ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/249/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді О.Андрійчук, за участю секретаря судового засідання С.Коваль, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря - Агроінвест"

про стягнення в сумі 1 919 477,85 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Р. Сиротюк, ордер АО № 1068118 від 29.08.2022,

УСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря - Агроінвест" (відповідач) про стягнення 1 919 477,85 грн, з яких: 1 683 512,78 грн прострочена заборгованість за лізинговими платежами, 67 240,80 грн процентів річних, 114 048,00 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 42 762,07 грн інфляційних, 11 914,20 грн пені за неналежне виконання договору фінансового лізингу № 210831-2/ФЛ-Ю-С від 31.08.2021 (договір).

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідачів.

Згідно із позовною заявою, 31.08.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 210831-2/ФЛ-Ю-С, згідно з яким позивач передав відповідачу у платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене у специфікації, а останній зобов`язався прийняти майно (предмет лізингу) та своєчасно сплачувати періодичні платежі у порядку та строки, передбачені договором лізингу. Факт отримання відповідачем предмета лізингу - с/г техніки - стверджується актом приймання передачі від 31.08.2021. Станом на 02.05.2022 відповідач повинен був сплати чергові лізингові платежі в сумі 1 683 512,78 грн, однак станом на дату звернення до суду борг не погасив, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування 11 914,21 грн пені, 42 762,07 грн інфляційних, 67 240,80 грн річних та 114 048,00 грн штрафу, всього - 1 919 477,85 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 919 477,85 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 193 ГК України та ст. 525, 526, 534, 554, 625 ЦК України.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався, отже, розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами справи.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 16.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/249/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.06.2022 (з урахуванням ухвали суду про внесення виправлень від 26.05.2022).

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.06.2022 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 13.06.2022 підготовче засідання відкладено на 13.07.2022.

08.07.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 13.07.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 11.07.2022.

Ухвалою суду від 13.07.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 08.08.2022.

25.07.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 08.08.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 01.08.2022.

У судовому засіданні 08.08.2022 оголошено перерву до 10.08.2022.

10.08.2022 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.08.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.08.2022, заяву позивача про зменшення позовних вимог залишено без розгляду.

19.08.2022 та 29.08.2022 від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви, які залишаються судом без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України, оскільки подані після закриття підготовчого провадження, на стадії розгляду справи по суті.

29.08.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 31.08.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 29.08.2022.

30.08.2022 від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 31.08.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 30.08.2022.

30.08.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 31.08.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 30.08.2022.

31.08.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та заява про поновлення процесуальних строків для надання відзиву на позовну заяву та/або зустрічної позовної заяви; про встановлення відповідачу строку для надання відзиву на позовну заяву та/або зустрічної позовної заяви; про встановлення позивачу строк для надання відповіді на відзив.

У судовому засіданні 31.08.2022 оголошено перерву до 05.09.2022.

31.08.2022 від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 05.09.2022, за допомогою власних технічних засобів, яка задоволена ухвалою суду від 01.09.2022.

01.09.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 05.09.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 01.09.2022.

02.09.2022 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

05.09.2022 від відповідача надійшли доповнення до клопотання про поновлення процесуальних строків для надання відзиву на позовну заяву, а також заява про зупинення провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про поновлення процесуальних строків, зазначає таке.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 16.05.2022,у межах підготовчого провадження проведено два судових засідання: 13.06.2022 та 13.07.2022. Ухвалою суду від 13.07.2022 закрито підготовче провадження, розгляд по суті відбувався 08.08.2022, 10.08.2022, 31.08.2022 та 05.09.2022. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення, долучені до матеріалів справи.

При цьому суд зазначає, що ухвали суду направлялися відповідачу на адресу, вказану в договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17).

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у ст. 13, 74 ГПК України.

Згідно з п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Суд звертає увагу відповідача на обов`язок "розкривати свої докази" разом із поданням відзиву на позовну заяву (ч. 3 ст. 80 ГПК України). Розкриття своїх доказів сторонами під час подання суду перших заяв по суті справи (позов, відзив, пояснення третьої особи) є обов`язковим елементом, що забезпечує функціонування основних засад господарського судочинства, зокрема принципу змагальності сторін, оскільки змагальність полягає у праві сторін завчасно ознайомитися з доказами, представленими іншими учасниками процесу, у праві бути поінформованими про аргументи один одного до початку розгляду справи по суті. Отже, розкриття доказів є процедурою, в межах якої здійснюється діяльність з метою повідомлення осіб, які беруть участь у справі, та суду про наявні в конкретного учасника справи докази або повідомлення таких осіб про докази, якими сторона у справі збирається скористатися у процесі, та з метою надання можливості всім учасникам справи ознайомитися з такими доказами та змістом кожного з них. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

У свою чергу, вказана справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, тобто як зі стадію підготовчого провадження, так і розгляду справи по суті.

Згідно з правилами ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до приписів ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За правилами ст. 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Суд зазначає, що у справі відповідачу забезпечене право на ефективне представлення в суді своєї справи, однак останній, в порушення вимог ГПК України, намагався подати докази на стадії розгляду справи по суті, тобто після того як суд розпочав стадію провадження, що передбачає з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а не їх зібрання.

У силу вимог ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1-5 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

У свою чергу, відповідач, заявляючи клопотання про поновлення процесуального строку, відзиву так і не подав.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення клопотання відповідача про поновлення процесуальних строків відсутні.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, то суд також відмовляє у його задоволенні, оскільки за приписами ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п. 1-3-1 ч. 1 ст. 227 та п. 1 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу.

Інших заяв і клопотань не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

31.08.2021 між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 210831-2/ФЛ-Ю-С, за умовами п.1.1. якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку Специфікація, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно з умовами цього договору.

Цей договір набуває чинності після його підписання. Зобов`язання сторін за цим договором діють до їх повного і належного виконання (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору строк користування об`єктом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" до договору, та починається з дати підписання сторонами Акту приймання - передачі об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року. Якщо у договорі визначено продавця (постачальника) об`єкта лізингу, сторони погодили, а лізингоодержувач також і підтверджує, що самостійно та на власний ризик обрав об`єкт лізингу та продавця (постачальника) об`єкта лізингу, зазначеного у договорі.

Згідно з п. 1.3. договору об`єкт лізингу є власністю лізингодавця протягом строку лізингу та строку дії цього договору. У разі переходу права власності на об`єкт лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, об`єкт лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається, а передається лізингоодержувачу у власність, за виключенням випадків, передбачених договором чи обумовлених угодою сторін.

Сторони досягли згоди, що лізингодавець має право не вчиняти дії, передбачені п. 1.1. Загальних умов договору, до моменту сплати лізингоодержувачем у повному обсязі авансового лізингового платежу (п. 1.4. договору).

У додатку до договору об`єкт лізингу (найменування) визначено, зокрема найменування предмета лізингу - сільськогосподарська техніка сівалка Horsch Maestro 24SW, строк лізингу - 36 місяців, ціна - 5 702 400,00 грн , у тому числі 950 400,00 - 20% ПДВ.

Відповідно до п. 3.3. договору передача об`єкта лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування відбувається не раніше дати фактичного отримання у продавця (постачальника) об`єкта лізингу та лише після виконання лізингоодержувачем зобов`язання, передбаченого п. 2.3. Загальних умов договору.

Згідно з п. 3.4. договору приймання лізингоодержувачем об`єкта лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність об`єкта лізингу і відповідність об`єкта лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. Одночасно з актом сторони підписують також акт огляду об`єкта лізингу (за типовою формою, погодженою сторонами у додатку Акт огляду до договору), у в якому в тому числі зазначають (фіксують) детальний опис наявних його пошкоджень. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням об`єктом лізингу (у тому числі ризики, випадкового знищення чи пошкодження об`єкта лізингу, ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування об`єктом лізингу). З моменту підписання акту лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатацїї об`єкта лізингу, несе відповідальність за порушення правил дорожнього руху, правил зупинки, паркування та стоянки за участю об`єкта лізингу (у тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також за допомогою фото та відеофіксації. Ризик невідповідності об`єкта лізингу цілям використання цього об`єкта лізингу несе лізингоодержувач.

31.08.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта лізингу в користування за договором фінансового лізингу № 210831-2/ФЛ-Ю-С сільськогосподарської техніки - б/в сівалки Horsch Maestro 24SW, 2019 року випуску, номер кузову (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 .

Розділом 2 договору врегульовано порядок розрахунків та розмір фінансового активу. Зокрема, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно з п. 2.1.7.1 Загальних умов договору. У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до договору), становить менше ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в 4.2.договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 04.02.2021 черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 08.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 08 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця. У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів, дорівнює або становить більше, ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п. 4.2. договору, то числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами Акту - 04.02.2021, то черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). У разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31 число, а у календарному місяці 30 днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця. Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту. Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов договору, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5, 2.6. Загальних умов договору); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.7, 2.9, 3.5. Загальних умов (далі - винагорода). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування об`єктом лізингу.

За п. 2.2. договору авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з урахуванням п. 2.6. Загальних умов договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату, зазначену сторонами в п. 5.6. цього договору та в сумі Авансового лізингового платежу, визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення лізингодавцем лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений лізингоодержувачу в тому числі факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере лізингодавець. Сторони на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України досягли згоди про те, що у випадку сплати лізингоодержувачем лізингодавцю грошових коштів в порядку п. 2.3. Загальних умов договору до моменту укладення цього договору, кошти зараховуються в рахунок сплати лізингоодержувачем Авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий) день лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому (вихідному, святковому) дню.

Відповідно до п. 2.11. договору лізингоодержувач здійснює погашення заборгованості перед лізингодавцем у такому порядку:

- компенсація (відшкодування) лізингодавцю або іншим особам сум штрафів, накладених протягом усього строку лізингу уповноваженими державними органами за порушення Правил дорожнього руху та/або інших норм чинного законодавства, пов`язаних з експлуатацією/використанням/паркуванням/зберіганням та ін. об`єкта лізингу (у тому числі кожної з його одиниць), в тому числі зафіксованих у автоматичному режимі, а також в режимі фото- відеофіксації;

- сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за цим договором, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість; сплата комісії за адміністрування простроченої заборгованості;

- сплата комісії за адміністрування врегулювання притягнення лізингодавця/його керівника (як власника об`єкта лізингу) до адміністративної відповідальності:

- сплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди;

- сплата суми поточної заборгованості з нарахованої винагороди;

- сплата простроченої заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу;

- сплата поточної заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу. Сторони домовились, що погашення заборгованості кожної черги згідно з наведеного порядку в межах кожної черги відбувається за принципом першочергового погашення заборгованості, що утворилася раніше. У разі перерахування лізингоодержувачем платежів за цим договором (як чергових лізингових платежів, так і комісій, штрафних санкцій і простроченої заборгованості) з порушенням вказаної черговості, лізингодавець має право самостійно (та не залежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі) перерозподілити отримані від лізингоодержувача кошти відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок, а лізингоодержувач підтверджує свою згоду на це, підписуючи цей договір сторони також погодили, що лізингодавець може самостійно в односторонньому порядку (в тому числі після одержання коштів), не залежно від призначення платежу (вказаного платником у платіжному документі): змінити порядок черговості погашення заборгованості як в межах наведеного порядку, так і в межах кожної із встановлених черг; та/або зарахувати кошти в погашення заборгованості за іншим договором, укледеним лізингоодержувачем (про що лізингодавець повідомляє лізингоодержувача у зручний для лізингодавця спосіб).

Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати платежі за договором за банківськими реквізитами, вказаними лізингодавцем у фактурах або письмовому повідомленні, а у випадку ненадходження останніх - за банківськими реквізитами лізингодавця, вказаних у договорі. Перерахування платежів за договором на інші банківські реквізити лізингодавця не вважається виконанням зобов`язанням, зробленим належним чином.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання та передав в користування лізингоодержувачу об`єкт лізингу на підставі підписаного сторонами Акту прийому-передачі предмету лізингу в користування.

Згідно з графіком сплат лізингових платежів, зокрема: авансовий платіж становить 2 397 728,00 грн, перший лізинговий платіж 102 987,19 грн, другий лізинговий платіж - 99 944,23 грн, третій лізинговий платіж 102 980,69 грн, четвертий лізинговий платіж 99 937,94 грн, п`ятий лізинговий платіж 102 974,20 грн, шостий лізинговий платіж 466 348,34 грн, сьомий лізинговий платіж 459 994,15 грн, восьмий лізинговий платіж 453 013,72 грн тощо.

Оскільки у Графіку сплати лізингових платежів авансовий платіж становить більше, ніж 20 % від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в п. 4.2. договору, отже, відповідно до п. 2.1.7.1 Загальних умов договору лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати чергові лізингові платежі 20-го числа кожного місяця в розмірі, визначеному в Графіку сплати лізингових платежів.

За матеріалами справи судом установлено, що відповідач частково виконав свої зобов`язання, сплативши аванс в розмірі 2 397 728,00 грн відповідно до платіжного доручення № 28 від 31.08.2021, окрім того 303 267,91 грн лізингових платежів, а саме: 102 987,19 грн, 100 342,78 грн та 99 937,94 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 37 від 28.09.2021, № 70 від 30.11.2021, № 86 від 10.01.2022, а також 1 105,52 грн пені згідно із платіжним доручення № 45 від 06.10.2021.

Отже, заборгованість відповідача за вісім лізингових платежів становить 1 584 912,55 грн (1 888 180,46 грн 303 267,91 грн).

За розрахунками позивача розмір основного боргу становить 1 683 512,78 грн.

Окрім того, за неналежне виконання зобов`язань зі своєчасного внесення лізингових платежів позивач здійснив нарахування 24% річних, інфляційних, пені та штрафу.

У п. 2.7. договору сторони домовилися і встановили, що у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст. 625 ЦК України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24 % річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку з чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Згідно з п. 7.1.1. договору за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Також, згідно з п. 5.2.1. договору, лізингоодержувач зобов`язується щоквартально, не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу, інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою у додатку Довідка до договору.

Проте, відповідач, порушуючи умови договору, у встановлені договором строки за результатами третього та четвертого звітного кварталу 2021 року не здійснив такого інформування.

Згідно з п. 7.1.3. договору лізингоодержувач за порушення п. 5.2. умов договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю у розмірі 1% остаточної загальної вартості предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок зазначеного порушення. Сторони погодили, що штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмету лізингу) протягом строку дії договору.

Пунктом 2.1.5 умов договору визначено, що остаточна загальна вартість предмету лізингу - вартість предмета лізингу, вказана в Акті або в останньому по даті акта коригування вартості предмету лізингу, направленому лізингодавцем.

Зважаючи на викладене, позивач заявив до стягнення 11 914,20 грн пені, 42 762,07 грн інфляційних, 67 240, 80 грн 24% річних та 114 048,00 грн штрафу.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із неналежним виконання зобов`язань зі сплати лізингових платежів, та відповідальністю за прострочення їх сплати, регулювання яких здійснюється Законом України Про фінансовий лізинг", ГК України, ЦК України тощо.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

За ст. 11, 629 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі у порядку, встановленому договором (п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" ).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за лізинговими платежами становить 1 584 912,55 грн.

Заразом позивачем заявлено до стягнення 1 683 512,78 грн, на підтвердження чого долучено письмові пояснення до позовної заяви від 29.08.2022, в яких зазначено порядок зарахування сум, сплачених відповідачем, з яких 288 836,54 грн (101 881,67 грн + 1 005,57 грн + 93 427,41 грн + 92 521,89 грн) лізингові платежі згідно з графіком, 15 440,79 грн пеня, проценти річних та комісія. За наданими розрахунками позивача розмір основного боргу мав би становити 1 599 343,92 грн (1 888 180,46 грн 288 836,54 грн), однак не той, що заявлений до стягнення.

При цьому, як зазначалося, вказані письмові пояснення залишені судом без розгляду.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено існування суми заборгованості за лізинговими платежами в розмірі 1 683 512,78 грн, відтак, беручи первинні документи, долучені до матеріалів справи, а також враховуючи призначення платежів, зазначених у платіжних дорученнях, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 1 584 912,55 грн.

Окрім того, як зазначалося, позивач за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань здійснив нарахування 11 914,20 грн пені, 42 762,07 грн інфляційних, 67 240,80 грн 24% річних та 114 048,00 грн штрафу.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 24% річних та інфляційних.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлений ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 ).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Суд, здійснивши перерахунок 24% річних, пені, штрафу та інфляційних, установив, що розмір перших становить 58 807,70 грн (при заявленому 67 240,80 грн), другої 9 121,97 грн (при заявленому 11 914,20 грн), третього 114 048,00 грн (при заявленому 114 048,00 грн), четвертих 35 695,97 грн (при заявленому 42 762,07 грн) (розрахунок додається), отже, 24% річних, пеня та інфляційні підлягають частковому задоволенню, а штраф - у заявленому розмірі.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, позивачем заявлено до стягнення увесь різновид відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, зокрема відсотків річних у підвищеному розмірі, та неустойки - штрафу та пені, збільшено строк для нарахування пені.

Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд уважає за необхідне зазначити, що за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Отже, враховуючи період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафу та його основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, а тому штраф, заявлений до стягнення підлягає зменшенню до 57 024,00 грн.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а отже, про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 28 792,17 грн та 10 000,00 грн професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 27 038,73 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

При цьому сума, на яку суд на власний розсуд зменшив штраф, при вирішенні питання про розподіл судових витрат не враховується.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря - Агроінвест" про стягнення 1 919 477,85 грн за договором фінансового лізингу № 210831-2/ФЛ-Ю-С від 31.08.2021 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря - Агроінвест" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с. Зоря, вул. Орловського, 29, ідентифікаційний код 39933803) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, ідентифікаційний код 33880354) 1 584 912,55 грн простроченої заборгованості за лізинговими платежами, 58 807,70 грн 24% річних, 57 024,00 грн штрафу, 35 695,97 грн інфляційних та 9 121,97 грн пені.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 98 600,23 грн простроченої заборгованості за лізинговими платежами, 2 792,23 грн пені, 7 006,10 грн інфляційних, 57 024,00 грн штрафу та 8 433,10 грн 24% річних відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, ідентифікаційний код 33880354).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря - Агроінвест" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с. Зоря, вул. Орловського, 29, ідентифікаційний код 39933803).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 06.09.2022.

Суддя О. Андрійчук