ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/15404/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Вронська Г.О., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Гузієнка Я.М.,

відповідача-1 - Чуняк Н.М., Петренко Г.В.,

відповідача- 2 - Шутова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Національного банку України та Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 (головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.) та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 (суддя Балац С.В.)

у справі №910/15404/19

за позовом Національного банку України

до 1. Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК",

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання права на часткове задоволення кредиторських вимог, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 29.08.2021 №29.3-02/1523 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", у зв`язку з відпусткою судді Стратієнко Л.В. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/15404/19, за результатами якого визначено наступний склад колегії суддів: Бакуліна С.В. - головуючий, Вронська Г.О., Кібенко О.Р.

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1.Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):

- визнати протиправною бездіяльність Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо нездійснення обліку коштів в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1 на окремому аналітичному рахунку;

- визнати протиправними дії Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами;

- зобов`язати Банк в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку подати до Фонду звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо неспрямування коштів у сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами;

- зобов`язати Фонд розглянути звернення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо позачергового задоволення вимог НБУ шляхом спрямування коштів у сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за Договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог НБУ за кредитними договорами.

1.2.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами, всупереч положень статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не здійснено перерахування НБУ, як заставодержателю, коштів в сумі 23830007,93 грн, які отримані від реалізації права вимоги до Товариства за договором №ВКЛ-2022390/1 щодо сплати процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних.

2.Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1.У 2008 і 2009 роках НБУ (кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі - ТОВ "Укрпромбанк"; позичальник), яке в подальшому було замінено на Банк у зв`язку з укладенням НБУ, ТОВ "Укрпромбанк" і Банком тристороннього договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь Банка, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. 30.06.2010 та зареєстрованого в реєстрі за №2258, було укладено низку кредитних договорів від 22.10.2008 №51, від 05.11.2008 №64, від 11.11.2008 №86/11-08/СТ, від 11.09.2008 №39/09-08/СТ, від 29.12.2008 №144, від 29.12.2008 №144/1, від 30.12.2008 №144/2, від 31.12.2008 №144/3, від 05.01.2009 №144/4, від 12.01.2009 №144/5, від 29.01.2009 №144/6, від 06.02.2009 №144/7, від 11.02.2009 №144/8, від 13.02.2009 №144/9, від 16.02.2009 №144/10, від 27.02.2009 №144/11, від 04.03.2009 №144/12, від 05.03.2009 №144/13, від 13.03.2009 №144/14, від 20.03.2009 №144/15, від 06.04.2009 №144/16, від 15.04.2009 №144/17, від 17.04.2009 №144/18, від 30.04.2009 №144/19, від 03.06.2009 №144/20.

2.2.08.11.2013 між НБУ (заставодержатель) і Банком (заставодавець) укладено договір застави-2, за умовами якого:

- предметом застави за договором застави-2 є майнові права за договором №ВКЛ-2022390/1 з додатковими договорами до нього, укладеним заставодавцем та ПАТ "Укргазвидобування" (боржник), відповідно до якого боржник повинен повернути заставодавцю кредитні кошти у сумі 150000000 грн з кінцевим терміном повернення 29.09.2014 та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 24% річних; зобов`язання, що випливають з договору №ВКЛ-2022390/1, забезпечуються договорами застави від 30.09.2013 №ВКЛ-2022390/1/S-1 та №ВКЛ-2022390/1/S-2, укладеними заставодавцем і боржником (пункт 1.1 договору застави-2 в редакції договору від 27.12.2013 №1);

- майнові права сторони за домовленістю оцінюють на загальну суму 150000000 грн; незалежна експертна оцінка, яка здійснена 08.11.2013 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий берег" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності Фонду Державного майна України від 07.07.2010 №9743/10) оцінювачем Устюговим Є.О. (сертифікат ФДМУ від 21.12.2000 №ЕО-84, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 12.12.2005 №4228) (пункт 1.2 договору застави-2 в редакції договору від 27.12.2013 №1);

- боржником щодо заставодавця є суб`єкт господарювання: ПАТ "Укргазвидобування" (пункт 1.3 договору застави-2);

- надана застава забезпечує виконання заставодавцем вимог заставодержателя за кредитними договорами від 22.10.2008 №51, від 05.11.2008 №64, від 11.11.2008 №86/11-08/СТ, від 11.09.2008 №39/09-08/СТ, від 29.12.2008 №144, від 29.12.2008 №144/1, від 30.12.2008 №144/2, від 31.12.2008 №144/3, від 05.01.2009 №144/4, від 12.01.2009 №144/5, від 29.01.2009 №144/6, від 06.02.2009 №144/7, від 11.02.2009 №144/8, від 13.02.2009 №144/9, від 16.02.2009 №144/10, від 27.02.2009 №144/11, від 04.03.2009 №144/12, від 05.03.2009 №144/13, від 13.03.2009 №144/14, від 20.03.2009 №144/15, від 06.04.2009 №144/16, від 15.04.2009 №144/17, від 17,04.2009 №144/18, від 30.04.2009 №144/19 і від 03.06.2009 №144/20, що укладені сторонами, та будь-якими додатковими угодами (договорами) до них, додатками, змінами та доповненнями до них, які чинні на момент укладення договору про внесення змін та доповнень від 27.12.2013 №1 та можуть бути укладені після його укладання (далі - кредитні договори) (пункт 1.4 договору застави-2 в редакції договору від 27.12.2013 №1);

- за рахунок заставлених майнових прав вимоги заставодержателя задовольняються у повному обсязі, включаючи суму боргу за кредитом, нараховані проценти, пеню та штраф (пункт 1.5 договору застави-2);

- заставодержатель має право:

- звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає з заставленого права) та реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитними договорами у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов`язань у разі: неповернення заставодавцем згідно з умовами Кредитних договорів заборгованості за кредитом, процентів за користування ним у разі їх дострокового витребування заставодержателем відповідно до умов кредитних договорів, а також пені та штрафу (у разі їх нарахування); одноразової прострочки заставодавцем сплати процентів за користування кредитом згідно з умовами Кредитного договору на строк більше ніж п`ять днів; невиконання заставодавцем обов`язків, передбачених підпунктами 3.4.1, 3.4.7 і 3.4.9 пункту 3.4 договору застави-2 (підпункт 3.1.4 пункту 3.1 договору застави-2);

- якщо сума коштів від реалізації права вимоги на кошти недостатня для повного задоволення вимог заставодержателя, то він має право одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна заставодавця в порядку, передбаченому законодавством України та Договором застави-2 (підпункт 3.1.5 пункту 3.1 договору застави-2);

- у разі втрати майнових прав з будь-якої причини, у тому числі у разі списання заставодавцем заборгованості за договором №ВКЛ-2022390/1 як безнадійної, протягом 24 годин письмово повідомити про це заставодержателя і в десятиденний строк замінити його іншим рівноцінним майном (коштами) (підпункт 3.4.1 пункту 3.4 договору застави-2);

- у разі зменшення вартості предмету застави в результаті будь-яких подій (у тому числі, закінчення строку дії кредитного договору, погіршення категорії ризику за таким кредитом) у 10-денний строк здійснювати оформлення іншого забезпечення (підпункт 3.4.6 пункту 3.4 договору застави-2);

- у разі знецінення заставлених майнових прав надати в заставу додатково інше майно протягом десяти банківських днів або здійснити поповнення предмету застави іншим майном до розміру кредиту та процентів за користування ним після надіслання заставодержателем відповідної вимоги заставодавцю (підпункт 3.4.7 пункту 3.4 договору застави-2);

- протягом десяти банківських днів надати інше забезпечення у разі припинення дії договору №ВКЛ-2022390/1 (крім випадків, передбачених підпунктом 3.4.6 пункту 3.4 договору застави-2), що припадає на строк користування кредитом, у сумі не менше ніж відповідна заборгованість за кредитом, проценти за користування ним та пені (підпункт 3.4.9 пункту 3.4 договору застави-2);

- заставодавець уступає заставодержателю право вимоги до боржника, що випливає з договору №ВКЛ-2022390/1, відповідно до якого боржник повинен повернути заставодавцю кошти у сумі 150000000,00 грн за процентами та іншими видами платежів, що підлягають сплаті на підставі зазначеного кредитного договору (пункт 4.1 договору застави-2 в редакції договору від 27.12.2013 №1);

- у частині уступки права вимоги договір застави-2 укладено з відкладальною умовою відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); права вимоги переходять до заставодержателя наступного дня після настання строку виконання зобов`язань за кредитними договорами, якщо вони не будуть виконані повністю або після настання випадків, передбачених підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 договору застави-2 (пункт 4.2 договору застави-2);

- після перерахування боржником коштів за договором №ВКЛ-2022390/1 заставодержателю, наявна заборгованість заставодавця за кредитними договорами є відповідно погашеною повністю або частково; у разі переходу до заставодержателя права вимоги за договором №ВКЛ-2022390/1 заставодержатель має право на звернення стягнення та реалізацію предмета застави згідно з умовами забезпечувального договору, якщо в боржника немає коштів на погашення заборгованості за договором №ВКЛ-2022390/1 (пункт 4.3 договору застави-2);

- договір застави-2 набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 6.1 договору застави-2).

2.3.На підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку.

2.4.Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 №71 про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 до 02.09.2015 включно.

2.5.На підставі постанови правління НБУ від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації Банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Банка Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

2.6.Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 20.02.2017 №619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку на два роки до 04.10.2019.

2.7.НБУ було заявлено про свої вимоги, в тому числі щодо кредиторських вимог, які виникли за кредитними договорами, до Банку у строки та порядку, передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

2.8.Кредиторські вимоги НБУ, в тому числі які виникли за кредитними договорами, були акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банка у сумі ,23 грн, з яких заборгованість за кредитними договорами становить ,83 грн.

2.9.На підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 у справі №910/13064/17 Банком додатково акцептовано кредиторські вимоги НБУ у сумі 23944916,68 грн та внесені відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банка.

2.10.Станом на 22.10.2019 Банк не задовольнив кредиторські вимоги НБУ та мав перед ним непогашену заборгованість, яка підтверджується поданими НБУ довідками-розрахунками.

2.11.Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь Банка 150000000 грн заборгованості за прострочення кредиту, 31405479,45 грн пені, 15583561,65 грн заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 1641997,22 грн пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 13500000 грн штрафу за неналежне виконання зобов`язання, 1886301,37 грн 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та 91555,79 грн 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами.

2.12.Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі №910/14423/15 скасовано вищезазначене рішення місцевого господарського суду та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

2.13.Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 та залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

2.14.Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017, заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 за нововиявленими обставинами задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 скасовано; у задоволенні позову відмовлено.

2.15.Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 та залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15.

2.16.На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №910/14423/15 від Товариства 07.08.2017 надійшли кошти, у тому числі 150000000 грн на погашення заборгованості за тілом кредиту за Договором №ВКЛ-2022390/1.

2.17.30.10.2017 на виконання рішення Фонду від 26.10.2017 №4818, грошові кошти, які отримані від Товариства в рахунок погашення тіла кредиту у розмірі 167122633,66 грн, були перераховані НБУ.

2.18.Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 20.12.2018 №3400 "Про затвердження умов продажу активів АТ "ДЕЛЬТА БАНК" було вирішено здійснити реалізацію частини предмету застави, а саме:

- право вимоги Банка до ПАТ "Укргазвидобування" щодо сплатити процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних за договором №BKЛ-2022390/l у сумі 77647468,01 грн за початковою ціною 77647468,01 грн;

- право вимоги Банка до Товариства щодо сплатити процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних за договором №ВКЛ-2022390 у сумі 151766129,39 грн, за початковою ціною 151766129,39 грн.

2.19.НБУ, як заставодержателем, на підставі рішення НБУ від 22.01.2019 №34-рш "Про погодження умов реалізації майнових прав за кредитними договорами, переданих ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДЕЛЬТА БАНК" у заставу Національному банку України", надано згоду відповідачам на реалізацію предмета застави, при цьому погодивши, що початкова ціна реалізації майнових прав за договором застави-1 складає 151766129,39 грн, а майнових прав за договором застави-2 - 77647468,01 грн.

2.20.Оскільки предмет застави був об`єднаний в один лот, його початкова ціна склала 229413597,40 грн (151766129, 39 грн + 77647468,01 грн).

2.21.За результатами відкритих торгів (аукціону), які були здійсненні за допомогою електронної торгової системи ProZorro та оформлених протоколом електронних торгів від 26.03.2019 №UA-EA-2019-01-28-000102-b, Банком та ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" 15.04.2019 було укладено договір відступлення, за умовами якого Банк відступив, а ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" набуло належні Банку права вимоги за реалізованим предметом застави.

2.22.За відступлення прав вимоги за реалізованим предметом застави ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" сплачує Банку грошові кошти у сумі 75706487,14 грн (пункт 4 договору відступлення).

2.23.Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 04.04.2019 №772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку строком на один рік з 05.10.2019 до 04.10.2020 включно та делеговано повноваження ліквідатора Банка уповноваженій особі Фонду на ліквідацію Банка Кадирову В.В.

2.24.За реалізований предмет застави до НБУ надійшла частина коштів в сумі 46129604,41 грн (50082822,7грн. - 7% витрати Фонду згідно з Положенням №138), як кошти, отримані від реалізації права вимоги до Товариства за договором №BKJI-2022390 щодо сплати процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних.

2.25.Проте, НБУ не були перераховані грошові кошти у сумі 23830007,93 грн від реалізації права вимоги до Товариства за договором №ВКЛ-2022390/1 щодо сплати процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

3.Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1.Справа розглядалася неодноразово. За результатами нового розгляду Господарський суд міста Києва рішенням від 26.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022, позов задовольнив частково; зобов`язав Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку подати до Фонду звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором кредитної лінії від 30.09.2013 №ВКЛ- 2022390/1, укладеним між Банком та ПАТ "Укргазвидобування", в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами, укладеними між НБУ та Банком; провадження у справі в частині решти вимог до Банку - закрив. У задоволенні вимог до Фонду - відмовив повністю.

3.2.Судові рішення мотивовані тим, що позовна вимога в частині зобов`язання Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку подати до Фонду звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами, є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю, оскільки (1) зазначена у пункті 1.2 Договору застави-2 заставна вартість у розмірі 150000000,00 грн не є погодженим сторонами максимальним розміром вимоги, яка забезпечується обтяженням; (2) оскільки сумою 150000000,00 грн відповідальність заставодавця не обмежується, про що зазначено у пункті 1.5 Договору застави-2, не є припиненим договір застави-2 у зв`язку із його виконанням Банком в цих межах; (3) положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (частина третя статті 52) унормовано імперативний припис щодо заборони погашення інших кредиторських вимог за рахунок заставного майна, що відповідає основному змісту інституту забезпечення договірного зобов`язання. Відтак, кошти, отримані від реалізації предмета застави, в силу приписів закону спрямовуються виключно на погашення вимог заставодержателя. При цьому інші кредитори вправі розраховувати на погашення своїх вимог за рахунок заставного майна лише у випадку, коли вимоги заставодержателя погашені, та має місце наявність залишку коштів. Водночас, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо нездійснення обліку коштів в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1 на окремому аналітичному рахунку та визнання протиправними дій Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами - зводяться виключно до встановлення судом факту (обставин неправомірності дій Банку), а оскільки вимоги про встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, не відносяться до юрисдикції господарських судів, провадження в цій частині підлягає закриттю. Решта вимог НБУ до Фонду у вигляді визнання протиправною бездіяльності останнього та зобов`язання розглянути звернення щодо позачергового задоволення вимог НБУ, за висновками судів, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки на момент розгляду спору Банк з відповідними вимогами до Фонду ще не звертався.

4.Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

4.1.НБУ звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 в частині закриття провадження у справі та в частині відмови в задоволенні позовних вимог; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги НБУ в повному обсязі, а саме: визнати протиправною бездіяльність Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо нездійснення обліку коштів в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1 на окремому аналітичному рахунку; визнати протиправними дії Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами; визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо неспрямування коштів у сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами; зобов`язати Фонд розглянути звернення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо позачергового задоволення вимог НБУ шляхом спрямування коштів у сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог НБУ за кредитними договорами; в частині задоволеної позовної вимоги залишити рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у справі №910/15404/19 без змін.

4.2.Підставою касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій у цій справі НБУ вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм статті 16 ЦК України, статті 231 ГПК України, статей 48, 51, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у подібних правовідносинах.

4.3.Фонд подав відзив на касаційну скаргу НБУ, в якому зазначає, що її доводи не містять підстав для висновку про ухвалення оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також вимог, по яких провадження було закрито, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у свою чергу, з огляду на положення статті 309 ГПК України, є підставою для залишення касаційної скарги НБУ без задоволення, а судових рішень в оскаржуваних частинах - без змін.

4.4.Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/15404/19 в частині зобов`язання Банку в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку подати до Фонду звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав за договором кредитної лінії від 30.09.2013 №ВКЛ-2022390/1, укладеним між Банком та ПАТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами, укладеними між НБУ та Банком.

4.5.Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку підставою касаційного оскарження визначило пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень в оскаржуваній частині не враховано висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.11.2012 у справі №6-134цс12, стосовно застосування статті 16 ЦК України. Крім того, Банк також вказує, що попередні судові інстанції не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц щодо застосування статті 1050 ЦК України.

4.6.НБУ подало клопотання про закриття касаційного провадження за скаргою Банку, в якому, посилаючись на неподібність правовідносин у справі №910/15404/19 та справах, висновки в яких, за доводами Банку, наведеними в його касаційній скарзі, не були враховані судами, просить закрити провадження за вказаною скаргою. Поряд з цим, у разі відмови у задоволенні зазначеного клопотання, НБУ просить відмовити в задоволенні касаційної скарги Банку.

4.7.У судовому засіданні, що відбулося 27.07.2022, колегія суддів дійшла висновку про необхідність в оголошенні перерви до 11:30 31.08.2022.

5.Позиція Верховного Суду

Щодо касаційної скарги Банку

5.1.Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

5.2.Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

5.3.Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

5.4.Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 з поміж іншого, дійшла висновків, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

5.5.Відмінність предмета розгляду у справі, що переглядається судом, та у постанові Верховного Суду, на яку посилається скаржник, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

5.6.Як було вказано вище, Банк підставою касаційного оскарження визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень в оскаржуваній частині не враховано висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.11.2012 у справі №6-134цс12, стосовно застосування статті 16 ЦК України. Крім того, Банк також вказує, що попередні судові інстанції не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.

5.7.Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду та постанові Верховного Суду України, на які посилається Банк у своїй касаційній скарзі, суд касаційної інстанції зазначає таке.

5.8.У справі №444/9519/12 за позовом комерційного банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач і відповідач уклали кредитний договір (далі - договір), оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав кошти зі сплатою процентів річних на визначений строк кредитування і з визначенням кінцевого терміну повернення. Оскільки відповідач зобов`язання за договором не виконував виникла заборгованість за кредитом та процентами річних. Вирішуючи зазначений спір, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

5.9.У справі №202/4494/16-ц комерційний банк звернувся до суду з позовом до фізичних осіб про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між комерційним банком та фізичною осоою-1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит, зі сплатою процентів річних, на визначений строк. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між комерційним банком та фізичною особою-2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним вказаного кредитного договору. Також позивач вказував, що заочним рішенням суду стягнуто солідарно з фізичних осіб-1, 2 на користь комерційного банку заборгованість за кредитним договором, яке набрало законної сили та відповідачами не виконано, внаслідок чого існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та пені за порушення умов кредитного договору, яку комерційний банк, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з фізичних осіб-1, 2. Вирішуючи зазначений спір, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

5.10.Банк у своїй касаційній скарзі вказує, що наведені у наведених постановах висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 1050 ЦК України, безпідставно не були враховані попередніми судовими інстанціями під час вирішення цього спору у справі №910/15404/19.

5.11.Однак колегія суддів зазначає, що правовідносини у справах №444/9519/12 та №202/4494/16-ц виникли між комерційним банком та його боржниками за кредитними договорами та договором поруки, а отже оцінка законності включення відсотків за користування кредитом до стягуваних кредитором сум на предмет відповідності до норми статті 1050 ЦК України була доречна для вирішення зазначених справ, адже безпосередньо впливала на обсяг прав та обов`язків сторін цих спорів.

5.12.Поряд з цим, правовідносини у справі №910/15404/19 виникли щодо продажу майнових прав Банку у процесі ліквідації Банку, а не щодо визначення та стягнення заборгованості Банком безпосередньо з боржника за кредитним договором від 30.09.2013 №ВКЛ-2022390/1. Банк є саме кредитором, а не боржником за кредитними договорами, право вимоги Банку за якими до ПАТ "Укргазвидобування" у визначеній сумі (а саме, щодо сплатити процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних за договором №BKЛ-2022390/l - 77647468,01 грн за початковою ціною 77647468,01 грн) було реалізовано на відкритих торгах. А отже встановлення обставин того, чи відповідало включення відсотків за користування кредитом за договором від 30.09.2013 №ВКЛ-2022390/1 до обсягу заборгованості боржника перед Банком вимогам статті 1050 ЦК України, не відносилося до предмету доказування у спорі за вимогою про зобов`язання Банку подати до Фонду звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ і вказана норма обґрунтовано не була застосована судами під час вирішення цього спору.

5.13.Крім того, такі доводи свідчать про непослідовність позиції самого Банку, котрий реалізував на відкритих торгах свої вимоги до боржника, які за його ж доводами виникли без достатніх правових підстав, втім не зазначав доводів щодо цих обставин до нового розгляду справи №910/15404/19.

5.14.Отже, правовідносини у справах №444/9519/12, №202/4494/16-ц та у справі, яка розглядається, не є подібними.

5.15.Колегія суддів вважає також безпідставними доводи Банку про те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень в оскаржуваній частині не враховано висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.11.2012 у справі №6-134цс12, стосовно застосування статті 16 ЦК України, з огляду на таке.

5.16.Так, у справі №6-134цс12 за позовом фізичної особи до комерційного банку, третя особа -товариство, про визнання договору поруки припиненим, позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору відбулося збільшення обсягу відповідальності боржника, а отже, і обсягу відповідальності поручителя. Крім того такі додаткові угоди укладено без його згоди, внаслідок чого позивач просив визнати договір поруки, укладений між ним та ВАТ "Комерційний банк "Надра", припиненим.

5.17.Поряд з цим, правовідносини у справі №910/15404/19, в оскаржуваній Банком частині, виникли щодо вимог про визнання протиправними дії Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами.

5.18.Колегія суддів зазначає, що з огляду на відмінні предмет та підстави позову у справі №6-134цс12 та справі №910/15404/19, а також встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, висновки, викладені у наведеній вище постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 щодо застосування статті 16 ЦК України, зроблені у справі, правовідносини в якій не є подібними по відношенню до справи, яка переглядається.

5.19.Крім того, відповідно до правової позиції, що викладена у вказаній постанові, у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

5.20.За доводами Банку, суди не застосували зазначену правову позицію та в порушення статті 16 ЦК України, задовольняючи частково позов та зобов`язуючи Банк вчинити дії, вийшли за межі позовних вимог, оскільки вимога про зобов`язання Банку вчинити дії є похідною від вимоги про визнання права на спірну суму грошових коштів, яка НБУ не заявлялась.

5.21.Однак, наведені вище доводи Банку є лише його довільним тлумаченням змісту положень законодавства та зазначеної постанови Верховного Суду України, яка не містить ні висновку про обов`язковість звернення саме з позовом про визнання права у разі існування майнового спору щодо грошових коштів, ні посилання на неможливість встановлення судом таких фактів саме як обставин, що входять у предмет доказування у спорі з іншими вимогами, які є належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Щодо касаційної скарги НБУ

5.22.Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Положення про порядок здійснення та розрахунку витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на утримання та продаж заставленого майна, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.02.2016 №138, кошти, отримані від реалізації заставного майна, повинні обліковуватись Фондом/уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй повноважень) на окремому аналітичному рахунку. Такі кошти (за виключенням витрат Фонду, розрахованих відповідно до цього Положення) перераховуються заставодержателю у такі строки: протягом 5-ти банківських днів з дня затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна неплатоспроможного банку або банку, що ліквідується, та формування ліквідаційної маси (за винятком коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна протягом місяця, у якому затверджено результати інвентаризації майна неплатоспроможного банку або банку, що ліквідується); надалі - щомісяця не пізніше десятого банківського дня після закінчення календарного місяця.

5.23.Пунктом 13 Розділу VIII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 №3711, встановлено, що у разі продажу майна (активів) банку, що є предметом застави за кредиторськими вимогами заставодержателя, здійснюється позачергове задоволення вимог такого заставодержателя. Уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) на паперовому носії подає звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог такого заставодержателя до відповідного структурного підрозділу Фонду для подальшого винесення питання на розгляд виконавчої дирекції Фонду.

5.24.Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №910/12988/18: "Враховуючи, що перерахування на користь позивача коштів у розмірі 5463014,64 грн може бути здійснено не інакше як за наслідками подання відповідачем до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення відповідних вимог Національного банку України, суди дійшли до обґрунтованих висновків про задоволення позову в частині вимог про зобов`язання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернення та супровідні документи про позачергове задоволення вимог НБУ в розмірі 5463014,64 грн в рахунок погашення кредиторських вимог за кредитним договором №24.".

5.25.Судами попередніх інстанцій встановлено, що Банком не здійснено звернення до Фонду про позачергове задоволення вимог НБУ в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за Кредитними договорами.

5.26.Наведене вище дає підстави для висновку про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги НБУ до Фонду щодо визнання протиправною бездіяльності останнього та зобов`язання розглянути звернення щодо позачергового задоволення вимог НБУ, є передчасними та необґрунтованими, адже вчинення таких дій належить до повноважень Фонду, які можуть бути реалізовані ним лише після отримання відповідної інформації від Уповноваженої особи (Банку), що за встановленими судами обставинами справи, не відбулося, а отже, позов у цій частині позовних вимог є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №814/4091/15, постанові Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №815/4939/15.

5.27.Відтак, колегія суддів доходить висновку про те, що не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги НБУ в частині посилання на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", пункту 13 Розділу VIII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються та пункту З Розділу II Положення про порядок здійснення та розрахунку витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на утримання та продаж заставленого майна, а також доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених норм у правовідносинах між неплатоспроможним банком (як заставодавцем), НБУ (як заставним кредитором) та Фондом щодо порядку задоволення вимог заставодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації (продажу) майна неплатоспроможного банку.

5.28.Доводи НБУ про те, що оскільки розгляд заяви та супровідних документів за результатами продажу майна банку, що ліквідується, а також спрямування отриманих від такого продажу коштів Фондом, входить до єдиного процесу позачергового задоволення вимог заставодержателя і здійснюється в межах організаційної структури Фонду, працівником, якого є Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку, а тому вимоги до Фонду та Уповноваженої особи Фонду підлягають одночасному розгляду та задоволенню, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог у цій справі заявлених до Фонду, адже у спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку та сам Фонд, є різними учасниками процедури ліквідації банку і протиправна бездіяльність або неправомірні дії одного з таких суб`єктів, не свідчити про протиправну бездіяльність або неправомірність дії іншого.

5.29.Приписами пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

5.30.Так, позовні вимоги НБУ про визнання протиправною бездіяльності Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо нездійснення обліку коштів в сумі 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1 на окремому аналітичному рахунку та визнання протиправними дії Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23830007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами - зводяться виключно до встановлення судом фактів/обставин неправомірності дій Банку.

5.31.При цьому, вимоги про встановлення судом фактів/обставин не відносяться до юрисдикції господарських судів.

5.32.Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №910/19272/20, де досліджуючи обставини правомірності закриття провадження у господарській справі судом першої інстанції (з висновками якого погодився й апеляційний суд), Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у господарській справі з тих підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки заявлений позивачем позов містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення, та не стосується захисту цивільного права, тобто, задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача.

При цьому, Касаційній господарській суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у справі №905/1926/16 вказала на те, що вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин,

5.33.З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, що попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що провадження у справі №910/15404/19 в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку щодо не здійснення обліку коштів в сумі 23 830 007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ-2022390/1 на окремому аналітичному рахунку та визнання протиправними дії Банку щодо неподання до Фонду звернення та супровідних документів про позачергове задоволення вимог НБУ шляхом перерахування 23 830 007,93 грн, отриманих від продажу майнових прав Банку за договором №ВКЛ- 2022390/1, в рахунок часткового погашення кредиторських вимог за кредитними договорами - підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

5.34.А з огляду на те, що спірні вимоги заявлені на захист саме цивільного права НБУ, та враховуючи суб`єктний склад цього спору, правильним також є і висновок суду апеляційної інстанції, що такі вимоги не відносяться й до юрисдикції інших судів.

5.35.За таких обставин, зважаючи на те, що доводи НБУ щодо допущення порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права не підтвердилися, відсутні підстави для скасування рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині.

6.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат

6.1.Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК України).

6.2.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3.Згідно із статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4.З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Банку, відкритого з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та про залишення касаційної скарги НБУ без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у справі №910/15404/19 - без змін.

6.5.З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, судовий збір за подання касаційних скарг, в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржників.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" закрити.

2.Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/15404/19 залишити без змін.

3.Поновити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/15404/19.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді Г.О. Вронська

О.Р. Кібенко