ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.08.2022м. СумиСправа № 920/527/22

Господарський суд Сумської області у складі

судді Заєць С.В.

за участю секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи № 920/527/22

за позовом Керівника Конотопської окружної прокуратури (вул. Успенсько-

Троїцька, 136, м. Конотоп, Сумська область, 41601,

)

в інтересах держави в особі позивача:

Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області

(вул. Миру, 1, с. Попівка, Конотопський район, Сумська область,

41627, )

до відповідача: Фізичної особи підприємця Борисенко Василя Миколайовича

(

АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору про спільну діяльність

За участю представників сторін:

Прокурор Луцик О.О.,

Позивач не прибув,

Відповідач не прибув.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

02.08.2022 прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд визнати недійсним Договір про спільну діяльність від 20.05.2022, укладений між Попівською сільською радою Конотопського району Сумської області та фізичною особою підприємцем Борисенком Василем Миколайовичем; а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що до спірного Договору мають застосовуватись положення чинного законодавства, що регулюють правові відносини оренди комунального майна, та оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про освіту», Законам України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 04.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/527/22 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.08.2022, 10:30.

29.08.2022 відповідачем надано до суду лист (вх. № 3908 від 29.08.2022), в якому відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, просить вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору та розглядати справу без участі представника відповідача

29.08.2022 позивачем подано до суду листа від 22.08.2022 № 02-25/1568, в якому зазначає, що визнає позов у повному обсязі, просить його задовольнити та просить розгляд справи розглядати без участі представника.

В судовому засіданні 30.08.2022 прокурор наддала усні пояснення в обґрунтування позовних вимог та просила суд позов задовольнити.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 30.08.2022 не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 185 ГПК України передбачено право суду на ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову.

Тому в даному судовому засіданні було ухвалено рішення по справі та оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Між позивачем та відповідачем 20.05.2022 було укладено договір про спільну діяльність (а.с.16-18).

Суд погоджується з доводами прокурора, що за змістом вказаного Договору між сторонами склалися правовідносини з оренди коммунального майна, оскільки з умов оспорюваного договору вбачається, що позивач не маючи на це повноважень фактично передав відповідачу на платній основі нерухоме майно навчального закладу, що перебуває у комунальній власності.

Є обгрунтованим твердження прокурора, що положення оспорюваного Договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди державного та коммунального майна.

Спірні правовідносини регулюються ЦК України, ГК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Законом України «Про освіту».

Здійснивши аналіз пунктів Договору, суд дійшов висновку, що сільською радою передано у користування відповідачу нерухоме майно навчального закладу за певну плату та на визначений строк.

Фактично сільська рада передала Відповідачу комунальне нерухоме майно закладу освіти у платне користування та договір про спільний діяльність від 20.05.2022 містить усі істотні умови договору оренди комунального майна, а саме об`єкт оренди - п. 1.1 Договору (будівля Кошарівського НВК загальноосвітньої ніколи І-ІІІ ступенів - ДНЗ, що розташована за адресою: вул. Центральна, 14, с.Кошари), строк дії договору оренди - п. 2.1 Договору (1 рік), орендна плата із зазначенням її розміру п. 3.1 Договору (1 % на рік від балансової вартості майна).

Оспорюваний договір, всупереч ст. 1130 ЦК України, не передбачає досягнення сторонами певної спільної мети .

Таким чином, вказаний спірний Договір є удаваним правочином і приховує під собою факт передачі в оренду комунального майна навчального закладу, тобто фактично містить істотні умови договору оренди комунального майна, оскільки, у даному випадку сільська рада передала у користування будівлю навчального закладу та поклала на Відповідача обов`язок вносити плату за користування, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України щодо умов договору спільної діяльності.

Крім того, ч. 1 ст. 80 Закону України «Про освіту» визначено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти віднесено нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у справах №№ 904/2056/18, 913/204/18.

Таким чином, об`єкт спірного Договору - будівля Кошарівського НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ДНЗ, що розташована за адресою: вул. Центральна, 14, с. Кошари Конотопського району Сумської області, відноситься до об`єктів освіти комунальної форми власності.

Частина 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» встановлює імператив, згідно із яким об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами.

Частина 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що не можуть бути об`єктами оренди об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають, зокрема об`єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, серед яких і об`єкти освіти.

Отже, чинне законодавство містить заборону на використання об`єктів та майна комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням.

Виходячи із вище викладеного, будівля Кошарівського НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ДНЗ, що розташована за адресою: вул.Центральна, 14, с. Кошари Конотопського району Сумської області, не може використовуватись не за призначенням та не могла бути передана в користування через існування прямої заборони на рівні Законів України.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що хоча ч. 1 ст. 79 Закону України «Про освіту» передбачає, що джерелом фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання; однак, при цьому оренда приміщень у них дозволяється лише у випадках, якщо об`єкт оренди використовується за освітнім призначенням.

Обов`язковому встановленню та з`ясуванню у даному спорі підлягає той факт, чи використовується спірне приміщення об`єкта освіти за цільовим призначенням, тобто тісної пов`язаності з освітнім призначенням.

Відповідач не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, а отже не пов`язана з освітнім процесом.

Таким чином, укладення оспорюваного договору стосовно приміщення комунального закладу освіти зі зміною цільового призначення його використання для здійснення суб`єктом господарювання господарської (підприємницької) діяльності (п.6.3 Договору), тобто не за освітнім (навчально- виховним чи науковим) призначенням, чітко свідчить про порушення сторонами при вчиненні оспорюваного правочину положень частини 4 статті 80 Закону України «Про освіту».

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Оскільки вказані обставини визнається сторонами в заявах по суті, то вони є такими, що встановлені судом.

Суд погоджується з доводами прокурора, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є позивач.

Є обґрунтованим твердження прокурора, що позивач належним чином не здійснює захист інтересів держави та реалізацію наданих законом повноважень та не вжив заходів щодо визнання недійсним вказаного Договору, що призводить до порушення майнових інтересів держави щодо володіння, розпорядження та користування комунальним майном. Тому вбачаються правові підстави для звернення прокурора з даним позовом до суду, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.36-46).

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставною недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на те, що положеннями чинного законодавства України, яке регулює орендні відносини державного та комунального майна закладів освіти, встановлено заборону на передання в оренду приміщень закладів освіти для використання їх не за призначенням, а в даному випадку приміщення передано в платне користування не для використання в навчально-виховному процесі, то Договір не відповідає нормам законодавства (ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», Законам України «Про оренду державного та комунального майна», «Про приватизацію державного майна», що згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним та в свою чергу зобов`язання Відповідача повернути переданого у користування нерухомого майна, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Тому позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та те, що судом позовні вимоги прокурора до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати із сплати судового збору в розмірі 50%, від сплаченої прокурором суми, а 50% - повертаються прокурору.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Керівника Конотопської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області до Фізичної сособи підприємця Борисенка Василя Миколайовича про визнання недійсним договору про спільну діяльність - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір про спільну діяльність від 20.05.2022, укладений між Попівською сільською радою Конотопського району Сумської області та Фізичною особою підприємцем Борисенком Василем Миколайовичем.

3. Стягнути з Фізичною особою підприємця Борисенко Василя Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Сумської обласної прокуратури (розрахунковий рахунок Сумської обласної прокури № UA0002983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) 1240 (одну тисячу двісті сорок) гривень 50 коп. 50% витрат по сплаті судового збору.

4. Повернути Сумській обласній прокуратурі (40000, вул. Герасима Кондратьєва, 33 м. Суми, , розрахунковий рахунок UA0002983 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) з державного бюджету (Сумська міська мтг22030101, 4, МФО - 899998, р/р UA3018540, код класифікації доходів бюджету 22030101) 1240 (одну тисячу двісті сорок) гривень 50 коп. 50% витрат по сплаті судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення від 25.07.2022 № 1000.

5. Видати Сумській обласні прокуратурі накази після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.09.2022.

Суддя С.В. Заєць