ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"08" вересня 2022 р. Справа№ 910/21604/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

без повідомлення (виклику) сторін,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" від 06.09.2022 про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2022, повний текст складено 30.06.2022

у справі №910/21604/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій"

до Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення неустойки

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2022 у справі № 910/21604/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 26.09.2022.

07.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" до Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення неустойки у справі № 910/21604/21 шляхом зупинення стягнення на підставі Наказу №5011-34/6378-2012 виданого Господарським судом міста Києва 25.02.2013 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/21604/21.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.09.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" передано раніше визначеному складу суду: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа - Наказу №5011-34/6378-2012 виданого Господарським судом міста Києва 25.02.2013; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На думку заявника невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав позивача у разі задоволення позову про стягнення неустойки, адже відповідно до відомостей стосовно виконавчого провадження №65313292 кредитор відповідача вже пред`явив до примусового виконання Наказ №5011-34/6378-2012 виданий 25.02.2013 Господарським судом міста Києва в рамках якого виконавцем здійснюються дії, направлені на стягнення предмету неустойки за Договором найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 та наразі відкрито виконавче провадження, що є підставою для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій спрямованих на його виконання. Також позивач зазначив, що на предмет неустойки виконавцем у рамках виконавчого провадження № 65313292 накладено арешт та на 19.09.2022 призначено аукціон із реалізації предмету неустойки, а саме Будівлі центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського № 24/10 (літера А), загальною площею 7137 м2.

В підтвердження своїх доводів заявник посилається на те, що у разі реалізації предмету неустойки, ефективний захист або поновлення порушених прав позивача буде неможливим.

Позивач вважає, що заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - Наказу №5011-34/6378-2012 виданого Господарським судом міста Києва 25.02.2013 не порушить прав відповідача, не створить перешкод для здійснення відповідачем його господарської діяльності, оскільки не впливає на можливість користування таким майном та отримання прибутку від його експлуатації, не блокує роботу підприємства та не призведе до втручання у звичайну діяльність товариства. Отже, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними з розміром позовних вимог та їх задоволення жодним чином не призводить до зупинення господарської діяльності відповідача.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на примусову реалізацію майна приватним виконавцем без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками апеляційного суду, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі наказу виданого господарським судом по іншій судовій справі, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі набранням рішенням законної сили.

Заявником не доведено, що заходи забезпечення позову, які він просить застосувати є співмірним із заявленими позивачем вимогами, чим порушено положення ч. 4 ст. 137 ГПК України.

Враховуючи зміст позовних вимог, заявлених позивачем в межах цього судового провадження, колегія не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом втручання у процедуру виконання судового рішення по іншій судовій справі.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" про забезпечення позову з підстав, викладених у ній, задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" від 06.09.2022 про забезпечення позову.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню у строки та в порядку передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков