ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1674/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, С.І. Колоколова,

секретар судового засідання - І.М. Станкова,

за участю представників сторін:

від прокуратури: М.О. Бескровний

від Міністерства оборони України: Ю.І. Добров

від Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України: не з`явився

від Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система»: М.С. Золотоверх

від Колективного підприємства «Будова»: Л.А. Новак

від ОСОБА_1 : не з`явився

від Національного антикорупційного бюро України: С.М. Пилипенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 (суддя Д`яченко Т.Г., м.Одеса, повний текст складено 24.09.2021)

у справі №916/1674/18

за позовом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідачів:

-Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України;

-Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

-Колективного підприємства «Будова»;

- ОСОБА_1

про визнання додаткової угоди недійсною

та за позовом Національного антикорупційного бюро України

до відповідачів:

-Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України;

-Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

-Колективного підприємства «Будова»;

- ОСОБА_1

про визнання додаткової угоди недійсною,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року заступник військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся з позовом до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», в якому просив визнати недійсною укладену між відповідачами додаткову угоду №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що додатковою угодою від 16.10.2015 №3/70СП було внесено зміни до договору від 25.11.2004 року № 227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей в частині зменшення частки держави в первісно обумовленій загальній площі житла об`єкта з 17000 кв.м. до 7735 кв.м., що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки позбавляє Міністерство оборони України можливості отримати житло в достатньому обсязі та в подальшому розподілити його між безквартирними військовослужбовцями Збройних Сил України, суперечить вимогам статей 203, 228 Цивільного кодексу України, частині першій статті 207 Господарського кодексу України (яка існувала станом на час виникнення спірних відносин), згідно з якими в разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави та суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. При цьому Міністерством оборони України заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави під час виконання Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України умов договору від 25.11.2004 №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей не вжито, що і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 15.08.2018 відкрито провадження у справі №916/1674/18 та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Колективне підприємство «Будова».

Згодом, відповідно до наданих пояснень від 11.10.2018, прокурором було додатково зазначено, що оскаржувана додаткова угода була укладена між Південним Управлінням капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГС-Система» без погодження з Міністерством оборони України, в порушення вимог наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 (т. 2 а.с. 123).

Крім того, у вересні 2018 року Національне антикорупційне бюро України також звернулося з позовом до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», в якому просило визнати недійсною укладену між відповідачами додаткову угоду №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зміни до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей були внесені оспорюваною додатковою угодою за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України та з порушенням процедури, визначеної Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012, при цьому зазначена додаткова угода суперечить інтересам держави і суспільства, адже її умови призвели до ігнорування закріплених Конституцією України гарантій забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №915/2094/18.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2018 у справі №916/2094/18 (суддя Літвінов С.В.) об`єднано в одне провадження справи №916/1674/18 та №916/2094/18 і передано об`єднану справу на розгляд судді Д`яченко Т.Г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2018 (суддя Д`яченко Т.Г.) справу №916/2094/18 прийнято до свого провадження та присвоєно справі за позовом Національного антикорупційного бюро України до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» про визнання додаткової угоди недійсною №916/1674/18.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2020 залучено до участі у справі за позовом Національного антикорупційного бюро України, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, - Колективне підприємство «Будова».

19.08.2021 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, відповідно до якої він просив суд поновити строк на подання заяви про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглянути заяву та задовольнити її; залучити ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

Також 19.08.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в порядку статті 50 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої він просив суд постановити ухвалу, якою повернутися до підготовчого провадження у справі №916/1674/18, залучити ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2021, серед іншого, заяву ОСОБА_1 від 19.08.2021 вх. № ГСОО 22050/21 про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено. Поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання заяви про вступ у справу та прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 19.08.2021р. № ГСОО 22053/21 про вступ у справу. Заяву ОСОБА_1 від 19.08.2021р. №ГСОО 22053/21 про вступ у справу задоволено частково. Залучено ОСОБА_1 до участі у справі №916/1674/18 за позовом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів. Залучено ОСОБА_1 до участі у справі №916/1674/18 за позовом Національного антикорупційного бюро України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у задоволенні позовів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, суд першої інстанції виходив з наступного.

Суд встановив, що укладення спірної додаткової угоди було погоджено Міністерством оборони України, яке було обізнане про усі події, що передували укладенню такої угоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: листуванням, що відбувалось між особами, підпорядкованими Міністерству оборони України, рішенням Міністра оборони України, оформлене листом, направленим до Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України (вх. №2759 (14р.) від 07.10.2015), за підписом генерал-полковника Полторака С.Т., який зареєстрований в Міністерстві (штрих-код від 06.10.2015).

Проаналізувавши доводи прокурора про те, що додаткова угода №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004 суперечить вимогам законодавства, а також дослідивши умови та зміст вказаної додаткової угоди, суд дійшов висновку, що сторонами узгоджено умови такого правочину згідно із законодавством України та з урахуванням наданого сторонам права на свій розсуд погоджувати умови та положення відповідного договору, з урахування того, що вони не суперечать законодавству України.

Стосовно посилань прокурора на положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі недодержання вимоги щодо невідповідності правочину інтересам держави та суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним, суд зазначив, що прокурором не було доведено належними та допустимими доказами, що додаткова угода №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004 суперечить інтересам держави та суспільства.

Посилання прокурора на приписи частини першої статті 207 Господарського кодексу України (яка існувала станом на момент виникнення спірних відносин), відповідно до якої господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині, суд не прийняв до уваги з підстав того, що:

-прокурором не було обґрунтовано, яким саме нормам законодавства не відповідає спірна додаткова угода, та які норми було порушено сторонами такого договору, при укладанні спірного правочину;

-прокурором не наведено суду норм законодавства, які б встановлювали певний порядок регулювання відносин, що визначені спірною додатковою угодою, та, відповідно, не доведено суду, що такий порядок порушено сторонами додаткової угоди, що оскаржується;

-необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків, тоді як матеріали справи не містять жодних доказів про настання відповідних негативних наслідків для Міністерства оборони України після укладення додаткової угоди №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, та прокурором не надано жодних доказів, які б засвідчували та надавали змогу встановити обставини, які б підтверджували наявність наміру (умислу) сторін договору щодо настання у подальшому протиправних наслідків укладання спірної додаткової угоди №3/70 СП від 16.10.2015.

У задоволенні позову Національного антикорупційного бюро України суд відмовив з наступних підстав.

Вирішуючи спір за позовом Національного антикорупційного бюро України, суд виходив із встановленого факту погодження Міністерством оборони України укладення додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей. При цьому суд вказав на відсутність обов`язку представлення на узгодження Міністру оборони України саме проекту спірної додаткової угоди.

Відхиляючи посилання Національного антикорупційного бюро України на наказ Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва», відповідно до якого керівники організацій, які належать до сфери управління Міністерства оборони України і які наділені правами здійснювати функції замовника будівництва, мають право змінювати істотні умови договорів, предметом яких є будівництво (придбання) житла для військовослужбовців та членів їх сімей, виключно за попереднім погодженням з Міністром оборони України, суд зазначив, що:

-виходячи із частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України заслуговують на увагу твердження відповідача, що до відома Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГС-Система» не було доведено інформацію щодо обмеження повноважень представництва Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України у зв`язку з наявністю наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва»;

-погодження процедури, яка передувала укладенню спірної додаткової угоди з Міністерством оборони України, мало місце, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і вже встановлено судом;

-наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України на укладання спірної додаткової угоди підтверджується рішенням Міністра оборони України від 09.11.2004, наказом Міністра оборони України від 28.04.2009 № 202 «Про виконання функцій замовника будівництва», листом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2016р. №303/8/32/1369.

Щодо доводів Національного антикорупційного бюро України про те, що спірна додаткова угода не була погоджена Кабінетом Міністрів України, суд зазначив, що відповідний обов`язок, що був визначений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 №666-р., покладено саме на Міністерство оборони України, тоді як сторонами спірної додаткової угоди є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», та, відповідно, особисто у таких сторін відсутній обов`язок щодо погодження укладення додаткових угод з Кабінетом Міністрів України.

Посилання позивача на укладення спірної додаткової угоди в порушення процедури, що визначена Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296, та визначення при цьому правової природи оспорюваного договору, як договору про спільну діяльність, суд не прийняв до уваги з підстав того, що:

-договір №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей є змішаним договором, який містить в собі елементи договору про спільну діяльність та інвестиційного договору і не є договором про спільну діяльність;

-оскільки за спірною додатковою угодою не відбулось зміни істотних умов основного договору, відповідний Порядок від 11.04.2012 №296 не підлягає застосуванню.

Судом не прийнято до уваги твердження Національного антикорупційного бюро України, з посиланням на частину третю статті 228 Цивільного кодексу України, про те, що спірна додаткова угода не відповідає інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, з підстав їх необґрунтованості і недоведеності.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Міністерство оборони України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі №916/1674/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задовольнити повністю, визнати недійсною додаткову угоду від 16.10.2015 №3/70СП до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004.

Щодо правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 скаржник зазначив наступне.

Відповідно до пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 Міністерство оборони України отримує 20% від загальної площі житла об`єкта (загальна площа житла об`єкта відповідно до умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 - 35 тис. кв.м.), що на момент укладення договору орієнтовно складає 7 тис. кв.м., а Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» - 80 % від загальної площі житла об`єкта, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 28 тис. кв.м.

Згідно із пунктом 3.4.1. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 загальна площа об`єкта остаточно визначатиметься на підставі проектно-кошторисної документації, що буде виготовлена бюро технічної інвентаризації. Відповідно до визначеної фактичної загальної площі житлових приміщень буде остаточно визначено розмір частки замовника, але в будь-якому випадку процентне співвідношення часток не підлягає зміні.

Тобто, як зазначив скаржник, відповідно до умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 розподіл об`єкту між сторонами та визначення їх часток здійснюється у відсотковому співвідношенні 80/20 від остаточної загальної площі житла об`єкту.

Разом з тим, з урахуванням внесених додатковою угодою від 16.10.2015 №3/70СП змін до договору, загальну площу об`єкта збільшено до 85 тис. кв.м., а частку держави в загальній площі житла об`єкта зменшено із 17 тис. кв.м. (20 % від 85 тис. кв.м. - збільшеної загальної площі об`єкта) до 7735 тис. кв.м. (фіксованої площі, визначеної у новій редакції пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004), що складає лише 9 % від загальної площі об`єкта. Крім того, оскаржуваною додатковою угодою встановлено, що наступні зміни до цього договору, зокрема, зміна проектної документації, зміна загальної площі об`єкта, не впливають на розподіл об`єкта між сторонами.

Скаржник зазначив, що підставою для визнання недійсною додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП може бути не лише порушення конкретних спеціальних норм законодавства (якими, зокрема врегульовано порядок укладення та зміст подібних правочинів), а також її суперечність інтересам держави та суспільства (як окрема підстава для визнання правочину недійсним).

На переконання апелянта, під час укладення додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система» не додержано вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що відповідно до частини першої статті 203, статті 215, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, частини першої статті 207 Господарського кодексу України (яка існувала станом на момент виникнення спірних відносин), є підставою для визнання спірної угоди недійсною.

При цьому скаржник зауважив, що укладення вказаної додаткової угоди позбавить можливості Міністерство оборони України забезпечити соціальний захист безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей шляхом надання їм житла загальною площею 9265кв.м. (різниця між 17 тис. кв.м., які мало б отримати оборонне відомство відповідно до умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 після збільшення площі об`єкту до 85 тис. кв.м., та 7735 кв.м. - фіксованою площею, визначеною у новій редакції пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 після укладення спірної додаткової угоди).

Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги про те, що додаткова угода суперечить інтересам держави і суспільства, скаржник зазначив, що:

-метою укладення додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП є зміна принципу розподілу часток сторін на житлову площу об`єкту, а саме: збільшивши загальну площу об`єкта до 85 тис. кв.м., зменшити частку держави в загальній площі житла об`єкта із 17 тис. кв.м. до 7735 кв.м., що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

-наявність таких намірів у сторін є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладення спірної додаткової угоди (якою змінені істотні умови договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, зокрема, принцип розподілу об`єкту між сторонами, та фактично зменшена частка замовника від загальної площі житла об`єкта) і суперечність її мети інтересам держави і суспільства, та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків;

-протиправними наслідками укладення спірної додаткової угоди є неможливість отримання державою в особі Міністерства оборони України житла загальною площею 9265кв.м.

На думку скаржника, належними та допустимими доказами того, що оскаржувана додаткова угода суперечить інтересам держави та суспільства є безпосередньо зміст додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП (зокрема, умови щодо принципу розподілу площ житла між підрядником і замовником), відомості про виконання сторонами умов договору в редакції спірної додаткової угоди.

Водночас, як зазначив апелянт, суд першої інстанції не врахував доводів прокуратури та позивачів, всупереч вимогам статей 73, 86 Господарського процесуального кодексу України не надав належної оцінки вказаним доказам та зробив хибний висновок про відсутність доказів суперечності додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП інтересам держави і суспільства. Місцевий господарський суд, аналізуючи зміст оспорюваної додаткової угоди, зазначив лише про дотримання сторонами принципу свободи договору, та при наданні оцінки змісту додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП не врахував принципи справедливості та розумності, залишив поза увагою інтереси держави та суспільства.

Щодо наявності з боку Міністерства оборони України погодження додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП та внесення на її підставі змін до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 скаржник зазначив таке.

В порушення наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 оспорювана додаткова угода була укладена без погодження з Міністерством оборони України.

Натомість протилежні висновки суду про погодження спірної угоди Міністерством оборони України суперечать нормам законодавства та обставинам справи, оскільки акт службового розслідування, затверджений Міністром оборони України 10.11.2014, листи Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України від 13.11.204 №227/3/3611, від 25.09.2015 №227/3/2938, від 08.10.2015 №227/3/3070 та рішення Міністра оборони України від 06.10.2015 до №13634/з, на які послався суд в обґрунтування свого висновку, містять відомості про проведення експертної оцінки вартості права користування земельною ділянкою та вартості будівель і споруд, які підпадають під пляму забудови у військовому містечку НОМЕР_1, та необхідність внесення змін до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 в частині збільшення площі житла замовника на суму різниці, визначеною експертною оцінкою, але не містять інформації про погодження Міністерством оборони України внесення істотних змін до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 щодо збільшення загальної площі об`єкта до 85 тис. кв.м., зміну принципу розподілу часток сторін на житлову площу об`єкта та встановлення фіксованої частки держави на площу житла об`єкта без урахування зміни проектної документації та загальної площі об`єкта.

Крім того, суд фактично не дослідив та не надав оцінки листу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07.08.2018 №303/8/30/958, відповідно до якого Південним управлінням капітального будівництва проект оспорюваної додаткової угоди на погодження Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України не надавався, а зазначена додаткова угода була укладена без погодження з Міністерством оборони України.

За наведених обставин скаржник зазначив, що господарський суд першої інстанції в процесі розгляду справи допустив неправильне застосування норм матеріального та порушення вимог процесуального права, і, як наслідок, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (вх.№1119/21/Д5 від 09.12.2021) просило рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо вимоги скаржника про скасування оскаржуваного рішення повністю товариство зазначило, що така вимога знаходиться поза межами повноважень Міністерства оборони України, оскільки суд відмовив також у задоволенні позову Національного антикорупційного бюро України, яке є іншим, окремим, самостійним позивачем, ніж скаржник.

Заперечуючи проти доводів скаржника відповідач зазначив, що умови спірної додаткової угоди не суперечать інтересам держави і суспільства, а навпаки, умови цієї угоди призвели до збільшення площі житла, що отримує держава, з 7000 кв.м. до 7735 кв.м., протиправні наслідки також відсутні. При цьому збільшення площі об`єкта будівництва передбачено на тій же земельній ділянці за рахунок збільшення поверховості об`єкта. Математичні розрахунки скаржника, в яких він вбачає суперечність спірної додаткової угоди інтересам держави і суспільства, не є доказом, вони не обґрунтовуються жодними нормами чинного законодавства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» не погодилось із доводами апеляційної скарги про те, що окремою підставою для визнання недійсною додаткової угоди є її суперечність інтересам держави і суспільства без необхідності встановлення порушення конкретних спеціальних норм законодавства, оскільки неправомірність дій сторін оцінюється саме через невідповідність цих дій приписам законодавства, тоді як у даному випадку скаржник не навів жодної норми законодавства, яка встановлює певний порядок регулювання правовідносин, передбачених спірною додатковою угодою, та який був би порушений внаслідок укладення вказаної додаткової угоди.

Також товариство зазначило, що встановлені судом обставини справи спростовують твердження скаржника про наявність у сторін оспорюваної додаткової угоди мети та намірів змінити принцип розподілу часток, зменшити частку держави, оскільки саме Міністерством оборони України ініційовано визначення фіксованої частки замовника в залежності від експертної оцінки та надано відповідні доручення Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України внести зміни у договір.

Щодо наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 Товариство з обмеженою відповідальністю «УВПГ-Система» зазначило, що обставина щодо необхідності врахування вказаного наказу, на який посилається скаржник, не є підставою позову прокурора, поданого в інтересах скаржника, а є новою підставою позову. Проте, разом з цим, товариство вказало, що обмеження повноважень згідно із зазначеним наказом щодо представництва Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України під час укладення додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП у даному випадку не має юридичної сили, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» не було обізнано та не могло знати про наявність цього наказу та про будь-які обмеження щодо повноважень замовника. Крім того, відбулось наступне схвалення Міністром оборони України спірної додаткової угоди, про що свідчить лист Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2006 №303/8/32/1369, а, відтак, зазначене унеможливлює визнання додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП недійсною.

Також товариство зауважило, що скаржник безпідставно зазначає, що суд фактично не дослідив та не надав оцінку листу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07.08.2018 №303/8/30/958, оскільки судом було досліджено і вказаний лист, і пояснення Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України стосовно нього.

Колективне підприємство «Будова» у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№4119/21/Д6 від 09.12.2021) просило рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу підприємством наведено ті ж самі доводи, що містяться у відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система».

Національне антикорупційне бюро України у письмових поясненнях на апеляційну скаргу Міністерства оборони України (вх.№4149/21/Д7 від 01.02.2022) зазначило про її обґрунтованість, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Національне антикорупційне бюро України зазначило, що суд, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов неправильного висновку про те, що укладення оскаржуваної додаткової угоди було погоджено з Міністром оборони України.

На думку Національного антикорупційного бюро України, надані відповідачами документи, а саме: акт службового розслідування, листи Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України від 25.09.2015 №227/3/2938, від 08.10.2015 №227/3/3070, рішення Міністра оборони України від 06.10.2015 до №13634/з та лист Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2006 №303/8/32/1369, жодним чином не підтверджують тих обставин, що Міністр оборони України попередньо погодив саме зміну істотних умов договору, таких як:

-предмет договору (фінансування та будівництво об`єкта орієнтовною загальною площею 85 тис. кв.м.);

-розподіл прибутку (замість співвідношення 80/20 відсотків від загальної площі об`єкта згідно із умовами договору визначено: 7735 кв.м. об`єкта передається Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, решта площі - Товариству з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система»; водночас, згідно із умовами договору належна для передачі Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України площа об`єкта мала б становити 17 тис. кв.м. (20 % від 85 тис. кв.м.), а не 7735 кв.м.);

-строки введення об`єкта в експлуатацію;

-зміст правовідносин між сторонами (їхні права та обов`язки).

Також Національне антикорупційне бюро України вказало про те, що спірна додаткова угода не була погоджена Кабінетом Міністрів України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 №666-р, однак, приймаючи рішення, місцевий господарський суд не спростував зазначених аргументів, зазначивши, що обов`язок подавати проект відповідної додаткової угоди був покладений на Міністерство оборони України, а не на сторони оскаржуваного правочину.

Крім того, на думку Національного антикорупційного бюро України, суд дійшов необґрунтованого висновку, що договір №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 не є договором про спільну діяльність і до нього не повинні застосовуватись положення Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296.

Також у своїх поясненнях Національне антикорупційне бюро України погодилось з доводами апеляційної скарги про те, що спірна додаткова угода суперечить інтересам держави і суспільства.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - ОСОБА_2, суддів: Н.М. Принцевської, Г.П. Разюк.

Ухвалою апеляційного суду від 29.10.2021 матеріали справи витребувано з Господарського суду Одеської області.

02.11.2021 матеріали даної справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, надання доказів доплати судового збору в розмірі 2643,00 грн.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 поновлено Міністерству оборони України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України; справу призначено до розгляду на 15.12.2021 року о 12:00 год.

09.12.2021 суддею Н.М. Принцевською подано заяву про самовідвід в порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 13.12.2021 заяву судді Принцевської Н.М. про самовідвід у справі задоволено, матеріали справи передано для повторного автоматизованого розподілу.

Автоматизованою системою документообігу визначено колегію суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді ОСОБА_2, суддів: С.І. Колоколова, Г.П. Разюк.

Ухвалою апеляційного суду від 13.12.2021 справу прийнято до свого провадження у зміненому складі суду; розгляд справи призначено на 15.12.2021 року о 12:00 год.

Ухвалою від 15.12.2021 розгляд справи відкладено на 09.02.2022 об 11:00 год.

09.02.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2022 о 15:15 год.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді зі складу колегії суддів Г.П. Разюк, судове засідання, призначене на 16.02.2022 о 15:15 год., не відбулось, про що складено довідку.

У зв`язку із звільненням головуючого судді ОСОБА_2 у відставку з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №139/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду С.І. Колоколова від 18.02.2022 №46-к «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_2», а також у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Разюк Г.П., за розпорядженням керівника апарату суду № 110 від 22.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1674/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/1674/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Лавриненко, суддів: О.Ю. Аленіна, С.І. Колоколова.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Лавриненко Л.В. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду № 510 від 24.05.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1674/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/1674/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, С.І. Колоколова.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 справу № 916/1674/18 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді: О.Ю.Аленін, С.І. Колоколов. Розгляд справи № 916/1674/18 призначено на 05.07.2022 о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 клопотання представника Національного антикорупційного бюро України - Пилипенка С.М. про участь у судовому засіданні, призначеному на 05.07.2022 о 12:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено; постановлено провести судове засідання 05.07.2022 о 12:00 год. у справі №916/1674/18 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні, яке відбулось 05.07.2022, оголошено перерву до 31.08.2022 о 10:00 год. (з урахуванням того, що головуючий суддя Л.В. Поліщук перебуватиме у запланованій щорічній відпустці).

Про оголошення в судовому засіданні перерви до 31.08.2022 о 10:00 год. присутні в судовому засіданні учасники справи повідомлені під розписку.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 постановлено розглянути апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі №916/1674/18 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Повідомлено Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України та ОСОБА_1 про дату, час та місце наступного судового засідання.

Також вказаною ухвалою суду задоволено клопотання Національного антикорупційного бюро України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; постановлено провести судове засідання 31.08.2022 о 10:00 год. у справі №916/1674/18 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» за посиланням на офіційний веб-портал судової влади України https://vkz.court.gov.ua, забезпечивши участь представника Національного антикорупційного бюро України - Пилипенка С.М. у судовому засіданні 31.08.2022 о 10:00 год. у справі №916/1674/18 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Попереджено, що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, пункту 46 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема, підсистеми відеоконференцзв`язку, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

В судовому засіданні 31.08.2022 представники учасників справи надали пояснення. Представники Міністерства оборони України, прокуратури та Національного антикорупційного бюро України підтримали доводи, що викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити. Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та Колективного підприємства «Будова» заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Південне Управління капітального будівництва Міністерства оборони України та ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції. Також Південне Управління капітального будівництва Міністерства оборони України та ОСОБА_1 своїм правом згідно із частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку.

Враховуючи, що оголошення повітряної тривоги в м.Одесі унеможливило подальше проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, в судовому засіданні 31.08.2022 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 31.08.2022 о 13:45 год.

31.08.2022 о 13:19 год. від Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» надійшло клопотання (вх.№ 4119/21/Д12 від 31.08.2022), в якому його представник - адвокат Золотоверх М.С., пославшись на погіршення самопочуття (запаморочення голови, підвищення температури та загальну слабкість) під час перерви в судовому засіданні, бажання прийняти участь у подальшому розгляді справи та під час судових дебатів, просила відкласти розгляд справи на іншу дату.

Колегія суддів, розглянувши після перерви в судовому засіданні заявлене представником Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» клопотання, протокольною ухвалою суду відхилила його, з огляду на наступне.

Частиною одинадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Згідно із частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Врахувавши вищенаведені приписи Господарського процесуального кодексу України, а також те, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» Золотоверх М.С. надавались пояснення в судовому засіданні 31.08.2022, правова позиція товариства викладена у відзиві на апеляційну скаргу, явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, а у судових дебатах, в яких бажає взяти участь представник Золотоверх М.С., учасники справи можуть посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні, колегія суддів протокольною ухвалою суду відхилила заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 4119/21/Д12 від 31.08.2022).

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Південно-західний апеляційний господарський суд на підставі статті 269 Господарського процесуального кодексу України перевіряє законність і обґрунтованість рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

25.11.2004 між між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Бондаренка В.М., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Шандрика В.І., який діяв на підставі положення, як замовником, укладено договір №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей (надалі - договір).

Предметом даного договору є фінансування та будівництво пайовиком в повному обсязі, згідно одержаної у встановленому законом порядку проектно-кошторисної документації на будівництво групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами (надалі - об`єкт), орієнтованою загальною площею 35 тис.кв.м, на земельній ділянці загальною площею орієнтовано 2,5 га в м. Одеса по АДРЕСА_1 (військове містечко НОМЕР_1), в тому числі: перша черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (12 тис. кв.м.), термін введення до експлуатації - перший квартал 2007р.; друга черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (12 тис. кв.м.), термін введення до експлуатації - 2007р.; третя черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (11 тис. кв.м.) термін введення до експлуатації - 2008р. (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 2.2. договору кошторисна вартість будівництва об`єкту складає 52710000грн., загальна площа житла уточнюється після одержання проектно-кошторисної документації шляхом укладання додаткової угоди до даного договору. Остаточне визначення загальної площі об`єкту здійснюється після проведення технічної інвентаризації, отримання довідки інвентаризації з Одеського міського бюро технічної інвентаризації.

За умовами пункту 3.1. договору пайовик здійснює у повному обсязі фінансування будівництва об`єкту на умовах, передбачених даним договором. Замовник вносить свою пайову участь у будівництві у вигляді виконання обов`язків, надання послуг, передбачених в пункті 4.1. договору.

Зокрема, згідно із пунктом 4.1. договору, замовник зобов`язався виконати всі необхідні дії для відведення земельної ділянки та приведення її у стан, придатний для будівництва об`єкту (у тому числі укладення та реєстрація договору оренди землі, отримання дозвільної документації) до 31.12.2005, та виконувати в повному обсязі функції замовника відповідно до умов договору та чинного законодавства (підпункт «а»); узгодити з пайовиком завдання на проектування на передпроектній стадії та на стадії «Проект» (підпункт «б»); замовник до початку робіт передає пайовику за актом прийому-передачі будівельний майданчик з усіма необхідними документами, які дозволяють використовувати його для будівництва об`єкту, дозволи на виконання будівельно-монтажних робіт, точки підключення до діючих інженерних комунікацій (підпункт «е»); відселення сімей військовослужбовців (громадян) та членів їх сімей з будівель, розташованих на земельній ділянці, яка підлягає забудові, здійснюється в установленому законодавством порядку за рахунок частки замовника, передбаченої пунктом 3.4. договору.

Згідно із пунктом 4.2. договору пайовик зобов`язався, серед іншого, виконувати у повному обсязі фінансування проекту відведення і оренди земельної ділянки, технічних умов, архітектурно-планувальних завдань, проектно-кошторисної документації, експертизи, будівельного паспорту і будівництва об`єкту (підпункт «а»); за попереднім погодженням із замовником здійснити вибір генерального проектувальника та генерального підрядника і укласти з ними відповідні договори (підпункти «б», «в»); пайовик має право вимагати передачі йому загальної площі житла та нежитлових приміщень об`єкту у відповідності із пунктом 3.4. цього договору (підпункт «г»).

У пункті 3.4. договору сторони погодили, що розподіл об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином:

замовнику: 20% від загальної площі житла об`єкту (черги об`єкту), що на момент укладання угоди орієнтовано складає 7000 кв.м.;

пайовику: 80% від загальної площі об`єкту (черги об`єкту), що на момент укладання угоди орієнтовно складає 28000 кв.м., а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме, будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих приміщень, підземні паркінги, обладнання, інженерні мережі та споруди.

Пунктом 3.4.1. договору передбачено, що умови, порядок, терміни будівництва конкретних секцій, що входять до складу об`єкту, строки та умови передачі житла, що передається пайовиком замовнику для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, визначаються цим договором та можуть уточнюватися шляхом укладання відповідних додаткових угод, що є додатками до цього договору та його невід`ємними частинами.

У цьому ж пункті договору сторони узгодили та встановили, що пайовик має право у відповідності з проектно-кошторисною документацією за узгодженням з замовником визначити черговість будівництва окремих складових частин об`єкту у межах узгоджених сторонами строків.

Також у названому пункті 3.4.1. сторони узгодили та встановили, що загальна площа житлових приміщень об`єкту остаточно буде визначена на підставі проектно-кошторисної документації та документації, що буде виготовлена Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до визначеної фактичної загальної площі житлових приміщень буде остаточно визначено розмір частки замовника, але у будь-якому випадку процентне співвідношення часток, встановлене п. 3.1.1. цього договору, не підлягає зміні.

Відповідно до пункту 3.7. договору пайовик має право надавати замовнику квартири в інших новозбудованих житлових будинках в м. Одесі в обсязі частки замовника, визначеної в пункті 3.4. договору, в термін до кінця 2007 року.

Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 9.1. договору).

Договір погоджено т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України, командувачем військ Південного Оперативного командування, подано на затвердження першим заступником Міністра оборони України та затверджено Міністром оборони України.

02.12.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Бондаренка В.М., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Шандрика В.І., який діяв на підставі положення, як замовником, укладено додаткову угоду №1/70 СП до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, відповідно до умов якої:

-з метою скорочення термінів забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей, та враховуючи те, що завершення будівництва об`єкта (шифр О-186. група житлових будинків загальною площею 37000 кв.м у АДРЕСА_1) згідно умов договору №227/УПБ - 70Д від 25.11.2004 передбачено чергами на 2007-2008р., сторони домовились про те, що пайовик передає у 2005 році замовнику за його згодою квартири у інших будинках (пункт 1);

-загальна площа квартир, які передаються пайовиком замовнику відповідно до пункту 1 цієї додаткової угоди, вираховується з загальної площі житла, яка входить до частки замовника, відповідно до пункту 3.4. договору (пункт 2);

-дійсна додаткова угода набуває чинності з моменту її погодження та є невід`ємною частиною договору на пайову участь у будівництві житла №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 (пункт 4).

У додатковій угоді №1/70 СП від 02.12.2005 зазначено, що додатком до неї є адресний перелік квартир.

Додаткова угода затверджена директором Департаменту капітального будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України 02.12.2005.

21.02.2006 між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Одеса та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України складено акт приймання-передачі (т.2 а.с. 89), відповідно до якого на виконання рішення Міністра оборони України від 09.11.04 «Про надання права замовникам капітального будівництва МО України на проектування та забудову територій військових містечок Міністерства оборони України у місті Одесі», відповідно до затвердженого титульного списку капітального будівництва Південного управління капітального будівництва МО України, та на виконання договору №227/УПБ-70Д від 25.11.04, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса передав, а Південне управління капітального будівництва МО України прийняло земельну ділянку в АДРЕСА_1 (військове містечко НОМЕР_1), площею 2,5 га, для здійснення будівництва житла для безквартирних військовослужбовців відповідно з чинним законодавством.

25.12.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Бондаренка В.М., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Шандрика В.І., який діяв на підставі положення, як замовником, укладено додаткову угоду №2/70 СП до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, відповідно до умов якої:

-у зв`язку із необхідністю більш тривалого терміну на виготовлення містобудівної документації, сторони дійшли згоди внести у зміни у пункт 2.1. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 стосовно термінів будівництва та викласти абзац другий пункту 2.1. у наступній редакції: «перша черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (12 тис. кв.м.) - термін введення до експлуатації - перший квартал 2011 р.; друга черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (12 тис. кв.м.) - термін введення до експлуатації - 2011 р.; третя черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями (11 тис. кв.м.) - термін введення до експлуатації - перший квартал 2012 р.» (пункт 1);

-пункт 3.7. договору викладено у наступній редакції:

«Пайовик достроково передає замовнику квартири відповідно до п.3.4. договору загальною площею 7008,20 кв.м., у т.ч. 30 квартир загальною орієнтованою площею 2568 кв.м. у м. Білгород-Дністровському Одеської області по вул. Пирогова, 2-А, згідно додатку №1 до цієї додаткової угоди, у строк до 20.12.2008, 74 квартири в м. Одесі (пос. Котовського), смт. Хлібодарське Одеської області, у м. Теплодар орієнтовною площею 4439,7 кв.м., згідно додатку №2 до цієї додаткової угоди, за погодженням КЕВ м.Одесі, у строк до 20.12.2009. У разі затримки строків введення в експлуатацію вищезазначеного житла не з вини пайовика та/або затримки погодження органів КЕЧ понад вищевказаного строку, ці строки переносяться на строк затримки.

При цьому, на площу квартир, отриманих замовником, за вказаними адресами, відповідно зменшується площа квартир в долі замовника в об`єкті, визначена п. 3.4. договору, та на таку ж площу збільшується площа квартир в долі пайовика в об`єкті.

Замовник приймає зазначені квартири та напротязі першого кварталу 2009 року, здійснює відселення сімей військовослужбовців, що зареєстровані на момент укладання договору та мешкають у приміщеннях, розташованих на будівельному майданчику у АДРЕСА_1» (пункт 3).

Додатком до додаткової угоди №2/70 СП від 25.12.2008 є:

1.Адресний перелік квартир в м. Білгород-Дністровський, відповідно до якого згідно із умовами додаткової угоди №2/70 СП від 25.12.2008 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 пайовиком передається замовнику у житловому будинку №2-а по вул. Пирогова в м. Білгород-Дністровський Одеської області 30 квартир загальною площею 2568,5 кв.м., житловою площею 1187,7 кв.м.

2.Адресний перелік квартир в м. Теплодар, відповідно до якого згідно із умовами додаткової угоди №2/70 СП від 25.12.2008 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 пайовиком передається замовнику в житловому будинку №70 а, б по вул. Енергетиків в м.Теплодар Одеської області 74 квартири загальною площею 4439,7 кв.м., житловою площею 285,9 кв.м.

Згідно із актом №3 від 21.10.2009, на підставі договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 та додаткової угоди №2/70 СП від 25.12.2008, пайовик передав, а замовник прийняв 30 квартир загальною площею 2616,4 кв.м., житловою площею 1240,3 кв.м., під заселення у м.Білгород-Дністровський по вул. Пирогова, 2а (т.1 а.с. 114).

У 2014 році за результатами проведення службового розслідування був складений акт службового розслідування (т.1 а.с.219-222), в якому, серед іншого, директору Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України надано пропозиції (пункт 3):

- доручити Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України провести експертну оцінку нематеріального активу - вартості права користування земельною ділянкою та вартості будівель і споруд, які підпадають під пляму забудови у військовому містечку НОМЕР_1;

- після проведення зазначеної експертизи доповісти заступнику Міністра оборони України відповідно розподілу повноважень та підготувати проект листа на Міністра оборони України з метою отримання дозволу щодо внесення встановленим порядком змін до договору №227/УПБ-70Д «Про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей» в частині збільшення площі житла на суму різниці, визначеною експертною оцінкою, яка передається в рахунок виконання договірних взаємовідносин щодо отримання квартир в інших регіонах України, та зобов`язати ТОВ «УВГП-Система» передати житлову площу в регіонах України, за рахунок власних коштів провести розбирання (демонтаж) будівель та споруд, які підпадають під пляму забудови, передати новозбудоване житло до комунальної власності міста, провести розрахунки з органами місцевого самоврядування.

Зазначений акт службового розслідування затверджено 10.11.2014 Міністром оборони України генерал-полковником С.Т. Полтораком та на ньому міститься штрих-код «до 13634/з від 10.11.2014».

З листа т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України від 13.11.2014 вих. № 227/3/3611 (т. 1 а.с. 225), який було направлено начальнику Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України А.Г.Мироненку, вбачається, що на виконання доручення Міністра оборони України від 10.11.2014 до 13634/з, згідно з актом службового розслідування, затвердженим Міністром оборони України 10.11.2014, Південному управлінню Міністерства оборони України доручено провести експерту оцінку нематеріального активу - вартості права користування земельною ділянкою та вартості будівель і споруд, які підпадають під пляму забудови у військовому містечку НОМЕР_1. За результатами проведення зазначеної експертизи доповісти Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України для подальшої підготовки листа заступнику Міністра оброни України та проект листа на Міністра оборони України з метою отримання дозволу щодо внесення змін до договору в частині збільшення площі житла на суму різниці, визначеною експертною оцінкою, яка передається в рахунок виконання договірних зобов`язань.

Після опрацювання пункту 3 пропозицій акту службового розслідування, затвердженого Міністром оборони України 10.11.2014, т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оброни України звернувся з листом від 25.09.2015 вих. № 227/3/2938 до №13634/з від 10.11.2014 (т.1 а.с. 226) до Міністра оборони України, в якому зазначив, що на виконання пункту 3 акту службового розслідування, Південним Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України проведено експертну оцінку нематеріального активу - вартості права користування земельною ділянкою та вартості будівель і споруд, які підпадають під пляму забудови у військовому містечку НОМЕР_1. Загальна сума експертної оцінки склала 53411050,00 грн., завдяки чому частка Міністерства оборони України складає 7735,13 кв.м., що більше ніж 700 кв.м. від загальної площі квартир (близько 11 квартир) за діючими умовами договору.

Також у вказаному листі зазначено, що між Південним Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВПГ-Система» досягнуто домовленостей щодо передачі квартир в м. Одеса, а не в м.Теплодар Одеської області за діючими умовами договору; планується до кінця 2015 року отримати біля 1000 кв.м. житла у м. Одеса.

В листі зазначено також, що враховуючи те, що збільшилась частка Міністерства оборони України в частині збільшення площі житла на суму різниці, визначеною експертною оцінкою, яка передається в рахунок виконання договірних зобов`язань та погодження Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо доцільності отримання житла у м. Одеса, пропонується погодитися з пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» щодо отримання зазначеного житла, шляхом укладання додаткової угоди до договору відповідно до чинного законодавства.

На листі від 25.09.2015 вих. № 227/3/2938 до №13634/з від 10.11.2014 міститься штрих-код Міністерства оборони України «до 13634/3 від 05.10.2015».

Крім того, в матеріалах справи наявний лист «До: Доповідь №227/3/2938 від 25.09.2015», на якому проставлено штрих-код «До №13634/3 від 06.10.2015» (т.1 а.с. 224). Зазначений лист підписаний Міністром оборони України, генерал-полковником С.Т. Полтораком та містить лише одне формулювання: «Відповідно до вимог чинного законодавства». Вказаний лист отриманий Департаментом капітального будівництва Міністерства оборони України за вх.№2759 (14р.) від 07.10.2015, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

На наступний день після отримання листа «До: Доповідь №227/3/2938 від 25.09.2015», на якому проставлено штрих-код «До №13634/3 від 06.10.2015», заступник директора Департаменту капітального будівництва - начальник фінансово-економічного відділу Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України звернувся з листом від 08.10.2015 вих. №227/3/3070 (т. 1 а.с. 228) до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, в якому зазначив про надіслання рішення Міністра оборони України від 06.10.2015 до №13634/з стосовно отримання житла у м. Одеса від Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в рахунок виконання договору №227/УПБ-70Д шляхом укладання додаткової угоди до зазначеного договору.

Листом від 13.10.2015 за вих.№521 (т.1 а.с. 227) начальник Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненко А.Г. звернувся до т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України, в якому зазначив, що на виконання рішення Міністра оборони України №13634/з від 06.10.2015 направляється для реєстрації в Департаменті капітального будівництва Міністерства оборони України додаткова угода в трьох екземплярах (один екземпляр для Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України) до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 «Про будівництво житла в порядку пайової часті для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей».

Лист від 13.10.2015 за вих.№521 зареєстрований у Департаменті капітального будівництва Міністерства оборони України за вх.№3622 від 16.10.2015, про що свідчить відповідний штамп.

Цією ж датою - 16.10.2015 датована спірна додаткова угода №3/70 СП до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Бондаренка В.М., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Мироненка А.Г., який діяв на підставі положення, як замовником.

У додатковій угоді №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 сторони погодили, серед іншого, наступне:

-у зв`язку зі зміною проектної організації та генерального підрядника, для оптимізації проекту, сторони дійшли згоди внести зміни у пункт 2.1. договору №227/УПБ-70Д «Про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» від 25.11.2004 та викласти абзац перший пункту 2.1. у наступній редакції: «Предметом цього договору є фінансування та будівництво пайовиком в повному обсязі, згідно одержаної у вставленому порядку проектно-кошторисної документації на будівництво групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами - надалі об`єкт, орієнтовною загальною площею 85000 кв.м. на земельній ділянці загальною площею орієнтовно 2,5 га, в АДРЕСА_1 (військове містечко НОМЕР_1) (пункт 1);

-у зв`язку із необхідністю більш тривалого терміну на виготовлення містобудівної документації, сторони дійшли згоди абзац другий пункту 2.1. договору викласти у наступній редакції: «перша черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями - строк введення до експлуатації - перший квартал 2018 р.; друга черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями - строк введення до експлуатації - третій квартал 2018 р.; третя черга - група житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями - строк введення до експлуатації - перший квартал 2019 р.» (пункт 2);

-абзац перший пункту 2.2. договору викладено у наступній редакції: «Кошторисна вартість будівництва об`єкту визначається пайовиком у відповідних кошторисах, та не впливає на зобов`язання сторін, передбачені у пункті 3.4. цього договору» (пункт 3);

-у зв`язку з суттєвими змінами в економіці держави та на ринку нерухомості, беручи до уваги незалежну оцінку земельної ділянки та нерухомого майна військового містечка НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, сторони домовились викласти пункт 3.4. договору у наступній редакції:

«Розподіл об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином:

«Замовнику» - 7735,00 (сім тисяч сімсот тридцять п`ять) кв.м. об`єкту;

«Пайовику» - решта площі об`єкту, а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме, будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих приміщень, підземні паркінги, інженерні мережі та споруди, незалежно від ТЕП об`єкту.

Зміни до цього договору, зокрема, зміна проектної документації, зміна загальної площі об`єкту не впливають на розподіл об`єкту між сторонами» (пункт 4);

-абзац третій пункту 3.4.1. договору виключено (пункт 5);

-на дату укладання цієї додаткової угоди пайовик належним чином виконав частину зобов`язання, передбаченого пунктом 3.4. цього договору, а саме, шляхом передачі 2616,4кв.м. Пайовик має право надавати замовнику квартири в інших новозбудованих житлових будинках в м. Одеса, які погоджені сторонами, в обсязі залишку частки замовника (загальною площею 5118,6 кв.м.), з урахуванням загальної площі, визначеної пунктом 3.4. договору, в строк до кінця 2017 року» (пункт 8).

27.04.2016 Одеською міською радою прийнято рішення №745-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України земельної ділянки (кадастровий номер :44:001:0057), площею 2,9225 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення та постійної діяльності підрозділів Зборойних Сил України (т.1 а.с.120). Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.12.2016, індексний номер витягу: 75570115 (т.1 а.с. 88), 09.09.2016 за Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України здійснено державну реєстрацію права постійного користування вказаною земельною ділянкою.

19.05.2016 між Колективним підприємством «Будова» (підрядником), Товариством з обмеженою відповідальністю «УВПГ-Система» (замовником) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (стороною 1) укладено договір підряду №1905/16, за умовами якого підрядник зобов`язується на свій ризик власними силами та засобами виконати роботи за договором та передати їх замовнику за актом приймання виконаних підрядних робіт, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи за договором та оплатити їх (пункт 2.1. статті 1 договору); акт приймання-передачі виконаних підрядних робіт підписується між підрядником і замовником, та погоджується стороною 1, після підписання між підрядником та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Одеси акту приймання-передачі будівельних матеріалів (пункт 6.1. статті 6 договору). Згідно із статтею 1 цього договору роботами за договором є роботи з розбирання (демонтажу) будівель і споруд, які знаходяться на об`єкті (будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в/м НОМЕР_1); будівельні матеріали - всі будівельні матеріали, отримані підрядником за результатами виконання робіт з розбирання (демонтажу) будівель та споруд на об`єкті.

17.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Дімарського Д.Л., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Мироненка А.Г., який діяв на підставі положення, як замовником, укладено додаткову угоду №303/36/2 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, якою скасовано перелік квартир для Міністерства оборони України, що додавався до додаткової угоди №3/70 СП від 16.10.2015; затверджено перелік квартир для Міністерства оборони України згідно із додатком №1.

10.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Дімарського Д.Л., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Мироненка А.Г., який діяв на підставі положення, як замовником, та Колективним підприємством «Будова» в особі директора Глушанкова О.Я., який діяв на підставі статуту, як генпідрядником, укладено додаткову угоду №303/36/4 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, в якій зазначено, що відповідно до пункту 4.2. підпункту «в» договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 пайовиком був укладений договір генерального підряду на капітальне будівництво №01/Г від 25.05.2016 на виконання будівельних робіт з генпідрядником - КП «Будова»; в рамках пунктів 8.1.та 8.5. договору сторони дійшли згоди про те, що пайовик передає генпідряднику, а генпідрядник приймає функції, права та обов`язки, визначені підпунктами «а», «в», «ж» пункту 4.2. договору; таким чином, фінансування за визначеними пунктами з моменту підписання цієї додаткової угоди буде здійснюватися генпідрядником. Також, серед іншого, цією додатковою угодою змінено строки введення в експлуатацію черг будівництва.

11.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в особі директора Дімарського Д.Л., який діяв на підставі статуту, як пайовиком, та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в особі начальника Мироненка А.Г., який діяв на підставі положення, як замовником, укладено додаткову угоду №303/36/5 до договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, якою скасовано перелік квартир для Міністерства оборони України, що додавався до додаткової угоди №303/36/2 від 17.02.2017; затверджено перелік квартир для Міністерства оборони України згідно із додатком №1.

Відповідно до актів списання будівлі (споруди) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, затверджених Міністерством оборони України, з метою запланованого нового будівництва на території військового містечка НОМЕР_1, згідно з рішенням заступника Міністра оборони України від 07.08.2017р. №7835/з/1 та з окремого доручення заступника начальника Головного КЕУ ЗС України від 27.10.2017 вих. №303/22/1/1583 про будівництво нових об`єктів на території військового містечка НОМЕР_1, будівля штабу за генеральним планом №5 списано і розібрано у зв`язку з її плановим знесенням для звільнення території містечка під майданчик планової забудови, було списано будівлі №4, 6, 38, 44, 47, 3, 5, 35 військового містечка НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. (т.1 а.с. 180-187).

Разом з тим, за дорученням заступника Міністра оборони України Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України у жовтні - листопаді 2016 року було проведено перевірку законності та ефективності володіння і використання військового та державного нерухомого майна і земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 (АДРЕСА_1), за результатами якої остання листом №306/2/3116 від 26.04.2017, що був отриманий Міністерством оборони України 03.05.2017, повідомила про те, що укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України додатковою угодою №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 збільшено орієнтовну загальну площу будівництва з 35000 кв.м. до 85000 кв.м., при цьому замість належних до передачі Замовнику 20% від загальної площі побудованого житла (на час підписання основного договору близько 17000 кв.м) встановлено фіксовану частку - 7735 кв.м, що становить 9%, а також безпідставно виключено з основного договору абзац 3 пункту 3.4.1, згідно з яким у будь-якому випадку відсоткове співвідношення часток не підлягає зміні (т.1 а.с. 25-27) .

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з даним позовом, прокурор зазначив про невідповідність оспорюваної додаткової угоди вимогам статей 203, 228 Цивільного кодексу України, частині першій статті 207 Господарського кодексу України (яка існувала станом на час виникнення спірних відносин), оскільки істотне зменшення частки держави в загальній житловій площі об`єкта нерухомого майна (з 17000 кв.м. до 7735 кв.м.) суперечить інтересам держави і суспільства, а також про її укладення без погодження з Міністерством оборони України в порушення вимог наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 Цивільного кодексу України).

У статті 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція діє доки не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи із змісту статті 215 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша);

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга);

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя);

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта);

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята);

правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста).

За змістом частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (чинної на час виникнення спірних відносин) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів, досліджуючи наявність повноважень начальника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненка А.Г., який підписав спірну додаткову угоду №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, встановила наступне.

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України від 16.06.2003 №21 (т.2 а.с.98) затверджено Положення про Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України (пункт 1); уповноважено Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України здійснювати функції замовника капітального будівництва у Збройних Силах України, зокрема, в Одеській області (пункт 2).

Відповідно до пункту 1 Положення про Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України (т.2 а.с. 33-37), надалі - Положення, Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України (далі - Управління) є державною госпрозрахунковою організацією Міністерства оборони України та призначене для забезпечення виконання завдань капітального будівництва житла для військовослужбовців і членів їх сімей, об`єктів військового призначення для потреб Збройних Сил України. Управління підпорядковане начальнику управління капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України. Управління виконує функції замовника Міністерства оборони України на будівництво об`єктів житлово-комунального, соціального, загальновійськового призначення.

У своїй діяльності управління керується Конституцією України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Державного комітету України з будівництва та архітектури, наказами і директивами Міністра оборони України, начальника Генерального штабу Збройних Сил України, наказами і розпорядженнями Державного секретаря Міністерства оборони України, начальника управління капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України, а також цим Положенням (пункт 4 Положення).

Управління є самостійним господарюючим суб`єктом, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки (пункт 5 Положення).

Згідно із пунктом 7 Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, за погодженням з управлінням капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України укладає договори на пайову участь у будівництві об`єктів іншими замовниками; вишукує та залучає кошти інвесторів у будівництво об`єктів у визначеному чинним законодавством України та цим Положенням порядку та укладає договори (контракти), які узгоджуються в управлінні капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України.

Рішенням Міністра оборони України від 09.11.2004 «Про надання права замовникам капітального будівництва Міністерства оборони України на проектування та забудову територій військових містечок Міністерства оборони України у місті Одесі» Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України надано право на проектування та забудову військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 184).

21.10.2005 Міністром оборони України видано наказ №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва» (т.2 а.с. 32, 104-105), відповідно до пункту 1 якого керівникам організацій, що належать до сфери управління Міністерства оборони України і які наділені правами здійснювати функції замовника будівництва, іншим посадовим (службовим) особам, яким відповідні права надані на підставі довіреностей Міністерства оборони України наказано:

істотні умови (у тому числі предмет, строки, ціну тощо) правочинів (договорів, контрактів, умов) пайової участі в будівництві, інвестування будівництва житла, підряду на капітальне будівництво, купівлі-продажу квартир і їх міни, уступки майнових прав на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, та інші види договорів, предметом яких є будівництво (придбання) житла для військовослужбовців та членів їх сімей, які укладені ними станом на 21 жовтня 2005 року, змінювати виключно за попереднім погодженням з Міністром оборони України;

проекти відповідних правочинів (у тому числі додаткових договорів, контрактів, угод) подавати на погодження через заступників Міністра оборони України (відповідно до функціонального розподілу обов`язків).

Саме на вказаний наказ прокурор послався в якості обґрунтування своїх доводів про те, що спірна додаткова угода була укладена без погодження з Міністерством оборони України.

28.04.2009 Міністром оборони України видано наказ №202 «Про виконання функцій замовника будівництва» (т.2 а.с. 122), відповідно до якого на Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України покладено виконання функцій замовника, зокрема, по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази щодо наявності повноважень начальника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненка А.Г., який підписав спірну додаткову угоду №3/70СП від 16.10.2015, колегія суддів зазначає, що підписання оспорюваної додаткової угоди потребувало погодження Міністра оборони України, оскільки нею змінено таку істотну умову договору як предмет, визначений у пункті 2.1. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 (збільшено орієнтовну загальну площу об`єкта будівництва та продовжено строки введення в експлуатацію черг будівництва), а також змінено пропорції розподілу об`єкту між сторонами без урахування зміни проектної документації та загальної площі об`єкта.

При цьому видання Міністром оборони України наказу від 28.04.2009 №202 «Про виконання функцій замовника будівництва», на який посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», не виключає дію наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва», так як матеріали справи не містять доказів про його скасування у зв`язку з прийняттям наказу Міністра оборони України наказу від 28.04.2009 №202 «Про виконання функцій замовника будівництва», а тому Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, виконуючи функції замовника, зобов`язане у випадках, визначених наказом від 21.10.2005 №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва», погоджувати проекти відповідних додаткових угод про зміну істотних умов правочинів (договорів, контрактів, умов) пайової участі в будівництві з Міністром оборони України.

Суд першої інстанції, досліджуючи обставини справи, встановив, що укладення спірної додаткової угоди було погоджено Міністерством оборони України, яке було обізнане про усі події, що передували укладенню такої угоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: листуванням, що відбувалось між особами, підпорядкованими Міністерству оборони України, рішенням Міністра оборони України, оформлене листом, направленим до Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України (вх. №2759 (14р.) від 07.10.2015), за підписом генерал-полковника Полторака С.Т., який зареєстрований в Міністерстві (штрих-код від 06.10.2015).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду попередньої інстанції, оскільки листування сторін жодним чином не підтверджує того факту, що Міністр оборони України попередньо погодив збільшення орієнтовної загальної площі об`єкта до 85000 кв.м., продовження строків введення в експлуатацію черг будівництва, виключення з договору умови про відсоткове співвідношення часток сторін від фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта з встановленням фіксованого розміру частки держави без урахування зміни проектної документації та загальної площі об`єкта.

Так, виходячи з листа т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оброни України від 25.09.2015 вих. № 227/3/2938 до №13634/з від 10.11.2014 (т.1 а.с. 226), складеного після опрацювання пункту 3 пропозицій акту службового розслідування, затвердженого Міністром оборони України 10.11.2014, Міністр оборони був проінформований про те, що загальна сума експертної оцінки склала 53411050,00 грн., завдяки чому частка Міністерства оборони України складає 7735,13 кв.м., що більше ніж 700 кв.м. від загальної площі квартир (близько 11 квартир) за діючими умовами договору. Щодо збільшення орієнтовної загальної площі об`єкта до 85000 кв.м., продовження строків введення в експлуатацію черг будівництва, виключення з договору умови про відсоткове співвідношення часток сторін від фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта з встановленням фіксованого розміру частки держави без урахування зміни проектної документації та загальної площі об`єкта у цьому листі не йдеться.

Лист Міністра оборони України, генерал-полковника С.Т. Полторака «До: Доповідь №227/3/2938 від 25.09.2015», на якому проставлено штрих-код «До №13634/3 від 06.10.2015» (т.1 а.с. 224), містить лише одне формулювання: «Відповідно до вимог чинного законодавства». Із вказаного листа є незрозумілим, що слід здійснювати відповідно до чинного законодавства, а також чи було Міністром оборони України надано згоду на зміну умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, які були в подальшому викладені у додатковій угоді №3/70СП від 16.10.2015.

Так само не містить такого погодження і лист заступника директора Департаменту капітального будівництва - начальника фінансово-економічного відділу Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України від 08.10.2015 вих. №227/3/3070 (т. 1 а.с. 228) до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, в якому зазначено про надіслання рішення Міністра оборони України від 06.10.2015 до №13634/з стосовно отримання житла у м. Одеса від Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» в рахунок виконання договору від 25.11.2005 №227/УПБ-70Д шляхом укладання додаткової угоди до зазначеного договору.

Листом від 13.10.2015 за вих.№521 (т.1 а.с. 227) начальник Південного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернувся до т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України, в якому зазначив, що на виконання рішення Міністра оборони України №13634/з від 06.10.2015 направляється для реєстрації в Департаменті капітального будівництва Міністерства оборони України додаткова угода в трьох екземплярах (один екземпляр для Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України) до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 «Про будівництво житла в порядку пайової часті для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей».

Лист від 13.10.2015 за вих.№521 зареєстрований у Департаменті капітального будівництва Міністерства оборони України за вх.№3622 від 16.10.2015, про що свідчить відповідний штамп, але з матеріалів справи не вбачається, яка саме додаткова угода направлялась для реєстрації та чи надано було її згодом на погодження Міністру оборони України через його заступника, як вимагає наказ Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 «Про посилення контролю за здійсненням функцій замовника будівництва».

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами першою - третьою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що листування, яке відбувалось між особами, підпорядкованими Міністерству оборони України, не підтверджує укладання спірної додаткової угоди за погодженням з Міністром оборони України, тоді як суд першої інстанції визнав встановленими обставини щодо такого погодження без ретельного дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 цього ж Кодексу).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 Цивільного кодексу України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча би відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №916/3351/20.

У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент знає (або повинен знати) про обмеження повноважень представника юридичної особи, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

При цьому, як вбачається з договору №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, начальник Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненко А.Г. діяв на підставі Положення, згідно із пунктом 7 якого Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України відповідно до покладених на нього завдань за погодженням з управлінням капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України укладає договори на пайову участь у будівництві об`єктів іншими замовниками; вишукує та залучає кошти інвесторів у будівництво об`єктів у визначеному чинним законодавством України та цим Положенням порядку та укладає договори (контракти), які узгоджуються в управлінні капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України.

Товариству з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» було відомо, що договір №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004 погоджено т.в.о. директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України, командувачем військ Південного Оперативного командування, подано на затвердження першим заступником Міністра оборони України та затверджено Міністром оборони України.

Тому Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», укладаючи додаткову угоду №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, проявивши розумну обачність та добросовісність, не могло не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи у начальника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненка А.Г. та необхідність погодження з Міністром оборони України не тільки договору, а й додаткової угоди про внесення змін до нього, якою, серед іншого, внесено зміни до істотних умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004.

Щодо застосування приписів статті 241 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

В матеріалах справи міститься лист начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України О.А. Галушко від 09.12.2016 №303/8/32/1369 (т.2 а.с. 185) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», в якому зазначено, що Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України розглянуто доручення Міністра оборони України від 11.11.2016 №15480 щодо вирішення питання відселення осіб, що підлягають відселенню за умовами договору від 25.11.2004 №227/УПБ-70Д «Про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей» (додаткові угоди від 02.12.2005 №1/70СП, від 25.12.2008 №2/70СП та від 16.10.2015 №3/70СП), який укладено між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та вказано, що Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України в КЕВ м.Одеса сформовані списки осіб, проживаючих в будівлях та спорудах військового містечка НОМЕР_1, розташованого в АДРЕСА_1. У вказаному листі було висловлено прохання щодо надання для військовослужбовців житла в рахунок виконання додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний лист не свідчить про вчинення дій щодо прийняття до виконання та подальше схвалення додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП, оскільки:

- в матеріалах справи відсутнє доручення Міністра оборони України від 11.11.2016 №15480, на яке міститься посилання у цьому листі, що унеможливлює встановлення змісту наданого Міністром оборони України доручення;

- у листі мова йде про відселення осіб, які проживають у будівлях та спорудах військового містечка НОМЕР_1, розташованого в АДРЕСА_1, із плями забудови, тоді як обов`язок замовника здійснити відселення жильців міститься безпосередньо в договорі №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, а питання, пов`язані із збільшенням загальної площі об`єкта будівництва та розподілу часток сторін, передбачені в додатковій угоді №3/70 СП від 16.10.2015, не вирішувалися;

крім того, у листі від 07.08.2018 №303/8/30/958 (т.2 а.с. 28-29) начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України О.Галушко, який також звертався з листом від 09.12.2016 №303/8/32/1369 щодо відселення, зазначив, що Південним управлінням капітального будівництва проект оспорюваної додаткової угоди на погодження Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України не надавався, відповідно до листа Південного УКБ МОУ від 13.10.2015 №521 вже укладена між сторонами додаткова угода була направлена до ДКБ МОУ для реєстрації, а зазначена додаткова угода була укладена без погодження з Міністерством оборони України.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що укладення начальником Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Мироненком А.Г. додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 за відсутності погодження Міністра оборони України є підставою для визнання недійсною додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 на підставі частини другої статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України (чинної на час виникнення спірних відносин) у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу цивільної дієздатності (з порушенням господарської компетенції), а наявні фактичні обставини справи виключають застосування до спірних правовідносин приписів частини третьої статті 92, статті 241 Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань Товариства з обмеженою відповідальністю «УВПК-Система» та Колективного підприємства «Будова», що обставина щодо необхідності врахування наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641, на який посилається скаржник, не є підставою позову прокурора, поданого в інтересах скаржника, а є новою підставою позову, колегія суддів зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20 зазначено, що відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зауважити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №922/2575/19.

Відповідно до наданих пояснень від 11.10.2018 прокурором було додатково зазначено, що оскаржувана додаткова угода була укладена між Південним Управлінням капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГС-Система» без погодження з Міністерством оборони України, в порушення вимог наказу Міністра оборони України від 21.10.2005 №641 (т. 2 а.с. 123). Тобто, до закриття ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2021 підготовчого провадження у справі прокурор доповнив позов новими обставинами (щодо підписання спірної додаткової угоди без погодження з Міністром оборони України) при збереженні в ньому первісних обставин (щодо суперечності додаткової угоди інтересам держави і суспільства), чим спростовуються доводи відповідача та третьої особи про наявність в апеляційній скарзі нової підстави позову.

Щодо вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 з підстав її суперечності інтересам держави і суспільства суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони, укладаючи договір №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, передбачили будівництво об`єкту орієнтовною площею 35000 кв.м. (пункт 2.1. договору) і строки введення в експлуатацію черг будівництва, встановили розподіл об`єкту, відповідно до якого замовник отримує 20% від загальної площі житла об`єкта, що на момент укладення договору орієнтовано складає 7000 кв.м., а пайовик - 80% від загальної площі об`єкту (черги об`єкту), що на момент укладання угоди орієнтовно складає 28000 кв.м., а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме, будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих приміщень, підземні паркінги, обладнання, інженерні мережі та споруди (пункт 3.4. договору). При цьому сторони у пункті 3.4.1 договору передбачили, що загальна площа житлових приміщень об`єкту остаточно буде визначена на підставі проектно-кошторисної документації та документації, що буде виготовлена Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до визначеної фактичної загальної площі житлових приміщень буде остаточно визначено розмір частки замовника, але у будь-якому випадку процентне співвідношення часток, встановлене п. 3.1.1. цього договору, не підлягає зміні.

Отже, умовами договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 передбачено розподіл об`єкту між сторонами шляхом визначення часток сторін у відсотковому співвідношенні 20% / 80%, яке не підлягає зміні, від вже фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта. При цьому посилання у пункті 3.4.1 договору на пункт 3.1.1. цього договору є технічною помилкою, оскільки відсоткове співвідношення часток встановлено сторонами у пункті 3.4. договору.

Натомість оспорюваною додатковою угодою №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, серед іншого, загальну площу об`єкта збільшено до 85000 кв.м., продовжено строк введення в експлуатацію черг будівництва та змінено принцип розподілу об`єкту між сторонами шляхом виключення відсоткового співвідношення часток сторін від фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта та визначення розподілу об`єкта у фіксованому розмірі, а саме: замовнику - 7735 кв.м. об`єкту, пайовику - решту площі об`єкту, і при цьому передбачено, що зміна проектної документації, зміна загальної площі об`єкту не впливатимуть на розподіл об`єкту між сторонами.

Таким чином, з урахуванням внесених додатковою угодою №3/70СП від 16.10.2015 від 16.10.2015 змін до договору, загальну площу об`єкта збільшено до 85000 кв.м., а частку держави в загальній площі житла об`єкта зменшено із 17000 кв.м. (20 % від 85000 кв.м. - збільшеної загальної площі об`єкта) до 7735 тис. кв.м. (фіксованої площі, визначеної у новій редакції пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004), що складає лише 9 % від загальної площі об`єкта. Крім того, оскаржуваною додатковою угодою встановлено, що наступні зміни до цього договору, зокрема, зміна проектної документації, зміна загальної площі об`єкта, не впливають на розподіл об`єкта між сторонами.

За змістом частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (чинної на час виникнення спірних відносин) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

У постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 Верховний Суд вказав, що здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін (абз. 11 пункту 5.2.2 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18).

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (абз. 12 пункту 5.2.2 постанови ВС від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18).

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час укладення спірної додаткової угоди) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (з подальшими змінами), Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили. Міноборони здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей; організовує відповідно до законодавства забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Таким чином, Конституцією України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішою функцією держави, яка покладається на Збройні Сили України. Водночас, держава в особі Міністерства оборони України забезпечує соціальний захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, у тому числі шляхом забезпечення житлом.

Метою укладення додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 є зменшення частки держави в загальній площі житла об`єкта із 17000 кв.м. (які мало б отримати оборонне відомство відповідно до умов договору №227/УПБ-70Д після збільшення площі об`єкту до 85000 кв.м.) до 7735 кв.м. (що є фіксованою площею, визначеною у новій редакції пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д після укладення спірної додаткової угоди), що суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідачі, змінюючи умови договору №227/УПБ-70Д шляхом внесення оспорюванню додатковою угодою змін до нього, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП і суперечність її мети інтересам держави і суспільства, однак не відмовилися від наміру її укладення, а, отже, прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Збільшивши оспорюваною додатковою угодою №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 орієнтовну загальну площу будівництва з 35000 кв.м. до 85000 кв.м. та, при цьому, виключивши з договору умову про відсоткове співвідношення часток сторін від фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта з встановленням фіксованого розміру частки замовника, сторони позбавили можливості державу в особі Міністерства оборони України забезпечити соціальний захист військовослужбовців та членів їхніх сімей шляхом отримання ними житла загальною площею 9265 кв.м. (різниця між 17000 кв.м., які мало б отримати оборонне відомство відповідно до умов договору №227/УПБ-70Д після збільшення площі об`єкту до 85000 кв.м., та 7735 кв.м., що є фіксованою площею, визначеною у новій редакції пункту 3.4. договору №227/УПБ-70Д після укладення спірної додаткової угоди), що є протиправними наслідками укладення спірної додаткової угоди.

Належними та допустимими доказами того, що оскаржувана додаткова угода суперечить інтересам держави та суспільства, є безпосередньо зміст додаткової угоди від 16.10.2015 №3/70СП.

Отже, умови додаткової угоди №3/70 СП від 16.10.2015, якою сторонами при збільшенні орієнтовної загальної площі будівництва об`єкта одночасно змінено пропорції розподілу часток, що призвело до зменшення частки держави в загальній площі житла об`єкта, свідчить про ігнорування закріплених Конституцією України гарантій забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, у зв`язку з чим суперечать інтересам держави і суспільства.

За наведених обставин та відповідно до частини першої статті 203, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (чинної на час виникнення спірних відносин), статті 215 Цивільного кодексу України Цивільного кодексу України умови додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д в частині збільшення загальної площі об`єкта з одночасною зміною принципу розподілу об`єкту між сторонами шляхом виключення відсоткового співвідношення часток сторін від фактичної (остаточної) загальної площі житла об`єкта та визначення розподілу об`єкта у фіксованому розмірі без урахування зміни проектної документації та загальної площі об`єкта суперечать інтересам держави і суспільства.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про недоведеність належними та допустимими доказами, що оспорювана додаткова угода суперечить інтересам держави та суспільства.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» і Колективного підприємства «Будова» про те, що умови спірної додаткової угоди не суперечать інтересам держави і суспільства, а навпаки, умови цієї угоди призвели до збільшення площі житла (за рахунок збільшення поверховості об`єкта), що отримує держава, з 7000 кв.м. до 7735 кв.м., спростовуються наведеним вище.

Твердження вказаних учасників справи про те, що неправомірність дій сторін оцінюється саме через невідповідність цих дій приписам законодавства, тоді як у даному випадку скаржник не навів жодної норми законодавства, яка встановлює певний порядок регулювання правовідносин, передбачених спірною додатковою угодою, та який був би порушений внаслідок укладення вказаної додаткової угоди, колегія суддів відхиляє, оскільки принцип розподілу часток та заборона зміни процентного співвідношення часток сторін встановлені у договорі №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей від 25.11.2004, зміст якого, згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони вільно узгодили, виходячи із вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України щодо помилкового висновку суду першої інстанції про наявність погодження укладення спірної додаткової угоди з Міністерством оборони України та відсутність доказів суперечності оспорюваної додаткової угоди інтересам держави і суспільства знайшли своє підтвердження, проте апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки вимога скаржника про скасування оскаржуваного рішення повністю, тобто і в частині, що стосується позову Національного антикорупційного бюро України, знаходиться поза межами повноважень Міністерства оборони України, оскільки скаржник не має повноважень діяти від імені Національного антикорупційного бюро України та оскаржувати замість нього рішення в частині відмови у позові Національного антикорупційного бюро України, яке є іншим, окремим, самостійним позивачем, ніж скаржник.

З урахуванням викладеного, рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про визнання недійсною укладеної між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» додаткової угоди №3/70СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд апеляційної інстанції керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі №916/1674/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» про визнання недійсною додаткової угоди №3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладеної між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система». Позов в цій частині задовольнити.

3.Пункти 1, 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі № 916/1674/18 викласти у наступній редакції:

« 1.Позов Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» про визнання недійсною додаткової угоди № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладеної між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», задовольнити.

Додаткову угоду № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладену між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», визнати недійсною з моменту вчинення.

2.Стягнути з Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону 881 /вісімсот вісімдесят одну/ грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону 881 /вісімсот вісімдесят одну/ грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви».

4.Пункти 3, 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі № 916/1674/18 залишити без змін.

5.Стягнути з Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на користь Міністерства оборони України 660 /шістсот шістдесят/ грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі №916/1674/18.

6.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» на користь Міністерства оборони України 660 /шістсот шістдесят/ грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2021 у справі № 916/1674/18.

7.Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.09.2022.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.І. Колоколов