ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.09.2022 Справа № 904/9415/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів", м. Дніпро

про стягнення 1 128 256,02грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.22р. у справі №904/9415/19 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Роменський завод продтоварів" (49017, м. Дніпро, вул. Авіаційна, буд.39, оф.17, ідентифікаційний код 42295910) , на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус" (02660, м. Київ, вул. Пухівська,1А, ідентифікаційний код 41775756) заборгованість у розмірі 805050,30грн, пеню у розмірі 11279,95грн, 10% річних у розмірі 6634,24грн грн, втрати від інфляції у розмірі 8377,09грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 12470,12грн; відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

26.08.22р. до суду надійшла заява ТОВ «Роменський завод продтоварів» (відповідач) про відстрочення виконання судового рішення до 29.06.22р., яку останній обґрунтовує своїм тяжким фінансовим становищем.

Ухвалою господарського суду від 02.09.22р. заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду у засіданні на 08.09.22р.

07.09.22 р. від позивача надійшли письмові пояснення на заяву про розстрочення виконання судового рішення. В своїх поясненнях позивач заперечував проти заяви відповідача, вказуючи на те, що під час примусового виконання рішення приватним виконавцем забезпечується надходження коштів та належне виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали заяви та заперечення позивача, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Вказані положення кореспондують зі ст. 18 ГПК України.

Як передбачено ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, 25.07.22 р. Господарським судом Дніпропетровської області на виконання судового рішення у справі № 904/9415/21 видано наказ про його примусове виконання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 805050 (вісімсот п`ять тисяч п`ятдесят)грн 30коп., пеню у розмірі 11279 (одинадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять)грн 95коп, 10% річних у розмірі 6634 (шість тисяч шістсот тридцять чотири)грн 24коп., втрати від інфляції у розмірі 8377 (вісім тисяч триста сімдесят сім)грн 09коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 12470 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят)грн 12коп.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Про необхідність встановлення зазначених обставин також роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. N 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України.

Як випливає зі змісту заяви, в обґрунтування підстав для розстрочення виконання судового рішення у даній справі № 904/9415/21 від 29.06.22 р. строком на дванадцять місяців відповідач (боржник) посилається на неможливість виконання цього рішення суду на теперішній час з огляду на скрутне фінансове становище з огляду на введення військового стану.

Слід зауважити, що боржником надано суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69695031 від 22.08.22 р. по примусовому виконанню наказу №904/684/22, виданого Господарським судом Дніпропетровської області, постанову про приєднання виконавчого провадження ВП №69710509 від 23.08.22 р. по примусовому виконанню наказу №904/9415/21, виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості.

Отже, фактично розстрочка виконання рішення можлива лише під час його примусового виконання, в інших випадках, зокрема закінченні виконавчого провадження, застосування розстрочки неможливо.

Позивачем до письмових заперечень надано копію постанови приватного виконавця від 31.08.22 р. про закінчення примусового виконання виконавчого провадження ВП №69710509.

Отже, фактично розстрочка виконання рішення можлива лише під час його примусового виконання, в інших випадках, зокрема закінченні виконавчого провадження, застосування розстрочки неможливо.

В зв`язку із чим суд приходить до висновку, що будь які дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та ГПК України в частині розстрочення або будь яких інших дій неможливі в зв`язку із закриттям виконавчого провадження.

Тому в суду відсутні правові підстави вчиняти дії щодо розстрочення виконання рішення суду, яке станом на 31.08.22 р. фактично виконано.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус» про відстрочення виконання рішення суду відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя Васильєв О.Ю.