ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2022 р. Справа№ 910/22054/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022

у справі №910/22054/21 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 97 932,52 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Київський міський центр зайнятості (далі, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або АТ «Укрзалізниця») про стягнення 97 932,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виплачена гр. ОСОБА_1 допомога в розмірі 97 932,52 грн по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному в зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 97 932 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд зазначив, що достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Факт незаконності звільнення з посади гр. ОСОБА_1 встановлено судовим рішенням у справі №753/15051/19 Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили та є прєюдиційним для даного спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до приписів статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у зв`язку з поновленням гр. ОСОБА_1 на роботі наказом голови правління та виконуючого обов`язки члена правління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №1845/ос від 15.09.2020, виданим на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19, у відповідача виник обов`язок компенсувати позивачу Київському міському центру зайнятості суму виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг, наданих гр. ОСОБА_1 в сумі 97 932,52 грн як безробітній.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 28.06.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що належним відповідачем у справі є гр. ОСОБА_1 , а не Акціонерне товариство «Українська залізниця», оскільки АТ «Укрзалізниця» за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19 вже було перераховано гр. ОСОБА_1 грошові кошти за час вимушеного прогулу, а тому стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача грошових коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття, виплачених гр. ОСОБА_1 , створює безпідставне подвійне фінансове навантаження та спричиняє великі збитки АТ «Укрзалізниця».

Також за твердженнями скаржника гр. ОСОБА_1 своєчасно не повідомила позивача про своє поновлення на роботі, чим грубо порушила вимоги статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Крім того, позивачем не надано жодного доказу (в тому числі індивідуального плану надання послуг), який би свідчив про виконання гр. ОСОБА_1 своїх обов`язків як застрахованої особи та законної наявності підстав для виплати.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано відповідачем 09.06.2022 (копію першої сторінки оскаржуваного рішення з відміткою вхідного штемпеля підприємства додано до апеляційної скарги).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 01.08.2022, просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві позивач наголосив на наступному:

- виплата відповідачем грошових коштів гр. ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, які підлягають виплаті в силу положень статті 235 Кодексу законів про працю України, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній у разі поновлення на роботі за рішенням суду відповідно до частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

- реєстрація безробітного згідно чинного законодавства припиняється у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі. Реєстрацію гр. ОСОБА_1 як безробітної припинено згідно наказу Дарницької районної філії КМЦЗ №НТ200723 від 23.07.2020 у зв`язку з поданням відповідної заяви. У свою чергу наказ №1845/ос про поновлення на посаді за рішенням суду було винесено АТ «Укрзалізниця» 15.09.2020, тобто вже після зняття з обліку як безробітної гр. ОСОБА_1 . Відтак, твердження апелянта, що гр. ОСОБА_1 своєчасно не повідомила центр зайнятості про своє поновлення на роботі є таким, що не відповідає дійсності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/22054/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/22054/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 97 932,52 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів, заяв, клопотань.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Із 26.06.2019 наказом голови правління та члена правління АТ «Укрзалізниця» №1296/ос від 25.06.2019 гр. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

18.07.2019 гр. ОСОБА_1 звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості, де і була зареєстрована з відкриттям персональної картки за №00024.

Як вбачається з витягу із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 , відповідно до наказу Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ190718 від 18.07.2019 ОСОБА_1 , на підставі заяви про надання/поновлення статусу безробітного від 18.07.2019, надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю з 25.07.2019 по 18.07.2020.

У свою чергу, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2020, визнано незаконним та скасовано наказ голови правління та члена правління АТ «Укрзалізниця» №1296/ос від 25.06.2019 про звільнення гр. ОСОБА_1 з посади заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» з 26.06.2019 у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» з 26.06.2019; присуджено до стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь гр. ОСОБА_1 170 525,09 грн - середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 червня 2019 року по 07 квітня 2020 року включно.

На виконання вказаного рішення суду відповідно до наказу голови правління та виконуючого обов`язки члена правління АТ «Укрзалізниця» №1845/ос від 15.09.2020 поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» з 26.06.2019.

Згідно з наказом Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ200723 від 31.03.2020 у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 16 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792, та припинено реєстрацію безробітної гр. ОСОБА_1 з 23.07.2020.

Відповідно до наказу Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ200721 від 21.2019, з 21.07.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням строку виплати відповідно до підпункту 12 пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно виданої Дарницькою районною філією Київського міського центру зайнятості розрахункової довідки надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття від 06.07.2021 №08-1790/10-21/21 вбачається, що гр. ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю за період перебування на обліку у Дарницькій районній філії Київського міського центру зайнятості з 27.07.2019 по 20.07.2020 у розмірі 97 932,52 грн.

Наказом Дарницької районній філії Київського міського центру зайнятості від 12.07.2021 №НТ200712 «Про повернення коштів за рахунок роботодавця» позивачем з огляду на статті 34 - 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 4 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України 13.02.2009 №60/62, вирішено вжити заходів щодо повернення коштів в сумі 97 932,52 грн, виплачених у вигляді допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 , з АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з поновленням на роботі гр. ОСОБА_1 за рішенням суду.

Із метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з листом №263.5-2680/21 від 13.07.2021 про необхідність сплати коштів на суму 97 932,52 грн, відповідно до якої пропонував останньому в добровільному порядку протягом 15 календарних днів відшкодувати кошти, витрачені на виплату гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Проте, відповідач у відповідь на лист позивача про необхідність сплати коштів зазначив, що Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі №753/15051/19 за позовом гр. ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу про її звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Листом №263.5-3607/21 від 24.09.2021 позивач повторно звернувся до АТ «Укрзалізниця» про необхідність сплати коштів на суму 97 93,52 грн, відповідно до якої пропонував останньому в добровільному порядку протягом 15-ти календарних днів відшкодувати кошти, витрачені на виплату гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю. Проте, вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду із позовом у даній справі про стягнення з АТ «Укрзалізниця» 97 93,52 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до норм статей 1, 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Як підтверджується матеріалами справи, 26.06.2019 наказом голови правління та члена правління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №1296/ос від 25.06.2019 гр. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця», у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У відповідності до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Так, відповідно до наказу Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ190718 від 18.07.2019 гр. ОСОБА_1 на підставі її заяви про надання/поновлення статусу безробітного від 18.07.2019, надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю з 25.07.2019 по 18.07.2020.

Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі це - відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2020 та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021, визнано незаконним та скасовано наказ голови правління та члена правління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №1296/ос від 25.06.2019 про звільнення гр. ОСОБА_1 з посади заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» з 26.06.2019 у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді заступника начальника департаменту корпоративного управління АТ «Укрзалізниця» з 26.06.2019; присуджено до стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь гр. ОСОБА_1 170 525,09 грн - середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 червня 2019 року по 07 квітня 2020 року включно.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, вищезазначені обставини щодо незаконності звільнення гр. ОСОБА_1 з посади заступника начальника департаменту корпоративного управління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з 26 червня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, наказом №1296/ос від 25.06.2019, встановлені рішенням Дарницьким районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19, мають преюдиціальне значення для даної справи в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не підлягають повторному доведенню.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

При цьому за приписами статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, як вірно наголосив суд першої інстанції, припинення реєстрації, а з ними і припинення виплати допомоги по безробіттю прямо пов`язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, в свою чергу, пов`язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Так, на виконання рішення суду у справі №753/15051/19 наказом голови правління та виконуючого обов`язки члена правління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №1845/ос від 15.09.2020 поновлено гр. ОСОБА_1 на посаді заступника начальника департаменту корпоративного управління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з 26.06.2019.

Абзацом 10 підпункту 1 пунктом 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792, передбачено, що реєстрація безробітного припиняється з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Пунктами 2 та 12 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що виплата допомоги по безробіттю, серед іншого, припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду або у разі закінчення строку їх виплати.

Згідно з наказом Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ200723 від 31.03.2020 у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 16 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792, та припинено реєстрацію безробітної гр. ОСОБА_1 з 23.07.2020.

Відповідно до наказу Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ200721 від 21.2019, з 21.07.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до підпункту 12 пункту 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно виданої Дарницькою районною філією Київського міського центру зайнятості розрахункової довідки надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття від 06.07.2021 № 08-1790/10-21/21 вбачається, що гр. ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю за період перебування на обліку у Дарницькій районній філії Київського міського центру зайнятості з 27.07.2019 по 20.07.2020 у розмірі 97 932,52 грн.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що набуття Фондом права стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів і вартість наданих безробітному соціальних послуг та покладення на роботодавця обов`язку відшкодувати зазначені витрати Фонду Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» пов`язує з поновленням такої особи на роботі за рішенням суду, відтак моментом виникнення цих права/обов`язку сторін спірних правовідносин є набрання законної сили відповідним судовим рішенням, а розмір витрат, що належить відшкодувати роботодавцю, визначається з урахуванням обставин виконання рішення про поновлення на роботі та дати припинення реєстрації, як безробітної, поновленої на роботі особи.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №914/2087/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі №914/1875/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16.

При цьому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Отже, оскільки факт незаконності звільнення з посади гр. ОСОБА_1 встановлено судовим рішенням у справі №753/15051/19, яке набрало законної сили, та гр. ОСОБА_1 поновлено на роботі наказом голови правління та виконуючого обов`язки члена правління Акціонерного товариства «Укрзалізниця» №1845/ос від 15.09.2020, у відповідача виник обов`язок компенсувати позивачу Київського міського центру зайнятості суму виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг, наданих гр. ОСОБА_1 .

При цьому як визначено частиною 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У даному випадку в розумінні частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» саме Акціонерне товариство «Укрзалізниця» по відношенню до гр. ОСОБА_1 є роботодавцем, а тому саме на Акціонерне товариство «Укрзалізниця» покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Київському міському центру зайнятості в розмірі 97 932,52 грн, розмір боргу відповідає фактичним обставинам, а відтак позовні вимоги про стягнення вказаної суми коштів з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги відповідача

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ним вже понесено матеріальну відповідальність у зв`язку з поновленням гр. ОСОБА_1 на роботі в АТ «Укрзалізниця» у вигляді сплати їй коштів за час вимушеного прогулу.

Зазначені доводи не приймаються колегією суддів до уваги, враховуючи наступне.

Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі №753/15051/19, яке набрало законної сили, серед іншого, присуджено до стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь гр. ОСОБА_1 170 525,09 грн - середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 червня 2019 року по 07 квітня 2020 року включно.

Однак, як вірно вказує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, у спірних правовідносинах, які виникли між Київським міським центром зайнятості та АТ «Укрзалізниця», предметом спору є не грошове забезпечення за час вимушеного прогулу особи, яку було поновлено на роботі за рішенням суду, а стягнення з роботодавця суми страхових коштів, які були сплачені позивачем безробітній гр. ОСОБА_1 після її поновлення на роботі за рішенням суду.

Відтак, виплата відповідачем грошових коштів гр. ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, які підлягають виплаті в силу положень статті 235 Кодексу законів про працю України, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній у разі поновлення на роботі за рішенням суду відповідно до частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Стосовно посилань скаржника на те, що гр. ОСОБА_1 своєчасно не повідомила позивача про своє поновлення на роботі, чим грубо порушила вимоги статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», колегія суддів зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом вище, реєстрація безробітного згідно чинного законодавства припиняється у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі. Реєстрацію гр. ОСОБА_1 як безробітної припинено згідно наказу Дарницької районної філії КМЦЗ №НТ200723 від 23.07.2020 у зв`язку з поданням відповідної заяви. У свою чергу наказ №1845/ос про поновлення на посаді за рішенням суду було винесено АТ «Укрзалізниця» 15.09.2020, тобто вже після зняття з обліку як безробітної гр. ОСОБА_1 . Відтак, твердження апелянта, що гр. ОСОБА_1 своєчасно не повідомила центр зайнятості про своє поновлення на роботі є таким, що не відповідає дійсності та не впливає на висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу (зокрема, індивідуального плану), який би свідчив про виконання гр. ОСОБА_1 своїх обов`язків як застрахованої особи та законної наявності підстав для виплати.

Зазначені посилання скаржника, по-перше, спростовуються матеріалами справи, оскільки до відповіді на відзив на позовну заяву долучена копія індивідуального плану працевлаштування безробітного ( ОСОБА_1 ) від 18.08.2019, по-друге, за наявності чинного рішення суду про визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 незаконним та його скасування, дана обставина, у будь-якому випадку, не впливає на законодавчо визначений обов`язок роботодавця з відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі №910/22054/21.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Матеріали справи №910/22054/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка