ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2022 р. м. Київ Справа № 904/9383/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» (07101, Київська обл., м. Славутич, Центральна площа, буд. 2, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАРІКС ПЛАСТМАС» (08700, Київська обл., Обухівський р-н, м. Обухів, вул. Піщана, буд. 1Б, )

про стягнення 723 728,56 грн.

без виклику учасників процесу

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАС» про стягнення заборгованості у розмірі 723 728,56 грн., з яких: 623 500,80 грн. основного боргу, 62 350,08 грн. штрафу, 21 697,83 грн. пені, 3578,90 грн. 3% річних та 12 600, 95 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 1501 від 15.01.2018 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2022 у справі №904/9383/21 задоволено клопотання ТОВ «Торговий дім «Хім Торг» про надіслання матеріалів справи за підсудністю до Господарського суду Київської області та ухвалено матеріали справи передати до Господарського суду Київської області за встановленою підсудністю.

Господарський суд Дніпропетровської області супровідним листом №904/9383/21/7907/22 від 23.02.2022 справу № 904/9383/21 за позовом ТОВ «Торговий дім «Хім Торг» до ТОВ «МЕГАС» про стягнення 723 728,56 грн. направив до Господарського суду Київської області.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 904/9383/21 було передано для розгляду судді Лилаку Т.Д.

Ухвалою від 23.05.2022 Господарським судом Київської області зокрема, встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2021, до вказаного реєстру, окрім зміни місцезнаходження ТОВ «МЕГАС», були внесені зміни до найменування відповідача. А саме, найменування ТОВ «МЕГАС» змінено на ТОВ «КЛАРІКС ПЛАСТМАС».

Крім того, зазначеною ухвалою прийнято справу № 904/9383/21 до провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

14.07.2022 на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Київської області № 80-АР здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Антоновій В.М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2022 справу № 904/9383/21 прийнято до провадження судді Антонової В.М. та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи зі стадії розгляду справи по суті.

У зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік та відсутністю знаків поштової оплати, копія відповідної ухвали 18.07.2022 була направлена на електронні адреси позивача та відповідача, зазначені у позовній заяві, про що Відділом автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції (Канцелярія) апарату Господарського суду Київської області складено Довідку від 19.07.2022.

Отже, суд вважає фактичною датою повідомлення позивача та відповідачів про зміст ухвали суду від 18.07.2022 19.07.2022.

Також, судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що з 20.06.2022 відновлено відкритий доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, який був обмежений внаслідок введення в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи наведене, позивач та відповідач не були позбавлені права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №904/9383/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, а також до прийняття рішення у справі не надав; з заявою про поновлення строку, встановленого для подання відзиву, відповідач до суду не звертався.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАС» (10.12.2021 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про найменування юридичної особи на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас») (Покупець) укладено договір поставки № 1501 (далі Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставляти покупцю, а покупець зобов`язався приймати та оплачувати продукцію (далі - Товар).

Відповідно до пункту 1.2 Договору поставка товару здійснюється партіями. Партія товару, яку повинен поставити постачальник, визначається у погодженому між сторонами Додатку до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. На основі погодженого сторонами Додатку до Договору постачальник складає видаткову накладну, яка підписується сторонами при прийманні-передачі товару та після її підписання стає невід`ємною частиною Договору.

Згідно із пунктом 1.3 Договору у Додатку до Договору та видатковій накладній сторони вказують ціну, вартість та кількість товару, його асортимент, номенклатуру за видами, групами, підгрупами, марками, типами, розмірами, які є предметом поставки конкретної партії товару.

Строк та умови поставки партії товару, місце передачі товару визначається сторонами у Додатку до Договору (пункти 3.1, 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 Договору товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем в момент підписання сторонами видаткової накладної на товар. Право власності на партію товару виникає у покупця при підписанні обома сторонами видаткової накладної на кожну партію товару.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що загальна ціна цього Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у Додатку до Договору.

Згідно із пунктом 4.3 Договору, підставою для проведення взаємних розрахунків є видаткова накладна, підписана представниками сторін з відповідними на те повноваженнями.

Оплата партії товару здійснюється в українських гривнах в порядку, встановленому у відповідному Додатку до Договору (пункт 4.4 Договору).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 4.5 Договору).

Згідно із підпунктом 5.3.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити товар у порядку і строки, встановлені цим Договором та Додатками до нього.

Договором обумовлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у відповідності до вимог чинного законодавства України (пункт 6.1 Договору).

Відповідно до пункту 6.2 Договору, у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) товару за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3 Договору сторони, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Пунктом 6.4 Договору сторони, відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором , здійснюється без обмеження строку.

Пунктами 9.1 та 9.2 Договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019; якщо жодна із сторін протягом 30 днів до дати припинення дії Договору у зв`язку із закінченням строку на який він був укладений, не виявить бажання припинити дію Договору, строк дії договору вважається продовженим на наступний календарний рік.

08 вересня 2021 року між сторонами підписано Додаток № 103 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, згідно якого погоджено поставку товару, а саме поліпропілену PP H030 GP/3 (арт. 2218) у кількості 10,000 тон за ціною 51 958,40 грн за 1 тону на загальну вартість 623 500,80 грн.

Даним Додатком до Договору визначено наступні умови поставки та оплати товару:

- строк поставки товару 08.09.2021 (пункт 2);

- поставка здійснюється на умовах DDP склад покупця (ІНКОТЕРМС 2010), що знаходиться за адресою: м. Кринички (пункт 3);

- покупець оплачує товар на протязі 21 календарного дня з дати відвантаження (пункт 5);

- у випадку прострочення оплати товару покупцем більше ніж на один календарний день, покупець зобов`язаних сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості неоплаченої (несвоєчасної оплати) партії товару (пункт 6).

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору поставки № 1501 від 15.01.2018 та Додатку № 103 від 08.09.2021 до Договору позивач здійснив відповідачу поставку товару (поліпропілен) на загальну суму 623 500,80 грн, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною, копія якої міститься в матеріалах справи: № РН-0000946 від 08.09.2021.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копію рахунка-фактури № СФ-0000952 від 08.09.2021, виставлений відповідачу для оплати товару та копії податкової накладної № 37 від 08.09.2021 разом із квитанцією про її реєстрацію ДПС України в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не виконав свого обов`язку з оплати товару поставленого за Договором поставки № 1501 від 15.01.2018 згідно Додатку № 103 від 08.09.2021 до Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 623 500,80 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 202 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно із частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як визначено умовами Договору (пункт 4.4) та Додатком № 103 до Договору (пункт 5), оплата вартості товару проводиться на протязі 21 календарного дня з дати відвантаження товару.

Відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язань припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, поставка товару підтверджується видатковою накладною № РН-0000946 від 08.09.2021, яка оформлена відповідно до положень чинного законодавства, містить відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, містять ПІБ відповідальної особи отримувача Тимошенко О.В. (директор), підпис особи та печатку підприємства, а тому сприймається судом належним та допустимим доказом отримання відповідачем товару, визначеного цією накладною та на суму, що в ній зазначено.

За твердженнями позивача, строк (період часу) для оплата вартості товару складається із 21 календарного дня, який обраховується з 08.09.2021 (включно) до 28.09.2021 (включно).

Однак суд не згоден з такими твердженнями позивача, оскільки у відповідності до положень частини першої статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В даному випадку, враховуючи, що видаткова накладна № РН-0000946 підписана 08.09.2021, строк для оплати поставленого товару починається з наступного дня, тобто з 09.09.2021.

Отже, з огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України та пункт 5 Додатку № 103 від 08.09.2021 до Договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача за видатковою накладною № РН-0000946 від 08.09.2021 товар у строк до 29.09.2021 включно.

Відповідно до частини другої статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач факту отримання від позивача товару не заперечив та не спростував, правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриманий товар у повному обсязі не надав.

Таким чином, оскільки строк оплати за Договором настав, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача в сумі 623 500,80 грн матеріалами справи підтверджена та підлягає задоволенню.

Крім того за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку, яка становить 100 228,00 грн.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок ціни позову судом встановлено, що під сумою неустойки у розмірі 100 228,00 грн позивач вважає: суму штрафу (10%) у розмірі 62 350,08 грн, суму пені у розмірі 21697,83 грн, суму 3% річних у розмірі 3578,90 грн (нарахованих за період з 08.09.2021 по 16.11.2021) та суму інфляційних втрат у розмірі 12 600,95 грн (нарахованих за період: вересень-жовтень 2021 року).

З огляду на невірне визначення позивачем правової природи заявлених до стягнення сум, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень частини першої статті 216, частини другої статті 217 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, формулювання статті 625 Цивільного кодексу України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, тому 3% річних та інфляційні нарахування не є неустойкою у розумінні статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Що стосується розрахунків позивача, перевіривши їх, суд встановив, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у розрахунках включено дні строку протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання, що в свою чергу призвело до збільшення періоду прострочення.

Так, позивачем не враховано положення пункту 5 Додатку № 103 від 08.09.2021 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, який передбачає, що покупець оплачує товар на протязі 21 календарного з дати відвантаження.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи зазначене, датою, з якої мають нараховуватись пеня, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за видатковою накладною № РН-0000946 від 08.09.2021 є 30.09.2021.

Отже, відповідно до розрахунку, зробленого судом розмір пені та 3% річних нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 623 500,80 грн за період з 30.09.2021 по 16.11.2021 (дата, яка зазначена в розрахунку) становлять: 13 939,09 грн пеня, 2 459,84 грн 3% річних, які і підлягають стягненню з відповідача.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за заявлений позивачем період: вересень-жовтень 2021 року, суд встановив, що вірно розрахований розмір, з урахуванням правильно визначеного початку прострочення виконання зобов`язання та того, що суд не може виходити за межі позовних вимог (збільшувати період нарахування), інфляційні втрати становлять 5 611,51 грн (період: жовтень 2021 року).

Перевіривши розрахунок штрафу, судом встановлено, що він виконаний позивачем вірно.

За правилами Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 Кодексу).

За змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 623 500,80 грн. основного боргу, 62 350,08 грн. штрафу, 13 939,09 грн. пені, 2 459,84 грн. 3% річних та 5 611,51 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс Пластмас» (08700, Київська область, Обухівський район, місто Обухів, вулиця Піщана, будинок 1Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг» (07101, Київська область, місто Славутич, Центральна площа, 2, ) 623 500 (шістсот двадцять три тисячі п`ятсот) грн.80 коп. основного боргу, 62 350 (шістдесят дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 08 коп. штрафу, 13 939 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн.09 коп. пені, 2 459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 84 коп. 3% річних, 5 611 (п`ять тисяч шістсот одинадцять) грн. 51 коп. інфляційних втрат та 10617 (десять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 93 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається)

Суддя В.М. Антонова