СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Харків Справа № 917/61/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (вх. № 643 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Ціленко В.А., повний текст складено 28.03.2022,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", м.Полтава,

до Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів в сумі 16866,81 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 задоволено позов. Стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбуд" 15477,63 грн боргу за спожиту активну електричну енергію, 892,66 грн пені, 184,59 грн 3% річних, 311,93 грн інфляційних витрат та 2481,00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Відділ освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Водночас заявник апеляційної скарги звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 на підставі статті 256 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення отримано 16.04.2022, а також враховуючи введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 поновлено Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (вх. № 643 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22; встановлено учасникам справи строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження та роз`яснено про можливість направлення процесуальних документів на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи або з використанням програми "Електронний суд"; повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (вх. № 643 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22.

01.08.2022 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Полтаваенергозбуд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 4089), в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає про законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 - без змін.

Учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується листом відповідача про отримання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.07.2022, який надійшов на електронну адресу суду апеляційної інстанції, а також про отримання вказаної ухвали зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду апеляційної інстанції не надійшло.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 ГПК України.

З огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.06.2018 № 575 було прийнято рішення про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" ліцензії на право провадження діяльності з постачання електричної енергії споживачам (а.с. 56).

Відповідно до додатку №3 до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених постановою НКРЕКП №1268 від 26.10.2018, ТОВ "Полтаваенергозбут" виконує функції постачальника універсальних послуг на території Полтавської області (а.с. 57-58).

01.01.2019 Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (далі - споживач) на виконання вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України та з метою неперервного електрозабезпечення за об`єктом споживача подано до ТОВ "Полтаваенергозбут" заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах договору про постачання електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 на умовах комерційної пропозиції № 9-УП з 01.01.2019; адреси об`єктів: Полтавська область, Миргородський район, село Великі Сорочинці, вул. Перемоги, 45 (EIС-код точки: 62Z461); Полтавська область, Миргородський район, село Великі Сорочинці, вул. Перемоги, 45А (EIС-код точки: 62Z364); с. Полив`яне, вул. Миру, 83 (EIС-код точки: 62Z817); с. Полив`яне, вул. Миру, 83 (EIС-код точки: 62Z990); с. Полив`яне, вул. Миру, 83 (EIС-код точки: 62Z470); с. Полив`яне, вул. Миру, 83 (EIС-код точки: 62Z552); Полтавська область, Миргородський район, село Великі Сорочинці, вул. Героїв Крут, 14 (EIС-код точки: 62Z234) (а.с. 13).

Також, матеріали справи містять заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27.05.2020, в якій зазначено, що керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України, ПРРЕЕ, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на сайті постачальника, відповідач приєднався до умов договору із зазначеними персоніфікованими даними: адреси об`єктів (EIС-код точки: 62Z643, 62Z953); найменування оператору, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" (а.с. 14).

За твердженням позивача, відповідно до ст.ст. 633, 634 Цивільного Кодексу України та п.1.2.8 ПРРЕЕ, п.8 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 ( у редакції 2018 року), шляхом подання заяви-приєднання та фактичного споживання електричної енергії відповідач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 на умовах комерційної пропозиції № 9-УП, чим засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі. Вказані обставини не заперечується відповідачем (а.с. 13).

З моменту акцептування заяви-приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку споживач та постачальник набули всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

Судова колегія зазначає, що публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, як пропозиція, розміщений був Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на офіційному вебсайті hllps://www.energo.pl.ua.

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 цих договорів, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Згідно з пунктом 2.1 договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Розділом 5 договору встановлена ціна, порядок обліку і оплати електричної енергії.

Зокрема, згідно з пунктами 5.1, 5.2 договору сторони погодили, що споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Ціна на електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1 глави 3 цього договору та у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої регулятором (п.5.3 договору).

Інформація про діючу ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування (п.5.6 договору).

Ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.п. 5.7, 5.8 договору).

Згідно з пунктом 5.10 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

У відповідності до пункту 5.11 договору, у разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (п. 13.1 договору).

Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи комерційних пропозицій №9-УП для споживачів універсальної послуги (додаток №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг):

- оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у постачальника рахунку не пізніше 5-ти робочих днів з дня його отримання, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у договорі та/або розрахункових документах постачальника. Датою здійснення оплати є дата надходження коштів на рахунок постачальника;

- споживач отримує рахунок та акт в зручний для нього спосіб: в Центрах Обслуговування споживачів; через особистий електронний кабінет; поштовим зв`язком; електронною поштою; іншим зручним способом. У разі неотримання споживачем рахунку у визначені цією комерційною пропозицією строки не з вини постачальника, рахунок за фактично спожиту електричну енергію вважається отриманим споживачем 12 числа місяця, наступного за звітним;

- у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Крім того, за прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання споживач сплачує суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Штрафні санкції сплачуються на поточний рахунок постачальника, який вказується в рахунках, протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунка. Строк позовної давності по нарахуванню штрафних санкцій встановлюється відповідно до ст.266 ЦК України;

- договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2021. Договір може бути розірвано в інший термін за ініціативою однієї із сторін у порядку, визначеному чинним законодавством України, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань.

За твердженням позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства та на виконання умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315 ТОВ "Полтаваенергозбут", як постачальник універсальних послуг, поставило відповідачу активну електричну енергію за період з 01.01.2021 по 15.02.2021 (до дати зміни електропостачальника) на загальну суму 15477,63 грн, що підтверджується відповідними актами та рахунками. Направлення актів та рахунків на адресу відповідача підтверджується наданими позивачем поштовими квитанціями та повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.28-33).

Також, позивачем на підтвердження факту постачання електричної енергії ТОВ "Полтаваенергозбут" відповідачу додано до матеріалів позовної заяви наданий на адвокатський запит лист АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" від 17.11.2021 №04-32/25207, в якому зазначено інформацію щодо постачальників електричної енергії споживача у період з 01.01.2021 по 01.03.2021 (а.с. 52).

Враховуючи, що надіслані споживачем рахунки за активну електричну енергію відповідачем оплачені не були, 01.04.2021 та 19.04.2021 ТОВ "Полтаваенергозбут" звернулось до Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради з претензіями вих. №№ 03-21-5-758, 03-21-5-1013 про сплату заборгованості, в яких посилаючись на обставини укладення сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №21901315 на умовах комерційної пропозиції №9-УП шляхом підписання заяви-приєднання, фактичного споживання електричної енергії з 01.01.2019 по 13.02.2021 та оплати рахунків, вимагав сплатити заборгованість за фактично спожиту електричну енергію в розмірі 15477,63 грн, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню, 3% річних (а.с. 43-46).

Вказані претензії залишені відповідачем без задоволення.

У січні 2022 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 на загальну суму 16866,81 грн, з яких 15477,63 грн - заборгованість за фактично спожиту активну електричну енергію; 892,66 грн - пеня; 184,59 грн - 3% річних; 311,93 грн - інфляційні нарахування.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за публічним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у частині своєчасної та повної оплати за отриману електричну енергію.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що посилання на наявність заборгованості за період 2021 року є безпідставними, оскільки строк дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 закінчився 31.12.2019; 10.01.2020 між сторонами укладений договір про закупівлю електричної енергії № 219011315/20, за умовами якого цей договір діє до 31.12.2020; за результатами проведення конкурентних відкритих торгів відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" між відповідачем та ТОВ "Енергоносії України" укладений договір про закупівлю від 08.02.2021 № 229/12-ЕЛ; між відповідачем та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який поширює свою дію на відносини, що виникли з 01.01.2021 по 14.02.2021, тобто після припинення договору з попереднім електропостачальником та на період проведення відкритих торгів за вільними цінами; укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на 2021 рік суперечило б чинному законодавству, оскільки споживачу підпорядковано ряд об`єктів потужністю більше 50 кВт (а.с.90-95).

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що заяв у порядку, передбаченому ПРРЕЕ, про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 від відповідача не надходило, відповідач електропостачальника не змінював, а тому вказаний договір продовжив свою дію після 31.12.2019; укладення договору про закупівлю в 2020 році також не припиняє дію договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 та не звільняє від виконання зобов`язань за цим договором; відповідачем не надано доказів на підтвердження постачання електричної енергії на об`єкти відповідача ДПЗД "Укрінтеренерго" у спірний період; на виконання умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 позивач здійснював постачання електричної енергії до об`єктів відповідача з договірною потужністю до 50кВт у період з 01.01.2021 по 15.02.2021; факт постачання електричної енергії позивачем у спірний період підтверджується матеріалами справи (109-110).

28.03.2022 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову (а.с.117-120).

Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 11, 525, 526, 530, 549, 625, 655, 692, 712 ЦК України мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов спірного договору з січня по лютий 2021 року поставлено відповідачу електричну енергію на загальну суму 15477,63 грн, проте пред`явлені рахунки за поставлену електричну енергію відповідачем не оплачені, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність суми заборгованості. При цьому, місцевий господарський суд відхилив заперечення відповідача у відзиві на позов, зазначивши про відсутність доказів на підтвердження постачання електроенергії ДПЗД "Укрінтеренерго" з 01.01.2021, повідомлення про зміну електропостачальника на ТОВ "Енергоносії України" з 15.02.2021 та зобов`язання попереднього електропостачальника забезпечувати постачання електричної енергії споживачу до припинення дії договору, який за умовами комерційної пропозиції №9-УП діє до 31.12.2021.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, за твердженням апелянта місцевим господарським судом не надано оцінку доводам відповідача щодо закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 № НОМЕР_1 ще 31.12.2019; постачання електричної енергії у 2020 році ТОВ "Полтаваенергозбут" відповідачу на підставі договору про закупівлю електричної енергії від 10.01.2020 № 219011315/20; укладення за результатами проведення конкурентних відкритих торгів відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" між відповідачем та ТОВ "Енергоносії України" договору про закупівлю від 08.02.2021 № 229/12-ЕЛ; відсутність між ТОВ "Полтаваенергозбут" та відповідачем договірних відносин у період січень-лютий 2021 року; постачання електричної енергії відповідачу ДПЗД "Укрінтеренерго" на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" у період з 01.01.2021 по 14.02.2021.

До того ж, відповідачем додано до матеріалів апеляційної скарги повідомлення ДПЗД "Укрінтеренерго" від 01.01.2021 №44/09-0003648 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", в якому зазначено про початок постачання електричної енергії з 01.01.2021 споживачу.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № НОМЕР_1 від 01.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати за отриману електричну енергію, а також нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, Законом України "Про ринок електричної енергії", який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, такі види договорів: про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Частинами першою та четвертою статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності, в укладенні договору постачання електричної енергії. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Пунктом 8 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (у редакцій, чинній на час укладення договору) передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до пункту 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, у редакції на час укладення договору, (далі - ПРРЕЕ) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

Згідно з пунктом 1.2.8. ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (п.1.2.15. ПРРЕЕ).

Електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах та на сайті Регулятора (п.3.1.5. ПРРЕЕ).

Пунктом 3.1.7. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.

Пунктом 3.2.5. ПРРЕЕ визначено, що укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Відтак, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

За нормами статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Стаття 634 Цивільного кодексу України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з абзацом 5 пункту 3 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства, фактом укладення договору про постачання електричної енергії є одна або декілька дій споживача, а саме: підписання договору про постачання електричної енергії; підписання заяви про приєднання; оплата рахунка постачальника універсальної послуги; факт споживання електричної енергії.

Матеріалами справи підтверджується, що Відділ освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг за особовим рахунком №21901315 на умовах комерційної пропозиції №9-УП постачальника універсальних послуг ТОВ "Полтаваенергозбут" шляхом підписання заяви-приєднання з 01 січня 2019 року та фактичного споживання електричної енергії.

Вказані обставини не заперечується відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час її апеляційного перегляду. До того ж, матеріали справи не містять доказів укладення сторонами договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника

Таким чином, укладений між сторонами у справі договір про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315 на умовах комерційної пропозиції №9-УП є підставою для виникнення у них господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із пунктом 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункт 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.14. ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 4.21. ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункти 5.2.1., 5.5.5. ПРРЕЕ).

Згідно з пунктом 5.10 типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є додатком №6 до ПРРЕЕ, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Наведені положення кореспондуються з умовами публічного договору ТОВ "Полтаваенергозбут".

Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи комерційних пропозицій №9-УП для споживачів універсальної послуги (додаток №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) спосіб оплати визначений таким чином: оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у постачальника рахунку не пізніше 5-ти робочих днів з дня його отримання, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у договорі та/або розрахункових документах постачальника; датою здійснення оплати є дата надходження коштів на рахунок постачальника.

Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати спожитої електроенергії відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно із виставленим рахунком на оплату вартості спожитої активної електроенергії.

Матеріали справи свідчать, що позивачем визнаються обставини щодо розрахунку відповідачем за спожиту ним за договором про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315 у листопаді-грудні 2020 року електричну енергію у повному обсязі шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів.

Крім того, до матеріалів справи на підтвердження факту постачання електричної енергії за спірним договором позивачем додано копії таких документів: акт від 01.12.2020 по договору №21901315 від 01.01.2019 та згідно договору про закупівлю електричної енергії №21901315/20 від 10.01.2020 за листопад 2020 року; рахунок №21901315 за активну електричну енергію з урахуванням послуг розподілу згідно договору № НОМЕР_1 від 01.01.2019 та згідно договору про закупівлю електричної енергії № НОМЕР_1/20 від 10.01.2020 за листопад 2020 року; акт від 14.12.2020 по договору №21901315 від 01.01.2019 та згідно договору про закупівлю електричної енергії № НОМЕР_1/20 від 10.01.2020 за грудень 2020 року; рахунок ПА №21901315 за активну електричну енергію з урахуванням послуг розподілу згідно о/р № НОМЕР_1 за грудень 2020 року; платіжні доручення про сплату за використану електричну енергію на підставі складених позивачем актів (а.с.25-27, 49, 50).

Наведене спростовує твердження відповідача щодо відсутності у 2020 році договірних відносин між сторонами за договором про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315, оскільки складені акти та виставлені рахунки, які оплачені відповідачем без будь-яких заперечень, містять посилання на вказаний договір.

Неоплаченою залишилась спожита відповідачем у січні 2021 року електрична енергія в обсязі 3075 кВт/год на суму 11168,45 грн згідно із актом від 11.02.2021 по договору №21901315 та рахунком А №21901315 від 11.02.2021 за активну електричну енергію з урахуванням послуг розподілу згідно о/р № НОМЕР_1, а також у лютому 2021 року електрична енергія в обсязі 1168 кВт/год на суму 4309,18 грн згідно із актом від 15.03.2021 по договору №21901315 та рахунком № А21901315 від 15.03.2021 за активну електричну енергію з урахуванням послуг розподілу згідно договору № НОМЕР_1 від 01.01.2019 (а.с. 28-33).

Матеріли справи також містять деталізації рахунків за січень та лютий 2021 року, в яких зазначено відомості обсягів споживання електричної енергії за об`єктами споживача, які зазначені у заяві-приєднанні до договору про постачання електричної енергії постачальникам універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315, а також вартість спожитої електричної енергії. Обсяги визначені на підставі даних, отриманих від оператора системи розподілу АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" (а.с. 34-35).

Як зазначено у позовній заяві, відповідно до вимог 4.12 ПРРЕЕ, обсяги споживання електричної енергії за договором, у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, надані ТОВ "Полтаваенергозбут" адміністратором комерційного обліку (оператором системи розподілу), функції якого згідно Постанови НКРЕКП від 16.11.2018 №1442 та пункту 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 здійснює АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО".

Як вбачається з отриманої від АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" відповіді від 17.11.2021 №04-32/25207, наданої на запит представника позивача адвоката Лоскут Світлани щодо постачальник електричної енергії відповідача у період січень-лютий 2021 року, у січні 2021 року за об`єктами споживача (EIС-код: 62Z817, 62Z953, 62Z990, 62Z234) спожито електричну енергію в загальному обсязі 3075 кВт*год, постачальник у січні 2021 року ТОВ "Полтаваенергозбут"; у лютому 2021 року за об`єктами споживача (EIС-код: 62Z817, 62Z953, 62Z643, 62Z364, 62Z990) спожито електричну енергію в загальному обсязі 1168 кВт*год, постачальник у лютому 2021 року ТОВ "Полтаваенергозбут" (а.с. 51-52).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 4.3. ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. (п. 4.3. ПРРЕЕ).

Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (у редакції постанови НКРЕКП від 20.03.2020 №716) (далі - Кодекс) визначаються основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії.

Комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку (п.п. 29 ч. 1.2.1. Кодексу).

Згідно з пунктом 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР, який відповідно до статей 45, 46 Закону "Про ринок електричної енергії" надає споживачам послуги з розподілу електричної енергії.

Станом на момент існування спірних відносин АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" на підставі постанови НКРЕКП від 16.11.2018 №1442 отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах території Полтавської області.

Таким чином, оператор системи розподілу АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО", як адміністратор комерційного обліку, проводить нарахування обсягів споживання електричної енергії споживачами та в подальшому передає такі дані постачальнику для виставлення рахунків споживачам. Оператор системи розподілу відповідальний за повноту та достовірність даних, що передаються.

З урахуванням наведеного вище, саме на підставі даних щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії, переданих від оператора системи розподілу АТ "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО", позивач сформував та виставив відповідачу рахунок за спожиту ним електричну енергію у січні-лютому 2021 року.

Довідка про обсяги розподіленої електричної енергії за січень-лютий 2021 року, що міститься у матеріалах справи є достатнім та допустимим доказом на підтвердження факту споживання відповідачем відповідних обсягів електричної енергії, за умови що відповідач не надав доказів зворотнього.

Разом з тим, ПРРЕЕ визначають порядок дій споживача у разі, якщо у нього виникають сумніви щодо правильності показів розрахункових засобів вимірювальної техніки або визначення суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання електричної енергії.

Так, відповідно до абзаців 3-6 п. 2.3.5 ПРРЕЕ передбачає можливість перевірки рахунків, що може бути підставою коригування розрахунків:

- у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів розрахункових засобів вимірювальної техніки або визначення суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії споживач подає про це заяву учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ;

- на підставі отриманих за результатами перевірки даних комерційного обліку електропостачальник, оператор системи та постачальник послуг комерційного обліку за необхідності проводять відповідні коригування.

Таким чином, виставлений рахунок за умов сумнівів у правильності певних показників, їх помилковості тощо може підлягати перевірці та подальшому коригуванню за зверненням споживача, а у свою чергу відповідні суб`єкти зобов`язані здійснити перевірку, звіряння виставлених рахунків та зазначених у них даних.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до позивача щодо отримання роз`яснень стосовно виставлених рахунків та обсягів споживання електроенергії, зазначених у рахунках у зв`язку з наявністю заперечень та сумнівів щодо правильності показників обсягів споживання електроенергії, зокрема, до подання позову та під час розгляду справи.

Під час розгляду даної справи відповідач також не оспорює обсяги електроенергії, спожиті ним у спірному періоді (січень-лютий 2021 року) та не посилається на наявність розбіжностей у визначенні таких обсягів.

Відтак, на підставі даних, отриманих від оператора системи розподілу, постачальником були сформовані та направлені на адресу споживача рахунки, оплата яких повинна бути здійснена споживачем у строк, не більше 5 робочих днів після отримання рахунку (згідно з умовами договору та комерційної пропозиції).

З огляду на встановлені обставини обсягів електричної енергії фактичного споживання, апеляційний господарський суд зазначає, що споживач зобов`язаний оплатити прийняту енергію, що випливає із змісту частини першої статті 275 ГК України за фактом споживання та виставлення рахунку.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів за поставлену у січні-лютому 2021 року електричну енергію, у зв`язку з чим в спірних правовідносинах відповідачем порушено умови договору від 01.01.2019 №21901315 та положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем.

Щодо твердження апелянта припинення дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 № НОМЕР_1 та відсутність між сторонами договірних відносин у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Як вже було встановлено у цій постанові, факт укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 № НОМЕР_1 на умовах комерційної пропозиції №9-УП шляхом подання відповідачем до ТОВ "Полтаваенергозбут" заяви-приєднання та фактичного споживання електричної енергії, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, пункту 8 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, пункту 1.2.8. ПРРЕЕ, підтверджуються матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до пункту 13.1 публічного договору, цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, а згідно з обраною відповідачем комерційної пропозиції №9-УП, яка є додатком №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та набрала чинності з 01.01.2021 року (тобто після продовження фактичного споживання електричної енергії відповідачем), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вступає з моменту його підписання та діє до 31.12.2021.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Частина 1 статті 654 Цивільного кодексу України передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про розірвання договору за згодою сторін, оформленою належним чином, або в судовому порядку.

Також, підпунктом 7, 12 пункту 5.5.1., пунктом 6.1.1. ПРРЕЕ, пунктом 13.4, підпунктом 9 пункту 6.1 публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачено право споживача на звернення до постачальника електричної енергії щодо зміни договірних умов, розірвання договору, зміни електропостачальник, та як наслідок припинення дії договору.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача протягом 2020 року до позивача із заявами у порядку, передбаченому ПРРЕЕ та договору, про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №21901315 від 01.01.2019, або про зміну електропостачальника, а натомість належними та допустимими доказами підтверджується постачання позивачем електричної енергії відповідачу на підставі зазначеного договору та оплата останнім за спожиту електричну енергію у 2020 році за цим договором, а відтак відсутні підстави вважати припиненим договір № НОМЕР_1 після 31.12.2019.

Щодо посилання апелянта на обставини постачання позивачем електричної енергії на підставі укладеного між сторонами договору про закупівлю електричної енергії від 10.01.2020 №219011315/20 у 2020 році, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не додано до матеріалів справи копію цього договору, а натомість надано копію договору про закупівлю електричної енергії від 24.01.2019 №21901315/19 (а.с.98-101).

Тобто, вказані обставини свідчать про те, що у 2019 році між сторонами був укладений договір про закупівлю електричної енергії під час дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315, а отже укладення цього договору про закупівлю у відповідності до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" не впливає на правовідносин сторін за договором від 01.01.2019 №21901315, який укладений учасниками роздрібного ринку електричної енергії у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ.

Водночас, спеціальними нормами, а саме Законом України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ, які регулюють правовідносини щодо постачання електричної енергії споживачам, чітко визначено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється на умовах, зокрема, договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Таким чином, посилання апелянта на укладення договору про закупівлю електричної енергії у 2020 році не підтверджує припинення дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315.

До того ж, як зазначає сам відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, відповідно до умов пункту 10.1 договору про закупівлю електричної енергії від 10.01.2020 №219011315/20 цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2020, проте предметом позову у цій справи є вимоги про стягнення боргу за активну електричну енергію за період січень-лютий 2021 року. Тобто, на спірні правовідносини вказаний договір свою дію не розповсюджує.

З урахуванням вищевикладеного, заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо твердження апелянта про здійснення постачання електричної енергії у період з 01.01.2021-14.02.2021 (на період зміни електропостачальника) ДПЗД "Укрінтеренерго" на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Пунктом 42 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт.

Водночас, відповідно до положень пункту 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії" тимчасово, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, універсальні послуги, крім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону.

Таким чином, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, право на універсальну послугу мають побутові, малі непобутові споживачі, бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та інші споживачі, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. При цьому, після 31 грудня 2020 року право на універсальні послуги мають виключно побутові та малі непобутові споживачі.

З цих підстав, за твердженням апелянта укладення договору електричної енергії постачальником універсальних послуг порушує вимоги чинного законодавства, оскільки споживачу належать, зокрема, об`єкти потужністю більше 50 кВт, а отже на період припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником та до обрання нового електропостачальника відповідачем було укладено з ДПЗД "Укрінтеренерго" договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", за яким здійснювалося постачання електричної енергії відповідачу у спірний період.

Як вже було встановлено у цій постанові, факт постачання електричної енергії ТОВ "Полтаваенергозбут" до об`єктів відповідача за ІЕС код точки комерційного обліку: 62Z817, 62Z953, 62Z990, 62Z234, 62Z643, 62Z364 у січні-лютому 2021 року підтверджується даними AT "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО", що спростовує твердження відповідача про постачання 01.01.2021 по 14.02.2021 (включно) до вказаних об`єктів електричної енергії постачальником "останньої надії" - ДПЗД "Укрінтеренерго".

Водночас, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що в період з січня по лютий 2021 року постачання електроенергії здійснювалося йому не позивачем, а будь-якими іншими постачальниками. Матеріали справи також не містять підтверджуючих документів, зокрема, рахунків за спожиту електричну енергію, актів приймання-передачі електричної енергії, складених ДПЗД "Укрінтеренерго", які б вказували на те, що ДПЗД "Укрінтеренерго" постачав електричну енергію до об`єктів відповідача за ІЕС код точки комерційного обліку: 62Z817, 62Z953, 62Z990, 62Z234, 62Z643, 62Z364 за період з 01.01.2021 по 15.02.2021, та доказів їх оплати відповідачем.

Щодо посилання на повідомлення ДПЗД "Укрінтеренерго" від 01.01.2021 №44/09-0003648 про початком здійснення постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради з 01.01.2021, яке додано відповідачем до апеляційної скарги, судова колегія зазначає.

Відповідно до частини 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч.ч. 4, 5 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції, без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, буде вважатися порушенням положень статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені положення Господарського процесуального кодексу України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів.

Подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача). Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Вказане повідомлення ДПЗД "Укрінтеренерго" не надавалось відповідачем до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема, разом з поданням відзиву.

Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржником не наведено жодної причини неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції та норми, яка б забороняла йому вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для дослідження його апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до установленого главою 6.1 розділу VI ПРРЕЕ порядку зміни електропостачальника за ініціативою споживача процес зміни споживачем електропостачальника забезпечується суб`єктами (учасниками) ринку електричної енергії та учасниками роздрібного ринку електричної енергії, які задіяні у процесі зміни електропостачальника та забезпечують зміну та інформаційний обмін під час такої зміни на безоплатній основі (пункт 6.1.2. ПРРЕЕ), зокрема адміністратором комерційного обліку (AT "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО").

Підпунктом 2 пункту 6.1.12. ПРРЕЕ передбачено, що у разі підтвердження можливості зміни електропостачальника повідомлення адміністратора комерційного обліку до попереднього електропостачальника повинні містити повідомлення про зміну електропостачальника та дату такої зміни.

На виконання вимог пункту 6.1.12. ПРРЕЕ адміністратором комерційного обліку AT "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" надіслано до ТОВ "Полтаваенергозбут" повідомлення від 15.02.2021 вих. № 04-34/3469, відповідно до якого споживач Відділ освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради змінив електропостачальника на ТОВ "ЕНЕРГОНОСІЇ УКРАЇНИ" з 15.02.2021 (а.с. 53).

Відповідно до пункту 6.1.16 ПРРЕЕ до припинення дії договору про постачання електричної енергії споживачу попередній електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії на умовах чинного договору.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, ТОВ "Полтаваенергозбут" у відповідності до вимог чинного законодавства та укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №21901315 здійснювало постачання електричної енергії до об`єктів відповідача з договірною потужністю до 50 кВт у період з 01.01.2021 по 15.02.2021 (до дати зміни електропостачальника, відповідно до повідомлення AT "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО"), а за об`єктами з потужність більше ніж 50 кВт постачання електричної енергії здійснювалось постачальником "останньної надії".

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 29.11.2021 у справі № 910/11215/20).

За наведених обставин, враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені у справі обставини щодо постачання електричної енергії позивачем у спірний період на об`єкти відповідача, фактичного споживання цієї електричної енергії відповідачем та, відповідно, виникнення у останнього зобов`язання оплатити спожиту електроенергією відповідно до умов договору та чинного законодавства згідно виставлених рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії, зважаючи на відсутність доказів здійснення такої оплати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за фактично спожиту активну електричну енергію за період січень-лютий 2021 року у сумі 15477,53 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.11 ПРРЕЕ у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

Комерційними пропозиціями № 9-УП передбачено у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Крім того, за прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання Споживач сплачує суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань в частині оплати за фактично спожиту електроенергію, зважаючи на суми боргу з урахуванням дат їх виникнення та строків оплати, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені у сумі 892,66 грн, 3% річних у сумі 184,59 грн та інфляційних витрат у сумі 311,93 грн.

При цьому, до суду першої інстанції відповідачем не було надано будь-яких зауважень на розрахунок позивача. Доводи апеляційної скарги також не стосуються правильності розрахунків позивача та висновків місцевого господарського суду щодо їх обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог статті 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Отже, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту виконання позивачем договірних зобов`язань за спірним договором в частині виконання робіт з розробки проектної документації, настання строку їх оплати, зважаючи на несплату відповідачем вартості виконаних робіт, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача несплаченої суми боргу, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із простроченням оплати.

Відповідачем в ході апеляційного провадження не було наведено переконливих доводів на спростування вищевказаного висновку

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення в зазначеній частині.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Щодо посилання апелянта про скасування ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.09.2021 у справі №917/1359/21 судового наказу із тими самими вимогами судова колегія зазначає, що у відповідності до вимог частини 3 статті 158 ГПК України у зазначеній ухвалі роз`яснено заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 28.03.2022 у справі №917/61/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.09.2022.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель