СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/2996/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Ламанової А.В.

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», смт.Песочин, Харківська область (вх. №142 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 (повний текст рішення складено 23.12.2021, суддя Ємельянова О.О.) та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі №922/2996/21

за позовом ФОП Гевояна Сергія Семеновича, м. Харків

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», смт.Пісочин, Харківський район

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гевоян Сергій Семенович звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 436615,99 грн. (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. № 26995 від 16.11.2021 року та заяви про відмову від частини позовних вимог вх. № 29450 від 14.12.2021 року) (т.1, а.с.1-5, 170-171, 209-210).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2021 відкрито провадження у справі № 922/2996/21 за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.89-91).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 позовні вимоги задоволені частково. Закрито провадження в частині стягнення 19 461,29 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» на користь Фізичної особи - підприємця Гевоян Сергія Семеновича грошових коштів у розмірі 417 154,70 грн. та судовий збір у розмірі 6549,24 грн.(т.2, а.с.9-16).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме відповідач несе відповідальність за відшкодування завданих позивачу збитків, оскільки останні були понесені позивачем у зв`язку із невідшкодуванням відповідачем орендних платежів.

Також за висновком суду, саме обов`язок відповідача відшкодовувати позивачу пов`язані із сплатою орендної плати платежі відповідно до договору оренди та фактично понесені збитки, у зв`язку з несплатою відповідачем коштів, призвело до стягнення із позивача судового збору при розгляді справи № 922/2955/20 та стягнення витрат за виконавчим провадженням ВП 64782191.

Додатковим рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 349,00 грн. (т.2, а.с.48-57).

Відповідач, ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» з рішенням господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 в частині стягнення з ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» сум відшкодування у розмірі 304 607,88 грн, судового збору у розмірі 4569,12 та витрат виконавчого провадження у розмірі 34191,04 грн (у загальній сумі 340368,04 грн), пов`язаних зі стягненням з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі №922/2955/20, та ухвалити нове рішення, яким у відповідній частині у задоволенні позову ФОП Гевояна Сергія Семеновича відмовити. Розподілити відповідним чином витрати у справі (т.2,а.с.91-96).

17.01.2022 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи № 922/2996/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Барбашова С.В.(т.2,а.с.78).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/2996/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції (т.2,а.с.79).

21.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2996/21.

Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.01.2022 у даній справі залишив апеляційну скаргу без руху та ухвалив надати апелянту у 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали докази сплати судового збору у розмірі 7 658,28 грн. у встановленому порядку за встановленими реквізитами; конкретизувати апеляційні вимоги щодо бажаних наслідків скасування переглядуваного рішення Господарського суду Харківської області шляхом надання апеляційному суду відповідної заяви з доказами її надсилання іншим учасникам справи, тому що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник оскаржує рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі №922/2996/21, а за вимогами прохальної частини даної скарги апелянт просить скасувати лише рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 (т.2, а..82-83).

27.01.2022 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, в якій апелянт просить суд прохальну частину апеляційної скарги читати в наступній редакції:

« 1. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

2. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» сум відшкодування у розмірі 304 607,88 грн, судового збору у розмірі 4 569,12 та витрат виконавчого провадження у розмірі 31 191,04 грн. (у загальній сумі 340 368,04 грн), пов`язаних із стягненням з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20, та ухвалити нове рішення, яким у відповідній частині у задоволені позову фізичної особи-підприємця Гевояна Сергія Семеновича відмовити.

3. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі № 922/2996/21 та ухвалити нове рішення, яким розмір відшкодування витрат на правничу допомогу зменшити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

4.Розподілити відповідним чином судові витрати у справі» (т.2, а.с.86-87).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі № 922/2996/21. Встановлено учасникам справи строк до 16.02.2022 року включно, для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи та заяв, клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги.

Призначено справу до розгляду на 02.03.2022 р. о 14:45 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 111 (т.2, а.с.100-102).

У строк, встановлений судом, до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 по справі № 922/2996/21 залишити без змін. Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу складає 1000,00 дол.США за офіційним курсом гривні до долара США, що визначений НБУ на день здійснення оплати. Керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України, позивач повідомляє, що докази на підтвердження розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відзив судом апеляційної інстанції розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022, у зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В. для розгляду справи №922/2996/21 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Радіонова О.О., суддя Медуниця О.Є, суддя Зубченко І.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З урахуванням викладеного, судове засідання, призначене на 02.03.2022 не відбулося.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 із посиланням на вищевказані обставини, а також на перебування Харківської міської територіальної громади в районі проведення воєнних (бойових) дій згідно із відповідним Переліком територіальних громад, затвердженим Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України було відкладено розгляд даної справи, доведено до відома учасників справи, що дата відкритого судового засідання з розгляду справи буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку життю і здоров`ю учасників судового процесу.

Таким чином, на час винесення даної ухвали, в Україні продовжено строк дії воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2022 з огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, з огляду на приписи пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства, Східний апеляційний господарський суд вважав за можливе призначити апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні за межами строку, встановленого вищенаведеним Указом Президента, на 07.09.2022 о 14 год 15 хв.

Відповідач, ПрАТ Куряжський домобудівельний комплекс з рішенням Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 по даній справі та додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням заяви про усунення недоліків), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 в частині стягнення з ПрАТ Куряжський домобудівельний комплекс сум відшкодування у розмірі 304607,88 грн, судового збору у розмірі 4569,12 та витрат виконавчого провадження у розмірі 31191,04 грн (у загальній сумі 340 368,04 грн), пов`язаних зі стягненням з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі №922/2955/20, та ухвалити нове рішення, яким у відповідній частині у задоволенні позову ФОП Гевояна Сергія Семеновича відмовити. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі №922/2996/21 та ухвалити нове рішення, яким розмір відшкодування витрат на правничу допомогу зменшити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розподілити відповідним чином витрати у справі (т.2, а.с.86-87,91-96).

Скаржник зазначає про наступне.

1.Щодо судового рішення в частині стягнення відшкодування орендної плати за травень-вересень 2021, відповідач не оскаржує та погоджується з ним в цій частині.

2. Щодо судового рішення в частині стягнення суми орендної плати, стягнутої з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20 в розмірі 304 607,88 грн., судового збору у цій же справі у розмірі 4 569,12 гррн., а також витрат виконавчого провадження у цій же справі у розмірі 31 191,04 грн.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неналежним чином досліджено матеріали справи №922/2955/20, що призвело до необґрунтованого та невірного висновку про те, що збитки у вигляді стягнення за рішенням суду, судового збору та витрат виконавчого провадження виникли у позивача, нібито внаслідок невідшкодування відповідачем позивачу орендних платежів. Цей висновок не відповідає дійсності, обставинам справи № 922/2955/20 та рішенню суду, ухваленому у цій справі.

Так, зокрема, скаржник вказує на те, що у відзиві відповідач зазначав з посиланням на рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021, що причиною стягнення судом донарахованої орендної плати у розмірі 304 607,88 грн стала саме бездіяльність позивача, який своєчасно не звернувся до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі щодо продовження терміну будівництва. Така бездіяльність позивача, яка призвела до понесення ним додаткових витрат, пов`язаних з виконанням рішення суду, не може розцінюватись як передбачене п.3.1 Договору відшкодування, пов`язане зі сплатою орендної плати за договором оренди землі, адже у відповідності до п.2.4 Договору саме на ФОП Гевояна С.С. покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за договором оренди землі.

Відповідач зазначав, що саме допущена ФОП Гевояном С.С. бездіяльність, яка виявилась в не укладанні додаткової угоди до договору оренди землі з Харківською міської радою, яка є господарським правопорушенням і стала безпосередньо причиною стягнення з нього грошової суми у розмірі 304 607,88 грн. за рішенням суду у справі №922/2955/20, і що в такому разі це стягнення за рішенням суду не може розглядатися як передбачене пунктом 3.1. Договору «відшкодування, пов`язане зі сплатою орендної плати за договором оренди землі», суд першої інстанції ніяк не обґрунтував відхилення даного аргументу відповідача.

Таким чином, апелянт вважає рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат розмірі 340 368,04 грн. (сум відшкодування у розмірі 304 67,88 грн., судового збору у розмірі 4 569,12 грн., витрат виконавчого провадження у розмірі 31 191,04 грн.), пов`язаних з виконанням рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20 незаконним та необґрунтованим та просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове рішення, яким у відповідній частині у задоволенні позову ФОП Гевояну С.С. відмовити.

Щодо додаткового рішення від 30.12.2021 про стягнення витрат на правничу допомогу, апелянт обґрунтовує наступним.

Висновки суду, ухвалені в додатковому рішенні суперечать закону, практиці ВС та Європейського суду з прав людини.

Гонорар адвоката, встановлений в договорі між позивачем та адвокатським об`єднанням у фіксованому розмірі, зовсім не означає, що суд не може зменшити розмір відшкодування цих витрат для відповідача. Таке зменшення не є втручанням в умови договору між позивачем та адвокатським об`єднанням, а є правом суду, гарантованим законом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою сьомою дев`ятою ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою сьомою дев`ятою ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухваленні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС КГС від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

Судом задоволено лише одну з двох позовних вимог, від позовної вимоги про розірвання договору позивач відмовився заявою від 14.12.2021 внаслідок того, що сторони 18.11.2021 уклали додаткову угоду до договору. Суд першої інстанції також не врахував, що вказана позовна вимога, з огляду на важливість її для сторін, витрати часу та обсягу роботи, є більш вагомою, ніж вимога про стягнення 436 615,99 грн.

Також суд не врахував, що у відповідності до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 16.11.2021, останній повністю змінив період, за який просив стягнути заборгованість з орендної плати. Це відбулося тому, що більша частина заявленої у первинному варіанті позову суми заборгованості на момент пред`явлення позову вже була сплачену відповідачем, тому такі вимоги не підлягали задоволенню і позивачу терміново було щось робити.

На думку апелянта, суд першої інстанції не застосував п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, не врахував, що частина понесених позивачем судових витрат не була необхідною та неминучою, а також не врахував, що розмір відшкодування є завищеним та несправедливим щодо відповідача з огляду на безпідставність позову та активні дії відповідача, направлені на укладення між сторонами мирової угоди.

Висновок суду про відсутність контррозрахунку відповідачем витрат позивача на правничу допомогу виглядає, на думку апелянта, досить абсурдним, оскільки в даному випадку йдеться про визначені законом повноваження суду зменшувати розмір відшкодування для відповідача цих витрат на правничу допомогу з огляду на принципи справедливості, співмірності та розумності.

Попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з апеляційним провадженням: витрати на сплату судового збору та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у сумі 28 000 грн.

Позивач та відповідач у судове засідання, призначене на 07.09.2022 не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористалися.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що явка сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, керуючись ч. 12 ст. 270 ГПК України, яка передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 3 ст.222 ГПК України. Був складений протокол судового засідання згідно ст.223 ГПК України.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Рішенням XXXVII сесії Харківської міської ради IV скликання від 06.07.2005 № 121/05 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» Харківською міською радою (орендодавець) надано ФОП Гевояну С.С. (орендар) земельну ділянку загальною площею 0,1337 га по вул. Зерновій (поруч з будинком № 55-Г) у м. Харкові.

На підставі зазначеного рішення між Харківською міською радою та відповідачем укладено договір оренди землі, зареєстрований 28.11.2005 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за №69203/05 (т.1,а.с.9-19).

Відповідно до умов договору оренди земельну ділянку загальною площею 0,1337 га по вул. Зерновій (поруч з будинком № 55-Г) у м. Харкові надано для будівництва центру побутового обслуговування населення (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації цього об`єкту.

Згідно з п. 8 договору його було укладено строком: на період будівництва до 01.12.2007 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2030 року для будівництва центру побутового обслуговування населення (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації цього об`єкту.

02.08.2006 року між фізичною особою - підприємцем Гевояном Сергієм Семеновичем (сторона 1, позивач) та Приватним акціонерним товариством Куряжський Домобудівельний комплекс (сторона 2, відповідач) було укладено договір пайової участі (т.1,а.с. 20-22).

У відповідності до пункту 1.1. договору пайової участі № 85 від 02.08.2006 сторони зобов`язувалися здійснювати інвестування у будівництво центру побутового обслуговування населення у м. Харкові по вул. Зерновій біля будинку № 55-г.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що вклад сторони 2 за даним договором здійснюється шляхом виконання всього комплексу проектних, будівельно-монтажних, оздоблюваних робіт та проведення необхідних процедур по введенню будівлі в експлуатацію згідно з умовами даного договору.

Пунктом 1.3. сторони погодили, що вклад сторони 1 по договору здійснюється шляхом надання прав на забудову земельної ділянки по вул. Зерновій поряд з будинком 55-г, та здійснення орендних платежів за користування земельною ділянкою.

Строк закінчення будівництва визначається 01.07.2009 року (пункт 1.5. договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено що сторони несуть взаємну відповідальність одна перед одною за неналежне виконання зобов`язань по даному договору, Сторона, яка порушила зобов`язання зобов`язана відшкодувати іншій стороні спричинені збитки згідно з діючим законодавством.

28.12.2007 року між сторонами було підписано Додаткову угоду до договору, відповідно до якої сторони погодили доповнити пункт 2.2. договору, а саме:

- компенсувати стороні 1 платежі з орендної плати земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво" (т.1, а.с. 25).

20.05.2019 року між сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до договору, якою, зокрема, сторони погодили внести зміни до пункту 2.2. договору, а саме зазначили, що сторона 2 зобов`язана виплатити стороні 1 суми компенсації у розмірах та в порядку, встановленому пунктом 3.1. договору (т.1,а.с. 26-27).

Пунктом 1 Додаткової угоди, сторони погодили викласти пункт 1.5. договору у наступній редакції

"1.5. Орієнтовний строк закінчення будівельно - монтажних робіт та здача об`єкту в експлуатацію - до 31.05.2020 року. Строки виконання робіт конкретизуються в додатку № 1 до даної угоди "Графік виконання робіт з будівництва об`єкта", який є невід`ємною його частиною (т.1,а.с. 26).

Відповідно до пункту 3.1. договору, сторона 1 отримує від сторони 2 суму відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. та відшкодування, пов`язані з оплатою орендної плати за договором оренди землі. При цьому, суму у розмірі 50 000,00 грн. сторона 2 сплачує стороні 1 на протязі 3-х днів з моменту підписання даного договору. Залишок суми відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. сторона 2 сплачує стороні 1 у 3-х денний строк з моменту підписання акту приймання - передачі майнових прав на нежитлові приміщення підвального поверху загальної проектної площею 484,01 кв.м. та 5 поверху загальної проектної площею 60,78 кв.м. Після повного відшкодування сторона 1 не буде мати будь-яких майнових прав на об`єкт будівництва (а.с. 27).

За твердженнями позивача, відповідач відповідно до пункту 2.2. договору (в редакції Додаткової угоди від 28.12.2007 року) зобов`язаний компенсувати позивачу платежі за оренду земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво. Згідно пункту 3.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.05.2019 року) відповідач здійснює, зокрема, відшкодування, пов`язані зі сплатою орендної плати.

Як зазначає позивач, останнім було здійснено оплату орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій здійснюється будівництво об`єкта, саме відповідно до платіжних доручень: від 08.02.2021 року на суму 1 825,63 грн., від 04.03.2021 року на суму 19 249, 59 грн., від 30.03.2021 року на суму 19 249, 59 грн., від 13.04.2021 року на суму 17 500,00 грн., від 29.04.2021 року на суму 19 249, 59 грн., від 31.05.2021 року на суму 1 750,00 грн., від 28.06.2021 року на суму 19 249,59 грн., від 16.07.2021 року на суму 19 249, 59 грн., від 31.08.2021 року на суму 19 249,59 грн., від 29.09.2021 року на суму 19 249,59 грн., від 29.10.2021 року на суму 19 249,59 грн. (т.1,а.с. 52- 59, 172-176).

Проте, відповідачем в порушення умов договору, а саме пунктів 2.2. договору (в редакції Додаткової угоди від 28.12.2007 року) та договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 20.05.2019 року) не відшкодував пов`язані зі сплатою орендної плати платежі.

Окрім того, рішенням Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 року у справі № 922/2955/20 було стягнуто з позивача на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Зерновій (поруч з будинком № 55-г) у м. Харкові площею 0,1337 га відповідно до договору оренди від 28.11.2005 року № 69203/05 у розмірі 304 607,88 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 569,12 грн. Дана сума була стягнута із позивача у виконавчому провадженні ВП № 64782191. Також із позивача було стягнуто винагороду приватному виконавцю у розмірі 10 % від суми стягнення та мінімальні витрати виконавчого провадження - 31 191,04 грн. (т.1,а.с. 45-51).

03.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом № б/н, у якому просив протягом семи банківських днів перерахувати сплачену плату за користування земельною ділянкою за вересень - листопад 2020 року у сумі 5 476,89 грн., а також заборгованість за сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 304 607,88 грн. стягнуту за рішенням суду від 11.01.2021 року у справі № 922/2955/20 (т.1,а.с. 60-61).

Відповідач листом від 09.02.2021 року № 16 надав відповідь, що відповідно до умов договору, чинна редакція передбачає обов`язок відповідача виплатити суму компенсації у розмірах та в порядку, передбаченому пунктом 3.1. Також зазначено, що рішення суду не набрало законної сили (т.1,а.с. 62).

23.02.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1 щодо сплати суми боргу у розмірі 311 910,40 грн. (т.1,а.с. 63-64).

16.03.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 2 щодо сплати суми боргу у розмірі 367 115,81 грн. (т.1,а.с. 65-66).

За твердженнями позивача, у зв`язку із тим, що відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення наявної заборгованості та не відшкодовано поточні платежі з орендної плати, фактично сплачених позивачем за травень - вересень 2021 року, позивач звернувся із відповідним позовом до суду про стягнення із відповідача (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.11.2021 року вх. № 26995 т.1,а.с. 170-171) стягнутої з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 року суми відшкодування орендної плати за період з 14.09.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі 304 607,88 грн., та відшкодування завданих збитків щодо стягнення із позивача судових витрат за рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 року у розмірі 4 569,12 грн., витрат виконавчого провадження у розмірі 31 191,04 грн. та суму орендних платежів за період з травня 2021 року по вересень 2021 року.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі № 922/2996/21 в частині задоволення позовних вимог стягнутої з позивача на підставі рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 суми відшкодування орендної плати за період з 14.09.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі 304 607,88 грн. та відшкодування завданих збитків щодо стягнення із позивача судових витрат за рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 року у розмірі 4 569,12 грн. судового збору, витрат виконавчого провадження у розмірі 31 191,04 грн.

Як було встановлено, рішенням Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул.Зерновій (поруч з будинком №55-Г) у м.Харкові у розмірі 304 607,88 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 569,12 грн.

Суд першої інстанції в даній справі, задовольняючи в цій частині позовні вимоги виходив з того, що з умов договору про пайову участь, а саме п.3.1 в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.05.2019р., позивач отримує від відповідача, зокрема, відшкодування, пов`язані із сплатою орендної плати відповідно до договору оренди.

Відповідач заперечує та вважає, що причиною стягнення судом донарахованої орендної плати у розмірі 304 607,88 грн. стала саме бездіяльність позивача, який своєчасно не звернувся до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі щодо продовження терміну будівництва. Така бездіяльність позивача, яка призвела до понесення ним додаткових витрат, пов`язаних з виконанням рішення суду, не може розцінюватися як передбачене п.3.1 Договору відшкодування, пов`язане зі сплатою орендної плати за договором оренди землі, адже у п.2.4 договору саме на ФОП Гевояна С.С. покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за договором оренди землі. Тому, на думку апелянта, вимога про стягнення з відповідача 304 607,88 грн. та 4 569,17 грн. судового збору є незаконною та необгрунтованою.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта стосовно заперечень щодо суми відшкодування орендної плати у розмірі 304 607,88 грн. за рішенням суду з наступного.

У рішенні Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20, яке набрало законної сили, було встановлено наступне.

«Позивач вказує, що ФОП Гевоян С.С., відповідно до умов договору, починаючи з 01.05.2018, повинен був сплачувати новий розмір орендної плати, визначений в додатковій угоді з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки. Проте, спірна земельна ділянка протягом тривалого строку використовується відповідачем без належної сплати орендної плати, тому Харківська міська рада змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати ФОП Гевоян С.С за користування земельною ділянкою по вул. Зерновій (поруч з будинком № 55-Г) у м. Харкові відповідно до договору оренди землі від 28.11.2005 року № 69203/05 та додаткової угоди від 17.08.2016 за період з 14.09.2017 по 31.12.2019 у розмірі 304607,88 грн.

У відповідності до п. 9 додаткової угоди від 17.08.2016, якою внесено зміни до договору оренди землі від 28.11.2005 року № 69203/05, ФОП Гевоян С.С. повинен був сплатити на період продовження строків будівництва (з дати державної реєстрації цієї додаткової угоди до 01.05.2018) 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно розрахунків позивача ФОП Гевоян С.С. повинен був сплатити за період з 14.09.2017 по 30.04.2018 орендну плату у розмірі 13813,86 грн.

Крім того, згідно із п. 9 додаткової угоди від 17.08.2016, якою внесено зміни до договору оренди землі від 28.11.2005 року № 69203/05 ФОП Гевоян С.С. повинен був сплатити на період експлуатації (з 01.05.2018) 5,6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно розрахунків позивача ФОП Гевоян С.С. повинен був сплатити за період з 01.05.2018 по 31.12.2019, що складається з 8 місяців 2018 року та 2019 року орендну плату у розмірі 340782,54 грн.

Отже, ФОП Гевоян С.С за період з 14.09.2017 по 31.12.2019 сумарно повинен був сплатити оренду плату у розмірі 354596,40 грн.

ФОП Гевоян С.С. фактично сплатив за період 14.09.2017-31.12.2019 орендну плату урозмірі 49988,52 грн. Різниця розміру заборгованості зі сплати орендної плати, яку повинен був сплатити ФОП Гевоян С.С за відповідний період складає 304 607,88 грн».

Суму у розмірі 304 607,88 грн позивач у даній справі просив суд стягнути з відповідача, посилаючись на умови договору про пайову участь №85 від 02.08.2006р.із відповідними змінами, внесеними додатковими угодами.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами у договорі пайової участі № 85 від 02.08.2006 року у пункті 1.3. погоджено, зокрема, що вклад позивача по договору здійснюється шляхом надання прав на забудову земельної ділянки по вул. Зерновій поряд з будинком 55-г, та здійснення орендних платежів за користування земельною ділянкою (т.1,а.с. 21).

Пунктом 2.2. договору (в редакції Додаткової угоди від 28.12.2007 року) сторони погодили, що сторона 2 (відповідач) зобов`язаний компенсувати стороні 1 (позивачу) платежі з орендної плати земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво" (т.1,а.с. 25).

Пунктом 2.2. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.05.2019 року) сторони погодили, що сторона 2 (відповідач), зокрема зобов`язана виплатити стороні 1 (позивачу) суми компенсації у розмірах та в порядку, встановленому пунктом 3.1. договору (т.1,а.с. 26-27).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим та підтвердженим документально висновок суду першої інстанції щодо відшкодування відповідачем позивачу пов`язаного з оплатою орендної плати згідно п.3.1 в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.05.2019р. (т.1, а.с.27).

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Шинделем В.А. 10.03.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 64782191 (т.1,а.с. 48).

З наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що позивачем 11.03.2021 року було сплачено суму у розмірі 240 563,70 грн., отримувач приватний виконавець, призначення платежу "сплата заборгованості ВП № 64782191, та 12.03.2021 року було сплачено суму у розмірі 100 000,00 грн., отримувач приватний виконавець, призначення платежу "сплата заборгованості ВП № 64782191 (т.1, а.с. 50 -51).

В якості позовної вимоги щодо стягнення збитків з відповідача були заявлені судовий збір, який був стягнутий за рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 у сумі 4 569,12 грн. та відшкодування витрат виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 у розмірі 31 191,04 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2021).

Суд першої інстанції, задовольняючи цю вимогу дійшов висновку, що саме відповідач несе відповідальність за відшкодування завданих позивачу збитків, оскільки останні були понесені позивачем у зв`язку із невідшкодуванням відповідачем орендних платежів.

Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 22 Цивільного кодексу України).

Причиною неналежного виконання ФОП Гевоян С.С. умов договору оренди землі від 28.11.2005 № 69203/05 у справі № 922/2955/20 від 11.01.2021 стало не вчинення відповідачем у даній справі жодних дій, спрямованих на погашення наявної заборгованості та не відшкодовано поточні платежі з орендної плати, оскільки доказів звернення ФОП Гевоян С.С. до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради з метою надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку орендованої земельної ділянки по вул. Зерновій (поруч з будинком № 55-Г), сформованого після 01.01.2020, для можливості проведення перерахунку розміру орендної плати та підготовки додаткової угоди до договору оренди землі від 28.11.2005 №69203/05 на виконання рішення 25 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.02.2019 № 1474/19 та рішення 32 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 18.12.2019 № 1908/19. 05, суду надано не було.

Суд в межах цієї справи відхилив посилання відповідача з приводу того, що строки будівництва за договором були продовжені, а орендна плата у період з 01.05.2018 року по 19.06.2021 року мала справлятися саме у розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на період продовження строків будівництва, яка становила 688916,00 грн.

Згідно п.6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що сплачені відповідачем на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20 року сума судового збору у розмірі 4 569,12 грн. та витрати виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням у розмірі 31 191,04 грн не є додатковими витратами, які ФОП Гевоян С.С. довелося понести за наслідками розгляду та вирішення ініційованого Харківською міською радою проти нього судового процесу внаслідок його бездіяльності, а тому такі витрати є не збитками у розумінні цивільного законодавства.

Таким чином, у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді судового збору у розмірі 4 569,12 грн. та витрат виконавчого провадження у зв`язку виконанням рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 у справі № 922/2955/20 у розмірі 31 191,04 грн, слід відмовити.

Щодо оскарження Додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 30157) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій заявник, просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 349,00 грн.

В обґрунтування наданої до суду заяви, позивач зазначає, що позивачем у зв`язку із підготовкою та розглядом справи у судом першої інстанції понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 26 349,00 грн. (що еквівалентно 1 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу) (т.2,а.с. 19-34).

Позивачем на виконання вищевказаних вимог 21.12.2021 року надано заяву (вх. №30157) про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 349,00 грн., разом із доказами у підтвердження заявленої до стягнення суми, а саме:

- договір №01/13/10 про надання правничої (правової) допомоги від 13.10.2021;

- додаткову угоду № 1 до договору №01/13/10 про надання правничої (правової) допомоги від 13.10.2021;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

- рахунок фактура -000092/21 від 13.10.2021 року на суму 26 349,00 грн.;

- акт № 000093/21 здачі приймання наданих послуг від 21.12.2021 року на суму 26 349,00 грн. (т.2,а.с. 21-34).

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти розміру заявлених судових витрат відповідач вказував, що сума таких витрат є завищеною та неспівмірною заявленим позовним вимогам.

Суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги №01/13/10 про надання правничої (правової) допомоги від 13.10.2021 та детальний опис наданих робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також з огляду на обставини справи та складність справи, визнав не доведеними посилання відповідача на завищення позивачем розміру витрат на правничу допомогу, прийнявши надані позивачем до суду документи як належні докази, що підтверджують реальний розмір понесених стороною судових витрат, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції з наступного.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З оскаржуваного додаткового рішення суду від 30.12.2021 у даній справі вбачається, що суд першої інстанції ретельно дослідив Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та Акт №000093/21 здачі-приймання наданих послуг від 21.12.2021 та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторонами у додатковій угоді № 1 від 13.10.2021 було погоджено розмір гонорару адвоката, тобто встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, та не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, за його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Згідно з частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/18402/19 у постанові від 28.12.2020 року зазначив, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Доводи апелянта в частині оскарження додаткового рішення не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що витрати позивача на правничу допомогу, які пов`язані із розглядом даної справи є співрозмірними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, у розмірі 26 349,00грн.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у даній справі знайшли своє підтвердження частково, а відтак судове рішення підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Додаткове рішення від 30.12.2021 у справі №922/2996/21 відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України для задоволення апеляційної скарги відповідно додаткового рішення відсутні.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

24.02.2022 Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 12.08.2022 №573/200, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.08.2022 № 2500-1Х продовжено строк дії воєнного стану в України з 05год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляційної інстанції був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», смт.Песочин, Харківська область на рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», смт.Песочин, Харківська область на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі №922/2996/21 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 у справі №922/2996/21 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в частині збитків в редакції цієї постанови та змінити абзац третій резолютивної частини рішення, виклавши його наступним чином:

« Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», (62418, Харківська обл., смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гевоян Сергія Семеновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошових коштів у розмірі 381 394,54грн. та судовий збір у розмірі 5720,91грн».

Четвертий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «В задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 4 569,12 грн та витрат на виконавче провадження у сумі 31 191,04 грн, а всього 35 760,16 грн, відмовити у зв`язку з безпідставністю».

Вважати абзаци 4,5,6,7,8,9 резолютивної частини рішення відповідно абзацами 5,6,7,8,9,10.

4. Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 у справі №922/2996/21 залишити без змін.

5.Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 853,66 грн. стягнути з Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (62418, Харківська обл., смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гевоян Сергія Семеновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

6. Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 804,62 грн. стягнути з Фізичної особи - підприємця Гевоян Сергія Семеновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (62418, Харківська обл., смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ).

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07.09.2022.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця