УХВАЛА

05 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/4905/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріального забезпечення "Райвел"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Барсук М.А., судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.)

від 05.07.2022

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріального забезпечення "Райвел"

до Міністерства оборони України

за участю Офісу Генерального прокурора

про стягнення 162 044 317, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріального забезпечення "Райвел" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 162 044 317,00 грн.

2. Позов мотивований наявністю підстав для стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство, відповідач) вартості майна в сумі 162 044 317,00 грн, оскільки таке майно було передано відповідачу за укладеним між сторонами спору договором, який в подальшому визнаний недійсним в судовому порядку.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міністерства на користь Товариства 104 357 034, 98 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 473 790, 80 грн.

4. Суд виходив з того, що позовна вимога про стягнення з відповідача вартості поставленого майна за договором підлягає задоволенню частково в сумі, визначеній висновком Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 29.06.2021 № 4938/9306-9605/10973-11272/13722-14021/15414-15713/16072-16218, з урахуванням встановленої судом часткової оплати.

Після визнання недійсним Договору в частині нерухомого майна (рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі № 904/2552/15) у позивача не виникало право на витребування майна, поставленого останнім відповідачеві, оскільки Договір в частині поставки медичного обладнання залишався чинним, тому обчислення відповідачем строку позовної давності з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі № 904/2552/15 є помилковим. Право на застосування реституції та витребування майна виникло у позивача з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 28.01.2019 у справі № 910/13603/18 (01.03.2019), яким був визнаний недійсним Договір в іншій частині, тобто в частині поставки позивачем майна відповідачеві. Отже, позивач звернувся з позовом в межах трирічного строку позовної давності.

5. 05.07.2022 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

6. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повернути позивачу все одержане за нікчемним договором майно у вигляді його вартості у сумі 104 357 034,98 грн, яка визначена згідно з експертним висновком та з урахуванням встановленої часткової оплати.

Проте, дійшов висновків, що з акту виконання інвестиційного проекту від 23.12.2008 вбачається, що виконання нікчемного договору почалось з 04.06.2007 (акт прийому-передачі медичного обладнання від 04.06.2007), тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності для захисту прав, порушених нікчемним правочином.

Твердження позивача, що фактично договір був визнаний недійсним за рішенням суду від 28.01.2019 у справі № 910/13603/18, а тому відповідно з моменту набуття даним рішенням законної сили у позивача виникло право на реституцію суд відхилив, оскільки, факт нікчемності договору був встановлений Харківським апеляційним господарським судом у постанові від 28.03.2016 у справі № 60/158-08.

Позивач не навів обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, тому позовні вимоги позивача про стягнення 104 357 034,98 грн не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності за заявою відповідача про її застосування.

7. 08.08.2022 Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі. Також скаржник заявив клопотання про зупинення виконання постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

8. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

9. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

10. У касаційній скарзі скаржник визначає підставами касаційного оскарження пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.

11. Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

12. При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

13. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

14. Скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статті 228 Цивільного кодексу України, не застосував норму частини першої статті 217 цього Кодексу та не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 15.03.2021 у справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Однак, у касаційній скарзі скаржник не конкретизує, який саме висновок міститься у зазначених постановах щодо застосування відповідних норм права та не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

15. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

16. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК, скаржник зазначає, що на теперішній час відсутні висновки Верховного Суду з питань однакового застосування у подібних правовідносинах норм частини другої статті 628 та статті 217 Цивільного кодексу України, однак, не зазначає, як на його думку, відповідні норми повинні застосовуватися у спірних правовідносинах і у який спосіб необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм.

17. Також у касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування судом статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, оскільки суд дійшов неправильного висновку, що право на захист своїх прав, порушених нікчемним правочином, зокрема, щодо повернення майна, переданого за цим правочином, виникло у позивача у зв`язку з встановленням нікчемності договору в цілому, тобто з 28.03.2016. Водночас, в цій частині касаційна скарга не містить зазначення підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України.

18. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

19. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

20. Клопотання скаржника про зупинення виконання постанови суд розгляне після усунення недоліків.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріального забезпечення "Райвел" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі № 910/4905/20 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 14, 16, 17 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова