ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/332/22
Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Гут С.Ф.,

при секретарі судового засідання Борисовій Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Попелюк Н.В.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олеговича до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дзирук Богдана Валерійовича про стягнення 37600,00 грн.

Встановив:

08.02.2022 р. Фізична особа-підприємець Попков Олег Олегович (далі - ФОП Попков О.О., Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дзирук Богдан Валерійович (далі - ФОП Дзирук Б.В., Відповідач) 37600,00 грн неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, у зв`язку із порушенням умов договору суборенди від 22.03.2021 р. № 22-03-2021 р. в частині використання суборендованого приміщення у період з жовтня 2021 р. по січень 2022 р. після закінчення строку договору оренди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 р. позовній заяві ФОП Попков О.О. присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 916/332/22 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2022 р. прийнято позовну заяву ФОП Попков О.О. до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/332/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.03.2022 р.

Однак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 р. № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного Рішення, зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки працівників Господарського суду Одеської області та відвідувачів, зборами суддів Господарського суду Одеської області від 24.02.2022 р. було вирішено рекомендувати суддям, як тимчасовий захід зняти з розгляду справи, які призначені з 24 лютого 2022 року.

З огляду на вище викладене, усвідомлюючи необхідність збереження найвищої соціальної цінності, якою в Україні є безпека, охорона життя та здоров`я громадян, які, в т.ч. представляють інтереси сторін у справі, під час впровадженого в Україні воєнного стану, головуючим суддею 10.03.2022 р. знято справу № 916/332/22 з розгляду.

14.03.2022 р. Президентом України підписано Указ № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який підтримано Верховною Радою України. Воєнний стан продовжено в Україні до 26 квітня 2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2022 р. призначено розгляд справи № 916/332/22 на 12.04.2022 р.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2022 р. відкладено розгляд справи на 12.05.2022 р.

Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2022 р. відкладено розгляд справи на 07.06.2022 р.

Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який підтримано Верховною Радою України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 р. відкладено розгляд справи на 30.06.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 р. відкладено розгляд справи на 16.08.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2022 р. відкладено розгляд справи на 06.09.2022 р.

Враховуючи те, що представник ФОП Дзирук Б.В. та як особисто відповідач у призначенні на 12.04.2022 р., 12.05.2022 р., 07.06.2022 р., 30.06.2022 р. та 16.08.2022 р. судові засідання не з`являвся, клопотань стосовно розгляду справи за відсутності його представника до господарського суду не надходило як і клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, господарським судом розгляд справи відкладався в межах розумного строку.

У призначене на 06.09.2022 р. судове засідання ФОП Дзирук Б.В. або його представник не з`явився. Відповідач про судові засідання повідомлявся шляхом надсилання поштової кореспонденцій суду (ухвал) на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу, однак ухвали суду повертались неврученими із відмітками поштової установи про відсутність адресата.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, враховуючи викладене, надіслана ФОП Дзирук Б.В. поштова кореспонденція вважається врученою належним чином, а останній - повідомленим про призначенні судові засідання.

Крім того, з метою додаткового інформування ФОП Дзирук Б.В. про розгляд справи, господарським судом розміщено оголошення на офіційному сайті Судової влади України (https://od.arbitr.gov.ua/sud5017/gromadyanam/call/1282518).

Додатково, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Присутній в судовому засіданні 06.09.2022 р. представник ФОП Попков О.О. підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

06.09.2022 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

22.03.2021 р. між ФОП Попков О.О. (Орендар) та ФОП Дзирук Б.В. (Суборендар) укладено договір суборенди № 22-03-2021 (Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення (склад) загальною площею 65,0 м2 що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Локомотивна, 38/1 (Об`єкт суборенди).

Орендар протягом терміну дії даного Договору забезпечує Суборендареві безперешкодне користування Об`єктом суборенди і вільний доступ (пункт 1.3 Договору).

Об`єкт суборенди надається Суборендареві для здійснення господарської діяльності, на умовах визначених цим договором (пункт 2.1 Договору).

Суборендар вступає в тимчасове платне користування Об`єктом суборенди в термін, зазначений в Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами Договору та Акту прийому-передачі Об`єкту суборенди, який є невід`ємною частиною Договору (пункт 3.1 Договору).

Прийом-передача об`єкта суборенди Суборендареві здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників Сторін (пункт 3.3 Договору).

Об`єкт суборенди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Суборендарем протягом 3-х днів з моменту підписання Акту прийому-передачі (пункт 3.4 Договору).

Об`єкт суборенди повертається Суборендарем Орендарю в порядку, аналогічному встановленому Договором при передачі Орендарем Об`єкту суборенди Суборендареві (пункт 3.6 Договору).

Об`єкт суборенди вважається переданим однією Стороною та прийнятим іншою Стороною з моменту підписання Акту прийому-передачі (пункт 3.7 Договору).

Об`єкт суборенди повинен бути повернутий Суборендарем Орендарю протягом 5-ти календарних днів з моменту закінчення терміну суборенди або припинення (розірвання) Договору, в стані, в якому він був переданий в суборенду з урахуванням нормального зносу. У разі відмови Суборендаря від підписання акту прийому-передачі, акт підписується представником Орендаря самостійно з відправкою Суборендареві примірника акту прийому-передачі (пункт 3.8 Договору).

Строк суборенди за цим Договором встановлюється до 30 вересня 2021 року (включно), який обчислюється з моменту передачі Суборендареві Об`єкту суборенди за Актом прийому-передачі (пункт 4.1 Договору).

Після закінчення строку, зазначеного в п.4.1. цього Договору, сторони можуть продовжити строк дії цього договору шляхом укладення додаткової угоди до нього або підписання нового договору (пункт 4.2 Договору).

Плата за користування Об`єктом суборенди за кожний календарний місяць суборенди складає 2600,00 грн (дві тисячі шістсот гривень, 0 копійок), ПДВ не передбачено, та включає компенсацію вартості комунальних послуг, що спожиті Суборендарем протягом місяця (пункт 5.1.1 Договору).

Розмір плати за користування Об`єктом суборенди може бути змінений за письмовою згодою сторін (пункт 5.2 Договору).

Дія даного договору припиняється, зокрема у випадку закінчення терміну дії Договору (пункт 9.1.1 Договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення строку, встановленого п.4.1. Договору, або до дати його дострокового припинення. Суборендар, який належним чином виконує свої зобов`язання за договором, має переважне право на продовження договору суборенди на узгоджених умовах на той же термін (пункт 10.2 Договору).

Відповідно до пункту 10.13 Договору сторони погодили, що офіційне листування за даним Договором між сторонами здійснюється за наступними електронними адресами:

Електронна адреса Орендаря - .

Електронна адреса Суборендаря - .

Господарським судом з метою додаткового інформування відповідача про судовий спір надсилалась поштова кореспонденція на вищезазначену електронну адресу Суборендаря.

22.03.2021 р. між Орендарем та Суборендарем підписано акт прийму-передачі Об`єкта оренди - склад, загальною площею 65,0 кв.м.

01.04.2021 р. між ФОП Попков О.О. (Орендар) та ФОП Дзирук Б.В. (Суборендар) укладено Додаткову угоду № 1 (Додаткову угода) до Договору, відповідно до пункту 1 якої виклали пункт 1 Договору у новій редакції: «Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення (склад) загальною площею 125,0 м2 що розташоване за адресою: м. Одеса, Локомотивна, 38/1 («Об`єкт суборенди»)».

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди виклали пункт 5.1.1 Договору у новій редакції: «Плата за користування Об`єктом суборенди за кожний календарний місяць суборенди складає 4700,00 грн (чотири тисячі сімсот гривень, 0 копійок), ПДВ не передбачено, та додатково включає компенсацію вартості комунальних послуг, що спожиті Суборендарем протягом місяця».

Всі інші умови які не зазначені у даній додатковій угоді залишаються не змінними, та Сторони підтверджують по них свої зобов`язання (пункт 4 Додаткової угоди).

01.04.2021 р. між Орендарем та Суборендарем підписано акт прийму-передачі Об`єкта оренди - склад, загальною площею 60,0 кв.м.

21.10.2021 р. ФОП Попков О.О. складено, а 22.10.2021 р. надіслано ФОП Дзирук Б.В. претензію, в якій повідомляє, що Договір укладено строком до 30.09.2021 р., у зв`язку з чим пропонує повернути Об`єкт оренди шляхом підписання акту приймання-передачі.

26.11.2021 р. ФОП Попков О.О. складено, а 29.11.2021 р. надіслано ФОП Дзирук Б.В. претензію, в якій повідомляє, що Договір укладено строком до 30.09.2021 р., у зв`язку з чим пропонує повернути Об`єкт оренди шляхом підписання акту приймання-передачі.

10.01.2022 р. ФОП Попков О.О. складено та 10.01.2022 р. надіслано ФОП Дзирук Б.В. претензію, в якій повідомляє, що Договір укладено строком до 30.09.2021 р., у зв`язку з чим пропонує повернути Об`єкт оренди шляхом підписання акту приймання-передачі.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами частини 1 та 2 статті 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

При цьому, частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 509, частини 1 статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526, частина 1 статті 628, стаття 629 ЦК України).

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 "Найм (оренда)" розділу III "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та статтями 283-291 ГК України.

Згідно із частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частинами 1 та 4 статті 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно із частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

За частиною 1 статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України (частина 4 статті 291 ГК України).

Частиною 1 статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір суборенди від 22.03.2021 р. № 22-03-2021 р.

При цьому ФОП Попков О.О. як Орендарем доведено виконання належним чином взятих на себе за умовами Договору обов`язків та передачу в суборенду ФОП Дзирук Б.В. нежитлових приміщень складу (65,0 кв.м та 60,0 кв.м), що підтверджується дослідженими в описовій частині рішення актами приймання-передачі від 22.03.2021 р. та від 01.04.2021 р.

За змістом наведених норм, Договір є підставою виникнення права орендаря (суборендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії Договору зі сплатою наймодавцю (орендарю) орендної плати, погодженої умовами Договору, припинення Договору є підставою виникнення обов`язку піднаймача негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (піднайму) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759,762,763 ЦК України, статей 283,284,286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після закінчення строку Договору суборенди (пункт 4.1 передбачає строк договору до 30.09.2021 р.) невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (піднайм). Тому права та обов`язки орендаря і суборендаря, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Враховуючи вищевикладене, з моменту закінчення строку Договору суборнеди правовідносини між ФОП Попков О.О. як Орендарем та ФОП Дзирук Б.В. як Суборендарем, з 01.10.2021 р., що перебували у сфері регулятивних правовідносин переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням частини 2 статті 785 ЦК України. Яке, в свою чергу, надає право Орендарю вимагати від Суборендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за оренду речі за час прострочення, якщо Суборендар не виконує обов`язку щодо повернення речі.

В свою чергу ФОП Дзирук Б.В. як Суборендар в порушення приписів статті 765 ЦК України та умов Договору передані в піднайм приміщення ФОП Попков О.О. як Орендарю не повернуто, не дивлячись на те, що з урахуванням приписів частини 1 статті 530 ЦК України та умов пункту 4.1 Договору, строк виконання відповідного зобов`язання настав.

Перевіривши представлений ФОП Попков О.О. розрахунок неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, господарським судом встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до умов пункту 5.1.1 Договору (із внесеними Додатковою угодою змінами) Відповідач як Суборендар мав сплачувати 4700,00 грн за кожен календарний місяць оренди, відтак розмір неустойки за період з жовтня 2021 р. по січень 2022 р. складає 37600,00 грн (4700,00 грн * 2 (частина 2 статті 785 ЦК України) * 4 місяць).

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Після закінчення призначеного на 06.09.2022 р. судового засідання господарським судом отримано відзив ФОП Дзирук Б.В., відповідно до наявної в КП «ДСС» інформації працівниками канцелярії відзив зареєстровано 06.09.2022 р. о 10:42:38 (відповідно після його надходження до суду), у той час відповідно до протоколу судового засідання 06.09.2022 р. о 10:42:34 суддя видалився до нарадчої кімнати.

Частиною 2 статті 210 ГПК України встановлено, що докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення, відтак відзив залишається без правової оцінки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Пунктом 2 частини 1 та пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючисьст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олеговича до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дзирук Богдана Валерійовича про стягнення 37600,00 грн задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дзирук Богдана Валерійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Попкова Олега Олеговича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 37600/тридцять сім тисяч шістсот/грн 00 коп. заборгованості та 2481/дві тисячі чотириста вісімдесят одну/грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 12 вересня 2022 р.

Суддя С.Ф. Гут