ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа№ 912/3151/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року

у справі №912/3151/21 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград"

до Державної установи "Центр пробації"

про стягнення 5 356,64 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне виробниче підприємство "Дніпро-Кіровоград" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Державної установи "Центр пробації" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 5 356,64 грн, а саме: 4587,98 грн основної заборгованості, 306,96 грн пені, 116,52 грн 3% річних та 345,18 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2021 року позовну заяву Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" до Державної установи "Центр пробації"

про стягнення 5356,64 грн передано на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 від 17.11.2020 року та договором про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 від 17.11.2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Обласне комунальне виробниче підприємство "Дніпро-Кіровоград" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 року у справі 912/3151/21 скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, не застосував до даних правовідносин правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/145-ц.

Так, скаржник вказав, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Крім того за твердженням скаржника, відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами надано не було.

При цьому, скаржник наголосив, що судом першої інстанції проігноровано складений акт наданих послуг та звіт відповідача про об`єми спожитих послуг, а також п. 4.5 договору №1062/1 від 17.11.2020 року відповідно до якого плата за надані послуги вноситься відповідачем саме відповідно до показань засобу обліку води.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2022 року справу №912/3151/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року у справі №912/3151/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року у справі №912/3151/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 24.06.2022 року.

18.07.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що посилання позивача в апеляційній скарзі про відсутність договору про надання комунальних послуг, як передбачено вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є безпідставними, оскільки договори між позивачем та відповідачем за спірний період укладено, досягнуто істотних умов договору (предмет, ціну строк дії договору відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України) та Центром пробації виконано договірні зобов`язання в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

При цьому, представник відповідача зазначив, що сума заборгованості за водопостачання та водовідведення є необґрунтованою позивачем. Сторонами за договорами №1062/1/905 Г та №1062/2/906 Г не внесено жодних змін до договорів, а Центром пробації проведено оплату за спожиті послуги відповідно до умов укладених між сторонами договорів.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 09.09.2021 року відповідач звернувся до позивача з заявою укласти договір про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення в приміщенні, за адресою: вул. Святомиколаївська, 18, м. Олександрія, Кіровоградська область, де розташовується Олександрійський міськрайонний відділ філії Державної установи "Центр пробації" в Кіровоградській області. Щомісячна потреба у воді за вказаною адресою складає 4,02 м3.

17.11.2020 між Обласним комунальним виробничим підприємством "Дніпро-Кіровоград" (виконавець) та Державною установою "Центр пробації" (споживач) було укладено договір про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 (далі - договір №1062/1), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2020 році надати послуги споживачу, а споживач - прийняти і оплатити такі послуги. Кількість (об`єм надання) послуг: 0,192 куб. метр на добу та 48,2 куб. метрів на 2020 рік згідно ліміту відпуску води та прийняття стоків (додаток № 1).

Відповідно до п. 1.2. договору № 1062/1 обсяги послуги можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п. 1.3. договору № 1062/1 на дату укладення останнього бюджетні зобов`язання виникають в межах кошторисних призначень, які складають 1005,15 грн, ПДВ-167,53 грн. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору

Ціна договору становить 1005,15 грн, ПДВ-167,53 грн (п. 3.1. договору № 1062/1).

Відповідно до п.3.3. договору № 1062/1 ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно п.4.4. після отримання рахунків та актів наданих послуг, споживач на протязі 5 банківських днів, але не пізніше останнього банківського дня наступного місяця, здійснює оплату коштів у відповідності до:

а) рахунки-фактури за фактичні об`єми споживання згідно актів виконаних робіт (наданих послуг); б) рахунків, виписаних за самовільне безоблікове водокористування згідно з п.3.3. «Правил користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України».

Відповідно до п. 5.1 договору № 1062/1 строк надання послуг: протягом 2020 року. Місце надання послуг: м. Олександрія, вул. Святомиколаївська, 18, будівля, в якій перебуває Олександрійський міськрайонний відділ філії Державної установи "Центр пробації" в Кіровоградській області.

Згідно з умовами п. 12.1 договору № 1062/1, останній набирає чинності з моменту підписання і діє по 31 грудня 2020 року, з можливістю продовження його дії на той же термін, у випадку коли сторони за місяць до припинення дії договору не заявлять бажання про його розірвання. Згідно ст. 631 ЦК цей договір поширюється на правовідносини, які виникли до його підписання, а саме з 01.01.2020 року.

Відповідно до п. 13.3. договору № 1062/1 усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками з обох сторін.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 17.11.2020 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 (далі - договір № 1062/2), відповідно до умов якого позивач (виконавець) зобов`язується у 2020 році надати послуги відповідачу (споживач), а відовідач - прийняти і оплатити такі послуги за адресою: м. Олександрія, вул. Святомиколаївська, в приміщенні, в якому перебуває Олександрійський міськрайонний відділ філії Державної установи "Центр пробації" в Кіровоградській області.

Кількість (об`єми надання) послуг 48,2 куб. метрів на 2020 рік згідно ліміту відпуску води та прийняття стоків (додаток № 1).

Відповідно до п. 1.2. договору № 1062/2, обсяги послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п. 1.3. договору № 1062/2 сума договору на 2020 рік складає 777,21 грн, в т.ч. ПДВ 129,54 грн. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору.

Умовами п. 6.2. договору № 1062/2 визначено, що за даним договором розрахунковим визначається період між контрольними зняттями показників приладів обліку. Після підписання актів наданих послуг, споживач на протязі 5 банківських днів здійснює оплату коштів у відповідності до:

а) рахунку-фактури за фактичні об`єми скиду стоків згідно актів виконаних робіт (наданих послуг); б) рахунків-фактур за скид стоків з понаднормативним вмістом забруднень згідно місцевих правил отримання стічних вод.

Згідно п. 10.1 договору № 1062/2, останній набирає чинності з моменту підписання і діє по 31 грудня 2020 року, з можливістю продовження його дії на той же термін, у випадку коли сторони за місяць до припинення дії договору не заявлять бажання про його розірвання. Згідно ст. 631 ЦК цей договір поширюється на правовідносини, які виникли до його підписання, а саме з 01.01.2020 року.

Так, за твердженням позивача, відповідачу було надано рахунок-фактуру № 5052/1 від 10.11.2021 року за послуги водопостачання на суму 4335,41 грн та рахунок-фактуру № 5052/2 від 10.11.2021 року за послуги водовідведення на суму 3339,07 грн.

При цьому, згідно з вказаними рахунками-фактури об`єм наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення становить 204 куб. метрів.

Також, на підтвердження отриманих відповідачем послуг за договорами №1062/1-1062/2 до матеріалів справи позивачем було надано Акт наданих послуг № 5052 від 10.11.2020 року, складений за розрахунковий період з 02.01.2020 року по 10.11.2020 року та Звіт за послуги водопостачання та водовідведення за листопад 2020 року, згідно з якими об`єм наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення зафіксовано в розмірі 204 куб. метрів.

Отже, за твердженнями позивача, відповідач надані позивачем послуги оплатив частково. Станом на дату складання позовної заяви у відповідача рахується заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 4587,97 грн, в тому числі 2627,27 грн за водопостачання та 1960,71 грн за водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач здійснив реєстрацію вказаних договорів, відповідно до Порядку ведення договірної роботи у Державній установі «Центр пробації», датою 01.12.2020 року та змінив номера реєстрації договорів, а саме: Договір про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) зареєстрував за № 1062/1/905 Г, договір про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) - за № 1062/2/906 Г.

При цьому колегія суддів приймає до уваги твердження сторін, що у 2020 році інших договорів, окрім Договору про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 від 17.11.2020 та Договору про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 від 17.11.2020 року, не укладалося.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються саме на умовах Договору про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 від 17.11.2020 року та Договору про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 від 17.11.2020 року (наявні в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з пунктів 1.1. договору № 1062/1, позивач зобов`язався у 2020 році надати послуги питного водопостачання відповідачу згідно ліміту відпуску води та прийняття стоків у кількості 0,192 куб. метр на добу та 48,2 куб. метрів на 2020 рік.

На дату укладення договору бюджетні зобов`язання виникають в межах кошторисних призначень, які складають 1005,15 грн, ПДВ-167,53 грн. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору (п. 1.3. договору № 1062/1).

Відповідно до умов договору № 1062/2, позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з централізованого водовідведення у кількості (об`ємі надання) послуг 48,2 куб. метрів на 2020 рік згідно ліміту відпуску води та прийняття стоків (додаток № 1). Сума договору на 2020 рік складає 777,21 грн, в т.ч. ПДВ 129,54 грн.

Олександрійським водопровідно-каналізаційним господарством, що є підрозділом позивача, було надано відповідачу для оплати рахунок-фактуру № 5052/1 від 01.12.2020 року за послуги водопостачання за період січень-листопад 2020 року на суму 1005,15 грн та рахунок-фактуру № 5052/2 від 01.12.2020 року за послуги водовідведення за період січень-листопад 2020 року на суму 777,21 грн.

Згідно з умовами п. 4.4. договору № 1062/1 та п. 6.2. договору № 1062/2, підставою для оплати наданих споживачу послуг є відповідні рахунки-фактури та акти наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за спірними договорами, що підтверджується платіжним дорученням №10759 від 07.12.2020 року на суму 1005,15 грн з призначенням платежу: «Опл.водопостачання за січень-листопад 2020 року; дог.№1062/1/905Г від 01.12.2020 року; акт №2 від 07.12.2020 року; в т.ч. ПДВ-167,53 грн» та платіжним дорученням № 10756 від 07.12.2020 року на суму 777,21 грн з призначенням платежу: «Опл.водопостачання за січень-листопад 2020 року; дог.№1062/2/906Г від 01.12.2020 року; акт №1 від 07.12.2020 року; в т.ч. ПДВ-129,54 грн». Вказані платіжні доручення оплачені Державною казначейською службою 10.12.2021 року (наявні в матеріалах справи).

Водночас колегія суддів приймає до уваги, що скаржник факт отримання коштів від відповідача у вказаних сумах не заперечує.

Доказів підписання актів наданих послуг відповідно до умов п. 4.4. договору № 1062/1 та п. 6.2. договору № 1062/2 матеріали справи не містять.

Щодо твердження скаржника, що судом першої інстанції проігноровано складений акт наданих послуг та звіт відповідача про об`єми спожитих послуг, а також п. 4.5 договору №1062/1 від 17.11.2020 року відповідно до якого плата за надані послуги вноситься відповідачем саме відповідно до показань засобу обліку води, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, акт наданих послуг № 5052 від 10.11.2020 року, складений за розрахунковий період з 02.01.2020 року по 10.11.2020 року, та звіт за послуги водопостачання та водовідведення за листопад 2020 року, на які посилається скаржник, суперечать умовам укладених з відповідачем договорів, як в частині визначення об`єму спожитих послуг, так і в частині визначення вартості цих послуг, а також фактичним правовідносинам сторін, які склалися на підставі цих договорів у 2020 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можна встановити, що відповідач здійснив споживання питної води у кількості 204 куб. м за період січень-листопад 2020 року, враховуючи, що відповідач звертався з заявою про укладання відповідних договорів з щомісячною потребою у споживанні води 4 куб. м на місяць, що відповідає умовам укладених договорів.

При цьому, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів щодо понаднормативного споживання відповідачем питної води, як і додаткових угод щодо внесення змін до договору про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 від 17.11.2020 року та договору про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 від 17.11.2020 року в частині збільшення ціни договорів та об`єму послуг, як це передбачено п. 1.3. договорів.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані відповідачем в обґрунтування спростування позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані позивачем на їх обґрунтування. Факт належного виконання відповідачем умов договору про надання послуг питного водопостачання (для бюджетних установ та організацій) № 1062/1 від 17.11.2020 та договору про надання послуг з централізованого водовідведення (для бюджетних установ та організацій) № 1062/2 від 17.11.2020 року підтверджений матеріалами справи та скаржником не спростований.

Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки, договори між позивачем та відповідачем за спірний період укладено, досягнуто істотних умов договору (предмет, ціну строк дії договору відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України) та Центром пробації виконано договірні зобов`язання в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

Твердження скаржника, що відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами надано не було, не спростовує висновків суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 4587,98 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 306,96 грн, 3% річних - 116,52 грн та інфляційні втрати в розмірі 345,18 грн, оскільки такі вимоги є похідними вимогами від вимоги щодо стягнення основної заборгованості, в задоволення якої було відмовлено.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, колегія суддів суду зазначає, що посилання на постанови Вищого господарського суду України не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України, не визначено ст. 254 Господарського процесуального кодексу України як підстава апеляційного оскарження судових рішень. Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Схожий за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі № 920/653/18 та від 07.10.2021 року у справі № 922/3447/20.

При цьому, посилання скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 20.09.2018 року у справі №751/3840/145-ц є неприйнятними з огляду на те, що дану постанову прийнято Великою Палатою Верховного Суду з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема у даній справі вирішувалося питання щодо юрисдикційності спору та стягнення заборгованості у разі відсутності письмово оформленого договору з позивачем.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року у справі №912/3151/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року у справі №912/3151/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №912/3151/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко