ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.08.2022 Справа № 914/700/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Лазаренко С.В., розглянувши

матеріали скарги: Філії «Стрийський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»

на дії Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

у справі № 914/700/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сектор Газу», м. Чернівці

до відповідача: Філія «Стрийський вагоноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Стрий, Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 83 619, 53 грн.

представників сторін:

від скаржника (відповідача): не з`явився;

від стягувача (позивача): не з`явився;

від ВДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

18.08.2022 за вх. №2638/22 до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Стрийський вагоноремонтний завод» на дії Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій скаржник просить визнати постанову від 05.08.2022 ВП №69559550 незаконною та скасувати. Також скаржник просить розглянути дану заяву без його участі.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2022 скарга передана на розгляд судді Горецькій З.В.

Ухвалою суду від 23.08.2022 скарга прийнята судом та призначена до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2022.

Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відзиву на скаргу не подав.

29.08.2022 в системі документообігу суду за вх.№17896/22 зареєстровано заяву позивача по справі №72 від 24.08.2022 в якій останній підтримав вимоги скарги на дії ДВС.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Представники скаржника, стягувача та ВДВС в судове засідання 31.08.2022 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

Розглянувши матеріали скарги на дії заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі № 914/700/20 та дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

18.12.2020 Господарським судом Львівської області винесено додаткове рішення по справі № 914/700/20, яким Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сектор Газу» 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Додаткове рішення набирало законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України. 09.09.2021 на примусове виконання рішення судом видано відповідний наказ.

05.08.2022 Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження та винесено постанову ВП №69559550 заступником начальника відділу Коваль Л.І. в якій з боржника АТ «Українська залізниця» на користь ТзОВ «Сектор Газу» згідно наказу Господарського суду Львівської області стягнути 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 900 грн. виконавчого збору.

Платіжним дорученням № 3307642 від 23.12.2020 згідно до рішення Господарського суду Львівської області по справі №914/700/20 від 18.12.2020 боржником в добровільному порядку на користь стягувана було сплачено 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, платіжне доручення долучено до матеріалів справи.

Судовий наказ виданий Господарським судом Львівської області 14.01.2021 передбачає заходи примусового виконання постанови у вигляді стягнення коштів у розмірі 9000 грн., який був виданий 14.01.2021, тобто після того, як рішення суду було виконане в добровільному порядку.

16.08.2022 ТОВ «Сектор газу» звернулось до відділу виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документа та залишення без виконання у зв`язку з оплатою боргу.

Розглянувши матеріали скарги суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Однак при здійсненні виконавчого провадження виконавець своїм правом не скористався.

Статтею 27 п. 9 передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Суд звертає увагу, що судовий наказ виданий Господарським судом Львівської області 14.01.2021 передбачає заходи примусового виконання постанови у вигляді стягнення коштів у розмірі 9000 грн., який був виданий 14.01.2021 тобто після того, як рішення суду було виконане в добровільному порядку.

Таким чином, при розгляді наказу Господарського суду Львівської області від 14.01.2021 по справі № 914/700/20 та заяви Стягувача про примусове виконання, виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання в порядку пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а отже постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2022 ВП № 69559550, що винесена в рамках цього виконавчого провалження, а також інші рішення (процесуальні документи, документи) є незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції саме начальник відділу забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями та інше.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Абзацом 2 пункту 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) поширюється на Україну. Правовою підставою для цього став Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, норми якого надають можливість розглядати рішення ЄСПЛ в якості джерела права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами.

Важливо відмітити, що відповідно до судової практики ЄСПЛ у кожній ситуації, де має місце застосування положень статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, досліджує наскільки було дотримано державною владою справедливий баланс між інтересами суспільства і вимогами захисту приватних інтересів окремої особи.

Передбачені законом права особи не є абсолютними. Обмеження їх може бути обумовлене необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі В.Н. Великоди проти України від 3 червня 2014 року (Заява № 43331/12).

Підсумовуючи все вищевикладене, існує очевидна підстава вважати, що Відділ порушив права та законні інтереси АТ «Укрзалізниця» - підприємства державного сектору економіки, яке віднесене до списку стратегічно важливих, а відтак, його дії та рішення є неправомірними та незаконними.

Згідно з ст. 74 Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути

оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий

документ, у порядку, передбаченому законом. Така скарга подається протягом 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п. 1 ст. 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) ч. 2 ст. 343 ГПК України

Вимогами статті 341 ГПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

АТ «Укрзалізниця» вчасно звернулась з скаргою на дії ВДВС.

Статтею 344 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги, у зв`язку з чим остання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339, 341-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вх. №2638/22 від 18.08.2022) на дії Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі №914/700/20 - задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову від 05.08.2022 про відкриття виконавчого провадження №69559550.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Горецька З.В.