СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Харків Справа № 917/1850/21

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни (вх. №587 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21

за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 , 09610, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Савинці,

до Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни, Полтавська область, Рокитнянський р-н, с.Високе,

про стягнення 47 876,40 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни про стягнення 47 876,40 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № 84-21 від 02.02.2021.

В обгрунтуванні апеляційної скарги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №84-21 в частині своєчасної поставки обумовленого договором товару.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни на користь Військової частини НОМЕР_1 47 876,40 грн пені, 2270,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачем факту направлення відповідної заявки на постачання продукції, як це і було погоджено сторонами договору, та невиконання відповідного замовлення з боку постачальника.

Фізична особа-підприємець Кравченко Віта Олександрівна з відповідним рішенням суду не погодилась, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відомовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує, що з боку позивача не було належним чином сформовано заявку на поставку товару, оскільки направлена на електронну адресу заявка не містить електронного підпису заявника, а відтак не відповідає положенням ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Одночасно в апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець Кравченко Віта Олександрівна вказує про неприпустимість врахування скріншотами з електронної пошти в якості належного доказу надсилання заявки на отримання товару, оскільки останній не відповідає положенням гпроцесуального законодавства.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни (вх. №587 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21 та постановлено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни (вх. №587 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21 здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; .Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни (вх. №587 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21 здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи, запропоновано позивачу подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

02.02.2021 між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та ОСОБА_1 (у зв`язку зі зміною прізвища на даний час - Кравченко, Постачальник) укладено договір №84-21, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Замовнику (Товароодержувачу) у власність консерви м"ясні, якість, кількість, асортимент і ціна якого, зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору.

У п.3.1. договору встановлено що, його загальна сума складає 886 600,00 грн.

Ціна на товар зазначається у специфікації із врахуванням тари, упаковки транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна Постачальника (п.3.2. договору).

Згідно з п.7.3. договору встановлено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у п.5.2 цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Строк дії договору, відповідно до п.10.1 цього договору становить з дня його підписання до 31.12.2021.

Як зазначає позивач, ним було сформовано заявку на поставку продукції від 26.02.2021 №701/128 в редакції специфікації та направлено, як і було передбачено договором, на електронну адресу відповідача, вказану у договорі.Направлення заявки Відповідачу підтверджується наданими до матеріалів справи скріншотами з електронної пошти.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, а саме не здійснення поставок в термін, передбачений умовами договору, Військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу лист про розірвання договору, де зазначила датою розірвання договору - 10.05.2021 (докази направлення - а.с.48-49).

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.3 договору в сумі 47 876,40 грн за період 16.03.2021- 10.05.2021, та звертався з відповідною претензією про сплату пені до відповідача (доказів не надано).

У звязку з несплатою відповідної суми постачальником позивач звернувся з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

Колегію суддів встановлено, що 02.02.2021 між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та ОСОБА_1 (у зв`язку зі зміною прізвища на даний час - Кравченко, Постачальник) укладено договір №84-21.

Відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Замовнику (Товароодержувачу) у власність консерви м`ясні, якість, кількість, асортимент і ціна якого, зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору.

Укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

У частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 599 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У п.4.2 договору сторони узгодили, що розрахунки за товар, що поставляється проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів. Датою розрахунків за цим договором вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.1 договору сторони узгодили, що відвантаження та доставка товару до Товароодержувача проводиться на підставі документів оформлених Замовником з подальшим його перевезенням в місця, визначені специфікацією, за рахунок коштів (або транспортом) Постачальника в строки передбачені п.5.2 цього договору.

Згідно з п.5.2 договору поставка товару складає п`ять робочих днів, починаючи з 10 числа календарного місяця.

Заявка Замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту Постачальника, зазначену в договорі. Доказом отримання заявки Замовника вважати лист-підтвердження про отримання заявки від Постачальника протягом однієї робочої доби. У разі відсутності такого листа, доказом отримання Постачальником заявки Замовника вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера).

У п.12 договору зазначена електронна адреса Постачальника.

Відповідно до п.5.5 договору, датою прийняття та передачі у власність товару є дата вказана уповноваженою особою Товароодержувача та представника Постачальника при отриманні товару в акті приймання-передачі товару на перевезення.

У п.6.2 договору встановлено, що Замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань з боку Постачальника, повідомивши його про це у десятиденний термін з моменту отримання листа Замовника.

Також сторони підписали Специфікацію до договору (а.с.22), де узгодили найменування товару (5 позицій), місце поставки, кількість товару, ціна за од. і суму.

Додатковою угодою від 15.03.2021 сторони виклали п.3.1 договору та специфікацію в новій редакції (а.с.24-26).

Як зазначає позивач, ним було сформовано заявку на поставку продукції від 26.02.2021 №701/128 в редакції специфікації та направлено, як і було передбачено договором, на електронну адресу відповідача, вказану у договорі.Направлення заявки Відповідачу підтверджується наданими до матеріалів справи скріншотами з електронної пошти.

За позицією відповідача, викладеної також у апеляційній скарзі, з боку позивача не було належним чином сформовано заявку на поставку товару, оскільки направлена на електронну адресу заявка не містить електронного підпису заявника, а відтак не відповідає положенням ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Одночасно в апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець Кравченко Віта Олександрівна вказує про неприпустимість врахування скріншотами з електронної пошти в якості належного доказу надсилання заявки на отримання товару, оскільки останній не відповідає положенням гпроцесуального законодавства.

Однак колегія суддів не погоджується з відповідними аргемнтами апелянта з огляду на таке.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приймає до уваги, що положення договору, укладеного між сторонами, не передбачають ані обов`язковості електронного підпису заявки, ані формування заявки у вигляді електронного документу у розумінні ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а тільки встановлює можливість надсилання заявки засобами електронної пошти.

З наданого позивачем скріншоту вбачається, що зміст заявки відповідає специфікації (в ред..додаткової угоди), вона направлена на адресу, погоджену сторонами у договорі, згідно інформації домену отримана 26.02.2021 о 14:43:11.

З приводу аргументів апелянта про неприпустимість врахування наданого позивачем скріншоту електронної переписки, в якості належного електронного доказу, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Тобто, за умови заперечення стороною змісту паперової копії електронного доказу, суд за клопотанням даного учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.

Втім у даному випадку в ході розгляду справи у суді першої інстанції з боку відповідача не заперечувалась обставина отримання даної заявки від замовника.

Так, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву повинен містити всі наявні заперечення Відповідача щодо наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, з якими Відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Як вбачається зі змісту відзиву на позову заяву, Відповідач не спростовує твердження Позивача про направлення заявки на постачання товару та її отримання Постачальником, а тільки аналізує вимоги до електронних документів, встановлені чинним законодавством. Тверджень про не направлення заявки чи її неотримання відзив не містить.

Частина 4 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, своєю чергою, встановлює загальне правило позбавлення Відповідача права заперечувати проти обставин під час розгляду справи по суті, якщо відзив не містив незгоду з такою обставиною. Винятком з такого правила є: незгода з обставиною вбачається з поданих із відзивом доказів, або доведеність Відповідачем, що не заперечення проти відповідної обставини відбулась з підстав, що від нього не залежали. Відповідачем також не спростовуються факти отримання претензії про сплату пені та повідомлення про розірвання договору (копії яких знаходяться у справі), у яких позивач викладав інформацію про надання заявки, її невиконання, термін прострочення; жодних відповідей на дані звернення позивача, в тому числі й стосовно неторимання ним заявки, відповідач не надав.

Ураховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доведення позивачем факту направлення відповідної заявки на постачання продукції на електронну адресу відповідача, як це і було погоджено сторонами договору. Стосовно правомірності нарахування пені за порушення строків поставки товару, суд зазначає, що згідно з п.7.3. договору встановлено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у п.5.2 цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

У сфері господарських відносин нарахування пені за змістом ст.230 Господарського кодексу України не обмежується випадками прострочення грошового зобов`язання. Більш того, зважаючи на те, що в силу статусу Замовника відповідне постачання фінансується з державного бюджету, можливість стягнення такої пені прямо передбачено ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, встановила її арифметичну правильність. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21 має бути залишене без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2022 у справі № 917/1850/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян