ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.09.2022 справа № 914/2137/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянув позовні матеріали: ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Латориця, м. Львів,

про зобов`язання вчинити дії щодо надання документів товариства за 2013 2015 роки,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області 07.09.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Латориця про зобов`язання вчинити дії щодо надання документів товариства за 2013 2015 роки.

За вх. №2891/22 від 09.09.2022 представник позивача подав клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши матеріали позовної заяви та клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Предметом позову є зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Латориця надати учаснику товариства - ОСОБА_1 копії документів за 2013, 2014 та 2015 роки.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто за подання до суду позовної заяви у цій справі позивач повинен сплатити 2 481, 00 грн. судового збору.

На противагу зазначеному позивач стверджує, що позовна заява містить три вимоги немайнового характеру. В клопотанні про звільнення від сплати судового збору, представник позивача розраховує судовий збір з розрахунку трьох вимог немайнового характеру. Суд наголошує, що позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру з розбивкою по роках.

Так, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регламентовано ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з довідкою про дохід позивача за 2021 рік такий становить 49 854,30 грн, тоді як судовий збір у даній справі - 2 481,00 грн., який не перевищує 5% від річного доходу позивача (2 492,715 грн., що зазначає позивач у клопотанні).

Відповідно, передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору у цій справі немає.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.02.2022 у справі № 910/11027/18в казала, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення, розстрочення, чи зменшення сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо). Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, довідки про склад сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом у зазначених вище нормах дій є врахування ним майнового стану сторони. При цьому обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону, тобто в даному випадку на заявника.

Судом вище встановлено, що позивачем не доведено наявності у нього законних підстав для звільнення від сплати судового збору.

Статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до позовної заяви та документи, які додаються до позовної заяви. Зокрема, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. А згідно з ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У тексті позовної заяви здійснюється посилання на протокол № 6 зборів учасників товариства та на обставину проведення державної реєстрації змін в реєстрі про юридичну особу, на рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2011 у справі № 13/188, на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.2011 у справі № 13/188. Проте, зазначені документи до позовної заяви не подано.

Крім того, господарським судом за допомогою комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що ОСОБА_1 вже двічі зверталась з аналогічною позовною заявою та заявою про звільнення від сплати судового збору до Господарського суду Львівської області. Дані позовні заяви ухвалами суду від 31.05.2022 та від 02.08.2022 повернуто заявнику. Дані ухвали не оскаржувались та набрали законної сили.

В мотивувальній частині даних ухвал судом було звернено увагу заявника на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. Крім того в даних ухвалах вирішено питання про відмову в задоволенні заяв про звільнення від сплати судового збору.

Отже, Позивач, ігноруючи вказані ухвали Господарського суду Львівської області, звертається з аналогічною позовною завою та заявою про звільнення від сплати судового збору втретє.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з пунктом 2 частини 2 цієї статті, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Господарський суд виходить з того, що відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Подання такої позовної заяви та заяви про звільнення від сплати судового збору втретє не усуваючи недоліків, на яких наголосив суд у своїх ухвалах є зловживанням процесуальними правами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 43 цього Кодексу, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд, з урахуванням обставин справи, має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви та доданих до неї документів заявнику.

Керуючись ст. 43, п. 2 ч. 5, ч. 6. ст. 174, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

2. Повернути ОСОБА_1 позовну заяву з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду у строки та порядок відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Горецька З.В.