ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/2137/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Боднарчуку В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю РЕМАРІ, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 130 788 473,47 грн

представники сторін:

від позивача Бунечко В.І., ордер №1194881 від 06.06.2022

від відповідача Петренко В.О., ордер №1048433 від 29.08.2022

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство УКРНАФТА звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю РЕМАРІ про стягнення заборгованості за договором поставки №12/01/01/340-НП від 01.02.2022 в сумі 129082172,36 грн, з яких: 119 999 981,94 грн сума основного боргу, 4701369,16 грн пеня, 3719999,44 грн інфляційні втрати, 660821,82 грн 3% річних.

Ухвалою від 14.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 06.07.2022.

Ухвалою від 29.06.2022 виправлено допущену описку у пункті 3 вищевказаної ухвали, виправлено дату призначення підготовчого засідання на 13.07.2022.

Ухвалою від 13.07.2022 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог до 130 788 473,47 грн., з яких: 119 999 981,94 грн сума основного боргу, 6936985,26 грн пеня, 3239 999,51 грн інфляційні втрати, 611 506,76 грн 3% річних. Відкладено підготовче засідання на 28.07.2022.

Ухвалою від 28.07.2022 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 17.08.2022.

15.08.2022 до суду надійшло клопотання представника ТОВ «Ремарі» Петренка В.О. про відкладення судового засідання у зв`язку з його перебуванням у відпустці.

Ухвалою від 17.08.2022 відкладено розгляд справи на 29.08.2022.

29.08.2022 представник відповідача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 29.08.2022 оголошувалась перерва до 30.08.2022.

У судовому засіданні 30.08.2022 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача вважає позов необґрунтованим, зокрема посилаючись на відсутність первинних доказів у підтвердження виконання позивачем договірних зобов`язань з поставки нафтопродуктів відповідачу (накладних, товаро-транспортних накладних, податкових накладних). Таким чином, на думку представника відповідача, поставка товару не підтверджується належними доказами, відтак вимога про стягнення заборгованості є необґрунтованою. Окрім того, представник зазначив про настання форс мажорних обставин у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року на території України та введенням воєнного стану.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Між ПАТ «Укрнафта» (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ремарі» (Покупець) укладений договір поставки №12/01/01/340-НП від 01.02.2022, за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити та передати Покупцеві у власність нафтопродукти (далі - Товар), а Покупець - прийняти та оплатити Товар.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що Постачальник протягом лютого 2022 року поставляє товар в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки:

EXW - резервуар нафтобаз, що належать TOB «Нафтасіті» на правах власності або використовується ним на підставі цивільно-правових договорів:

Найменування ТоваруКількість, тоннЦіна з ПДВ грн/тоннуВартість з ПДВ, грн.
Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)293,211 671,56
Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015121,03240 7384 930 601,14
Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)59,55140 7382 425 988,40
Паливо дизельне Energy-ДП-3-Свро5-В0 ДСТУ 7688:2015514,970 448,72
Всього988,767 36 928 709,82
EXW - франко-резервуар ПАТ «Укртатнафта»: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3
Найменування ТоваруКількість, тоннЦіна з ПДВ грн/тоннуВартість з ПДВ, грн.
Паливо дизельне Energy-ДП-3-Свро5-В0 ДСТУ 7688:20152 383,201 272,12
Всього2 383,202 83 071 272,12

Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, здійснив поставку Товару в повному обсязі та на умовах, визначених Договором, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі від 28.02.2022 року.

Відповідно до п. 4.3 Договору, Покупець здійснює розрахунки по Договору в розмірі 100% вартості Товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у розділі 9 Договору, в строки не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Товару.

Відтак, з огляду на п. 4.3. Договору, у строк до 30.03.2022 року (включно) Відповідач мав розрахуватися з Позивачем за поставлений Товар.

Натомість у встановлені Договором строки Відповідач розрахунку за поставлений Товар не здійснив, а тому 31.03.2022 року у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість у розмірі 119 999 981,94грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 03.05.2022 №01/01/07-249 про необхідність сплатити заборгованість в сумі 119 999 981,94 грн.

Оскільки заборгованість залишається не погашеною, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за поставлений Товар за Договором у розмірі - 119 999 981,94 грн, крім того, позивач просить стягнути пеню 4 701 369,16 грн, інфляційні втрати 3 719 999,44 грн, три проценти річних у розмірі 660 821,82 грн.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням умов договору поставки №12/01/01/340-НП від 01.02.2022 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України. (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, у договорі поставки №12/01/01/340-НП від 01.02.2022, сторони погодили, що постачальник протягом лютого 2022 року поставляє товар в асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки.

Загальна вартість товару, що поставляється за даним договором, складає 119 999 981,94 грн.

Передача-приймання Товару за кількістю і якістю здійснюється у встановленому чинним законодавством України порядку, з оформленням Акту приймання-передачі Товару (п.3.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 119 999 981,94 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами Актами приймання-передачі нафтопродуктів від 28.02.2022 за №№1-5.

Відповідно до п. 4.3 Договору, Покупець здійснює розрахунки по Договору в розмірі 100% вартості Товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у розділі 9 Договору, в строки не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Товару.

Проте, відповідач свої зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати вартості Товару не виконав.

Таким чином, станом на момент звернення до суду з відповідним позовом заборгованість в сумі 119 999 981,94 грн відповідачем не погашена.

Зазначений факт відповідними доказами відповідачем не спростовано.

Натомість представник відповідача заперечуючи проти боргу посилається на настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022 та введення військового стану на території України.

Згідно п.6.2. Договору, сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10-ти календарних днів повідомити іншу Сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому Договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього Договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс - мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни Сторони, для якої настали обставини форс - мажору.

Поняття „Форс-мажорні" обставини за цим Договором ні при яких умовах не включає відсутність коштів та/або неможливість виконання фінансових зобов`язань. Зобов`язання Покупця щодо здійснення всіх фінансових розрахунків є абсолютними та безумовними.

Відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача про неспроможність виконання договірних зобов`язань в зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин. Належним доказом наявності таких обставин і їх тривалістю є документи, видані Торгово-Промисловою палатою України (регіональною палатою), іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноваженими посвічувати відповідні факти.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26 травня 2020 рок зі справи № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.

Відсутні в матеріалах справи і докази, які б підтверджували виконання відповідачем обов`язку передбаченого п. 6.2 Договору, щодо повідомлення іншої сторони про настання обставин, що перешкоджають належному виконанню зобов`язань за договором.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували об`єктивні обставини, які стали підставою не виконання зобов`язання за спірним договором відповідачем також надано не було.

Відтак, твердження представника відповідача про необґрунтованість позову в частині стягнення основного боргу з причин настання форс-мажорних обставин, є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, оскільки розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 119 999 981,94 грн заборгованості визнається судом та підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 5.2. Договору, сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар відповідно до Договору, Покупець сплачує Постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати товару, позивач нарахував за період з 01.05.2022 по 01.07.2022 пеню в розмірі 6 936 985,26 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за визначений позивачем період з 01.05.2022 по 01.07.2022, суд встановив, що її розмір становить 6 936 985,26 грн. та є обґрунтованим. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі 6 936 985,26 грн.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з 01.05.2022 по 01.07.2022 на суму 3 239 999,51 грн. та трьох процентів річних за вказаний період на суму 611 506,76 грн., суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає умовам Договору, а відтак позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором поставки № 12/01/01/340-НП від 01.02.22 року в загальному розмірі 130 788 473,47 грн., з яких: 119 999 981,94 грн сума основного боргу, 6936985,26 грн пеня, 3239 999,51 грн інфляційні втрати, 611 506,76 грн три проценти річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМАРІ» (ідентифікаційний код 44136127, адреса: 58018, м.Чернівці, провулок Складський, будинок 4Ц) на користь публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (ідентифікаційний код 00135390, юридична адреса: 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5) заборгованість у загальному розмірі 130 788 473,47 грн., з яких: 119 999 981,94 грн сума основного боргу, 6 936 985,26 грн пеня, 3 239 999,51 грн інфляційні втрати, 611 506,76 грн три проценти річних та судовий збір у сумі 868 350,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2022.

Суддя В.В.Дутка