год. 30 хв. 21 вересня 2022 року.

Підготовче засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, майдан Незалежності. 1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 4 прим: 1 - до справи; 2 - позивачу (в електронний кабінет); 3 - відповідачу (ІНФОРМАЦІЯ_2); 4 - третій особі (ІНФОРМАЦІЯ_1).