ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа №910/19792/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Демидової А.М.

Барсук М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.01.2022

у справі №910/19792/21 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 3 599,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (надалі - позивач, ТОВ «Маркс.Капітал») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - відповідач, МТСБУ, скаржник) 3 599,50 грн., з яких 483,74 грн. трьох процентів річних та 3 115,74 грн. інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виник обов`язок відшкодувати збитки понесені в результаті дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 483, 74 грн. трьох процентів річних, 3 115,74 грн. інфляційних втрат, 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу та 2 270,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що станом на момент звернення позивача із даним позовом його визнано кредитором ПрАТ «СК «Україна» - банкрута із грошовими вимогами, у тому числі і за полісом АІ/0702998. Із посиланням на пункт 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції зазначив, що відповідач не звільняється від обов`язку щодо сплати сум трьох процентів річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій за страховика, який допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування та вказав, що такі суми є невід`ємною частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. При цьому, місцевий господарський суд, розглянувши заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, викладену у відзиві на позовну заяву, встановив, що звернення із даним позовом здійснене у межах строку позовної давності.

За результатами розгляду вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4 600,00 грн, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вказані витрати підлягають зменшенню до 1500,00 грн. з огляду на невідповідність заявленої позивачем суми критеріям розумності та співрозмірності.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, МТСБУ звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розгляд апеляційної скарги проводити із викликом сторін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, відтак судове рішення у цій справі ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом. Окрім того, скаржник вказує на те, що у останнього не виникло обов`язку з відшкодування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки такий обов`язок покладається на страховика-банкрута та не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 апеляційну скаргу МТСБУ передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Демидова А.М., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 до надходження матеріалів даної справи до суду апеляційної інстанції.

24.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19792/21 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 апеляційну скаргу МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн. та доказів надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами позивачу листом із описом вкладення.

13.06.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження, до якого останнім долучено докази сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та докази надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами позивачу листом із описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19792/21 за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Розгляд апеляційної скарги МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження роз`яснено право та встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлено сторонам у справі строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

Позивач, у порядку ст. 263 ГПК України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача у повному обсязі.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 14.11.2014 у м. Одеса по проспекту Добровольського сталася ДТП внаслідок зіткнення автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.01.2015 у справі № 504/4222/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вказаній вище ДТП.

Згідно зі звітом про оцінку вартості майнової шкоди №714-11-14 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу становить 7 305,73 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (надалі - ПрАТ «СК «Україна») згідно полісу № АІ/0702998.

Як встановлено колегією суддів, 11.02.2015 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про страхове відшкодування, виплату якого останнім не було здійснено.

В подальшому, 31.05.2015 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. укладено договір відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_2 передав ФОП Шияну Д.С. усі права вимоги, що виникли у зв`язку з настанням ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги від 31.05.2015 передбачено, що ФОП Шиян Д.С. займає місце кредитора в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну ОСОБА_2 від винної особи, страхової компанії або від відповідача, в передбачених Законом випадках.

Загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається, складає 5 747,85 грн.

31.05.2015 між позивачем та ФОП Шиян Д.С. укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-05/2015 (надалі - договір №5/31-05/2015) за яким ФОП Шиян Д.С. передає позивачу усі права вимоги виплати страхового відшкодування відповідно до додатку № 1 до цього договору.

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2 договору № 5/31-05/2015).

Відповідно до додатку №1 до договору № 5/31-05/2015 позивач набув право вимоги щодо виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «Україна» згідно полісу № АІ/0702998 за завдану ОСОБА_1 у ДТП шкоду.

Відповідно до пункту 1.4 договору № 5/31-05/2015, зобов`язаною особою (боржником) є особи відповідно до додатку №1 до цього договору; страхова компанія ПрАТ «СК «Україна»; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом Укрїани «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна».

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПрАТ «СК «Україна» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та із уточненням до заяви про грошові вимоги, в тому числі і за договором №5/31-05/2015 від 31.05.2015 та страховим полісом №АІ/0702998 на суму 10 784,31 грн. з яких: 5 747,85 грн. - розмір завданого збитку, 483,74 грн. - три проценти річних, 3 115,74 грн. - інфляційні втрати, 1 436,96 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 грошові вимоги позивача до ПрАТ «СК «Україна» були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів, в тому числі за договором

№5/31-05/2015 та страховим полісом № АІ/0702998.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату заборгованості, в тому числі за страховим полісом №АІ/0702998 на суму 10 784,31 грн. з яких: 5 747,85 грн. - розмір завданого збитку, 483,74 грн. - три проценти річних, 3 115,74 грн. - інфляційні втрати, 1 436,96 грн. - пеня.

У зв`язку з частковим виконанням відповідачем зобов`язання за полісом

№АІ/0702998 та сплатою лише 5 747,85 грн. страхового відшкодування, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом про стягнення з МТСБУ трьох процентів річних у розмірі 483,74 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 115,74 грн., а всього - 3 599,50 грн.

Місцевий господарський суд, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на що повністю задовольнив позов.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодекс України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вже зазначалось, між власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. укладено договір відступлення права вимоги у зобов`язаннях, які виникли із ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

У подальшому, ФОП Шиян Д.С. укладено із позивачем договір №5/31-05/2015, згідно з яким усі права вимоги щодо страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до вказаного договору перейшли до позивача.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні у ДТП збитки, якою відповідно до постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.01.2015 у справі

№ 504/4222/14-п визнано Кінчева В.В.

Так, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» згідно полісу № АІ/0702998.

Однак, як вище було зазначено, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПрАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язаннями, які виникли з договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та були нараховані по кожному зобов`язанню (3% річних та інфляційні втрати та пеня).

В силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 20.3 ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 41.1 статті 41 України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - ПрАТ «СК «Україна» та закрито провадження у справі, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ для задоволення вимог його кредиторів є доведеним.

Матеріалами справи підтверджується, що МТСБУ сплачено на користь позивача 5 747,85 грн відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка відбулась 14.11.2014.

Як зазначалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також у апеляційній скарзі, останній не погоджується із вимогами позивача щодо сплати на користь останнього сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що відповідальність має індивідуальний характер та не може бути застосована до іншої особи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє такі твердження апелянта щодо відсутності у останнього обов`язку зі сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до ПАТ «СК «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також узгоджується з умовами п. 1.2 договору №5/31-05/2015 щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі.

Беручи до уваги те, що станом на час звернення позивача з даним позовом його було визнано кредитором в рамках розгляду справи про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" з грошовими вимогами в т.ч. за полісом №АІ/0702998 на суму 10 784,31 грн. з яких: 5 747,85 грн. - розмір завданого збитку, 483,74 грн. - три проценти річних, 3 115,74 грн. - інфляційні втрати, 1 436,96 грн. - пені, що не були задоволені у зв`язку з відсутністю майна або інших активів банкрута, судова колегія погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про те, що, в даному випадку, на підставі норм пункту 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика як в частині суми страхового відшкодування, так і в частині неналежного виконання страховиком зобов`язань з його виплати.

Вказаних висновків місцевого господарського суду доводи апеляційної скарги належним чином не спростовують, а відтак відхиляються колегією суддів з огляду на їх необґрунтованість.

Скаржник також у апеляційній скарзі посилається на неналежне дослідження судом першої інстанції питання дотримання позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має визначальне значення, оскільки від цього залежить правильність обчислення позовної давності і наявність підстав для захисту порушеного права чи у відмові в такому захисті з підстав пропуску позовної давності.

Аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язок особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (постанова Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16).

Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2018 у справі

№904/300/18, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/32224/16.

Зважаючи на те, що згідно приписів пп. "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає саме з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика в межах справи про банкрутство, судова колегія приходить до висновку, що моментом з якого обраховується початок перебігу строку позовної давності у даній справі слід визначати з дати постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19).

Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика за ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважає апелянт.

Як зазначено вище, факт ліквідації ПрАТ «СК «Україна» встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ «Маркс.Капітал» з позовом у справі, що розглядається.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності є дата прийняття ухвали суду про ліквідацію страховика, а саме 17.07.2019.

ТОВ «Маркс.Капітал» звернулось з позовом до МТСБУ 29.11.2021 (згідно з конвертом №737, у якому надійшла позовна заява до суду), тобто в межах встановленого законодавством трирічного строку.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у розумінні ст. 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 483,74 грн. трьох процентів річних та 3 115,74 грн. інфляційних втрат.

Також колегією суддів згідно оскаржуваного судового рішення встановлено, що судом першої інстанції вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн.

Слід зазначити, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржником у апеляційній скарзі не викладено вимог щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне не здійснювати перевірку правильності оскаржуваного рішення у даній частині.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга МТСБУ - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі №910/19792/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Моторним (транспортним) страховим бюро України.

4. Матеріали справи №910/19792/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.М. Демидова

М.А. Барсук