ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2022 р. Справа № 917/2030/21
про скасування речових прав на нерухоме майно
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання
Ухвалою суду від 05.01.2022р. позов залишено без руху, якою надано позивачу строк до 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви у наступній спосіб: надати докази доплати судового збору в сумі 36 320,00 грн.
Ухвалою суду від 20.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2022р. на 09-45 год.
На підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності здійснено реєстрацію вищезазначених земельних ділянок та зареєстровано право постійного користування земельними ділянками за правокористувачем Акціонерним товариством закритого типу «Вільховатське» (ідентифікаційний код юридичної особи 03771181).
В даному випадку, як зазначає позивач, Акціонерне товариство закритого типу «Вільховатське» не є підприємством державної або комунальної власності, у зв`язку з чим не може набути права постійного користування спірною земельною ділянкою на праві згідно зі ст. 92 ЗК України.
Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лише посвідчує факт надання такого права конкретній юридичній особі, тоді як, порядок отримання, виникнення та оформлення такого права визначений нормами земельного кодексу України, зокрема, статтею 123 Земельного кодексу України.
На думку позивача, державним реєстратором не було належним чином перевірено відповідність документів вимогам законодавства та було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права постійного користування за відповідачем на спірні земельні ділянки з порушенням вимог чинного законодавства України.
Відповідач у відзиві (вх. № 1262 від 03.02.2022р.) позов не визнає, посилаючись на те, що Указом Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" визначено обов`язкове перетворення КСП в інші форми господарювання.
В ЗКПО з 1979 року значився суб`єкт (ідєн.код 03771181) з назвою Колхоз «Ленінська правда». До ДРЗОУ суб`єкт (іден. код 03771181) був включений з назвою Колективне сільськогосподарське підприємство «Ленінська правда» 19 серпня 1994 року в ДРЗОУ було внесено зміну щодо назви суб`єкта (іден. код 03771181) Акціонерне товариство «Вільховатське». До ЄДРПОУ суб`єкт (іден.код 03771181) був включений з цією ж назвою. 15 вересня 2009 року в ЄДРПОУ було внесено зміну щодо назви суб`єкта (іден. код 03771181) - Акціонерне товариство закритого типу «Вільховатське».
Таким чином, як зазначає відповідач, Акціонерне товариство закритого типу «Вільховатське» є правонаступником КСП «Ленінська правда».
Із системного аналізу положень статей 7, 8, 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (у редакції, чинній на час видачі державного акту) та статей 5, 23 Земельного України 1990 року, Статуту АТ «Вільховатське» вбачається, що земля є об`єктом права колективної власності, а підприємство самостійно володіє, користується, розпоряджається належними йому об`єктами права власності. Право колективної власності здійснюється загальними зборами підприємства чи зборами уповноважених. Належне підприємству майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства.
Зазначене свідчить про те, що АТЗТ «Вільховатське» набуло право колективної власності на землю, яке посвідчене державним актом, який є чинним, і на час виникнення спору ніким не оспорений і не скасований.
Відповідач зазначає, що роздержавлення та приватизація земель ВАТ «Вільховатське» проведені у відповідності до Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизації землі" від 13.03.1992 та Рекомендацій, затверджених 15.05.1992 Державним комітетом України по земельних ресурсах.
При цьому, спірні земельні ділянки під час їх формування та реєстрації у Державному земельному кадастрі не віднесені до державної чи комунальної форми власності, оскільки рішення власників (співвласників) про виділення їх з колективної власності та передачу до державної чи комунальної власності не приймалось.
Відповідач також зазначає, що реорганізація ВАТ «Вільховатське» відбувалась на виконання Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" № 1529/99 від 03.12.1999, шляхом забезпечення всім членам колективного сільськогосподарського підприємства права вільного виходу з цього підприємства із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.
Посилаючись на статтю 34 Закону України "Про підприємства в Україні", статтю 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 107-108 Цивільного кодексу України, статтю 59 Господарського кодексу України, відповідач зазначає, що при реорганізації підприємств до новостворених переходять майнові права та обов`язки колишнього підприємства в обсязі, що відповідає виду реорганізації.
Згідно з пунктом 7 "Перехідних положень" Земельного кодексу України 2001 року юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки, у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Таким чином, як зазначає відповідач, при припиненні КСП внаслідок реорганізації спочатку у AT та подальшому в АТЗТ, відповідно до вказаних норм закону, права на землі колективної власності КСП, крім ділянок рільних земель виділених його членам, перейшли до правонаступника і відповідні права зберігаються за цими юридичними особами незалежно від того, чи переоформили вони ці права, чи ні.
При припиненні КСП внаслідок ліквідації, їх землі також не можуть бути передані до комунальної власності в порядку, визначеному вказаною вище нормою Закону № 2498 - VIII від 10.07.2018, враховуючи вимоги статті 30 Земельного кодексу України.
На користь цього висновку, на думку відповідача, свідчать і приписи статті 28 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (чинного до 01.01.2002) та стаття 140 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. (чинного на даний час), якими передбачений вичерпний перелік підстав для припинення права власності на землю.
Також, не може право колективної власності припинятись внаслідок невчинення власником певних формальних дій щодо переоформлення цього права за новим законодавством, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 22.09.2005.
При наявності достеменно встановлених обставин стосовно того, що спірна земельна ділянка входить до масиву земель, наданих АТЗТ «Вільховатське» на праві постійного користування, підстави для задоволення позовних вимог, як зазначає відповідач, відсутні.
Ухвалою суду від 17.02.2022р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 19.04.2022р. на 10-00 год.
Ухвалою суду від 19.04.2022р. відкладено розгляд справи на 12.07.2022р. на 09-50 год.
Відповідач у письмових поясненнях (вх. № 3155 від 18.05.2022р.) зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про державну реєстрацію іншого речового права (права постійного користування земельними ділянками) від 20.07.2020 року:
За змістом статті 22 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року № 561 -XII (чинного а час видачі державного акта), рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, статті 92 ЗК України, як зазначає відповідач, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.
Позивач у запереченні (вх. № 4566 від 12.07.2022р.) зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько - Польське підприємство «Гарант Помост Лімітед» підтримує свої позовні вимоги про скасування речових прав на нерухоме майно. Будь - які інші додаткові пояснення, доводи та міркування ніж ті, що викладені в заявах по суті справи та документальні докази ніж ті, що залучені до матеріалів господарської справи у позивача відсутні.
Ухвалою суду від 12.07.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.08.2022р. на 09-30 год.
Від представника відповідача до суду надійшла заява (вх.№ 5400 від 09.08.2022 р.) про розгляд справи за його відсутності.
Заявою (вх.№5401 від 09.08.2022 р.) представник позивача просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судовому засіданні 09.08.2022р. ухвалено рішення без його проголошення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
27.07.2020 р. державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Юлією Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельних ділянок:
Згідно листа головного управління Статистики у Полтавській області від 18.06.2020р. № 034-22/352-20 (а.с.60):
В ЗКПО з 1979 року значився суб`єкт (іден.код 03771181) з назвою Колхоз «Ленінська правда». До ДРЗОУ суб`єкт (іден. код 03771181) був включений з назвою Колективне сільськогосподарське підприємство «Ленінська правда». 19 серпня 1994 року в ДРЗОУ було внесено зміну щодо назви суб`єкта (іден. код 03771181) Акціонерне товариство «Вільховатське». До ЄДРПОУ суб`єкт (іден.код 03771181) був включений з цією ж назвою.
15 вересня 2009 року в ЄДРПОУ було внесено зміну щодо назви суб`єкта (іден. код 03771181) - Акціонерне товариство закритого типу «Вільховатське».
Станом на 19 червня 2020 р. в ЄДРПОУ значиться Акціонерне товариство закритого типу «Вільховатське» (іден. код 03771181).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.
Згідно ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Гарантії захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів Державою містить ст. 20 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Згідно ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно ст. 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:
б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
в) визнання угоди недійсною;
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;
ґ) відшкодування заподіяних збитків;
д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що право на звернення до господарського суду мають особи, права та законні інтереси яких порушені, невизнані чи оспорені відповідачем. Земельний кодекс України (ст. 152) встановлює гарантії захисту прав на землю власника земельної ділянки або землекористувача.
В позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько - Польське підприємство "Гарант помост лімітед" зазначило, що позивач позбавлений можливості отримати у вільне розпорядження та користування земельні ділянки, на які зареєстровано право постійного користування за відповідачем.
При цьому позовна заява не містить посилань на те, які саме права та законні інтереси позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником, не є користувачем чи попереднім користувачем земельних ділянок. Посилання позивача про можливість отримати у вільне розпорядження та користування земельні ділянки, на які зареєстровано право постійного користування за відповідачем, є безпідставним, оскільки право розпорядження та користування земельними ділянками набувається особою у відповідності до вимог ЗК України за певною процедурою і таке право у позивача відсутнє.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.