ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. Справа№ 910/16725/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/16725/21 (суддя Мудрий С.М.) за позовом Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Головного Управління ДПС у м. Києві про стягнення 59 188, 20 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Підприємство "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення 59 188, 20 грн., з яких: 3 288,30 грн. сума інфляційних втрат за період із 07.04.2020 по 01.10.2020, 5 899,90 грн. сума за користування чужими коштами за період із 07.04.2020 по 01.10.2020 та сума моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані безпідставним невиконанням ГУ ДКС у період з 07.04.2020 по 01.10.2020 виконавчого листа про стягнення з державного бюджету України на користь підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" грошових коштів у розмірі 405 549,00 грн. згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/16725/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у стягненні інфляційних та річних суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд вказав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що тривале невиконання рішення суду призвело до знецінення грошових коштів позивача, а також завдало йому моральної шкоди.

Головне Управління Державної казначейської служби України у м. Києві у відзиві на апеляційну скаргу заперечило проти її вимог та просило залишити оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю, з наступних підстав.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2017 у справі № 826/15767/15 позов підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення пені у розмірі 230 588,40 грн., задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві щодо неподання до головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновку про бюджетне відшкодування грошових коштів на користь підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України у розмірі 405 549, 00 грн, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2014 року;

зобов`язано державну податкову інспекцію у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подати до головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновок про бюджетне відшкодування на користь підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України грошових коштів у розмірі 405 549,00 грн, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2014 року, з урахуванням розміру пені, нарахованої на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року в зазначеній справі заяву Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" про зміну способу виконання судового рішення шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України грошових коштів у розмірі 405 549, 00 грн залишено без задоволення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/15767/15 від 04.12.2019 апеляційну скаргу Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" задоволено. Скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення по справі №826/15767/150 та ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" грошові кошти у розмірі 405 549,00 грн. згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за вересень 2014 року у зв`язку із невиконанням рішення по справі № 826/15767/15.

03.02.2020 на виконання рішення суду від №826/15767/15 від 04.12.2019 видано виконавчий лист, поданий на виконання до Головного управління Казначейства 07.04.2020 та, який було виконано 01.10.2020.

Позивач, посилаючись на тривале невиконання вказаного виконавчого листа, звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат, відсотків за користування чужими коштами та моральної шкоди.

Місцевим господарським судом вказані вимоги розглянуто по суті та встановлено їх необґрунтованість.

Колегія суддів вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, з огляду на наступне.

Так, спір у цій справі стосується наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 3 288,30 грн. інфляційних втрат, 5 899,90 грн. за користування чужими коштами, та 50 000,00 грн. моральної шкоди, нарахованих позивачем внаслідок прострочення Державою Україна виконання перед ним позадоговірного грошового зобов`язання з відшкодування Підприємству "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" з Державного бюджету України суми податку на додану вартість у розмірі 405 549,00 грн.

Статтею 124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Предметом розгляду цього спору є вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат, 3% річних, та моральної шкоди, які нараховані позивачем на суму податку на додану вартість у розмірі 405 549,00 грн.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виклала правовий висновок, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету, зокрема, інфляційних втрат нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі, оскільки при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів також враховує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 7.70 постанови від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 звернула увагу на те, що у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням, а тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У даному випадку, заявлені позивачем вимоги, пов`язані зі стягнутою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/15767/15 від 04.12.2019 сумою у розмірі 405 549,00 грн. згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість, а отже, акцесорні вимоги підлягають розгляду за тими ж правилами судочинства (підвідомча тим же судам), що і основна вимога.

Крім цього, оскільки вимогу про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням, то такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічної позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі № 910/15096/21.

Отже, враховуючи наведені положення чинного законодавства та вказані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги мають розглядатись за правилами того ж судочинства, що і основна вимога - про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вказаної вимоги процесуального закону суд роз`яснює позивачеві, що спір у даній справі віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись ст.ст. 231, 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/16725/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/16725/21 скасувати.

3. Провадження у справі №910/16725/21 за позовом Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Головного Управління ДПС у м. Києві про стягнення 59 188, 20 грн., закрити.

4. Роз`яснити Підприємству "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України", що спір у даній справі віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 05.09.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко