ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022м. ДніпроСправа № 904/288/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 480 632, 00 грн.

Представники:

Від Позивача: не з`явився

Від Відповідача: Сарієва Г.М.

Від Відповідача: Ковтун С.Л., ордер серії АЕ № 1128790 від 21.02.2022, адвокат

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс" звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни про стягнення заборгованості за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021 у розмірі 480 632, 00 грн., яка складається з: 292 600, 00 грн. - основного боргу, 187 264, 00 грн. - пені, 768, 00 грн.- 3% річних.

Ухвалою суду від 28.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи на 22.02.2022.

22.02.2022 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 15.03.2022.

У призначений судом час підготовче засідання не відбулося у зв`язку із введенням з 24.02.2022 на території України воєнного стану та виникненням внаслідок цього ризиків для здійснення безпечного розгляду справ у відкритих судових засіданнях.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 15.03.2022. Про дату час та місце судового розгляду справи по суті вирішено повідомити сторін додатково.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

Розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 25.04.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою суду від 23.05.2022 призначено судове засідання з розгляду справи по суті позовних вимог на 06.06.2022.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні строком на 90 діб до 23.08.2022.

01.06.2022 відповідач надала відзив на позов.

06.06.2022 позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач проти позову заперечив.

Ухвалою суду від 06.06.2022 відкладено розгляд справи по суті позовних вимог в межах розумного строку на 20.06.2022.

20.06.2022 позивач в судове засідання не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю представника і в іншому судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечив, проти задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи не заперечив.

Ухвалою суду від 20.06.2022 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/288/22 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.06.2022.

28.06.2022 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 12.07.2022.

28.06.2022 позивач надав відповідь на відзив.

12.07.2022 позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою суду від 12.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.08.2022.

26.07.2022 відповідач надав письмові пояснення по справі.

28.07.2022 відповідач надав заяву про долучення до справи доказів направлення позивачу пропозиції вирішення спірного питання.

28.07.2022 позивач надав письмові пояснення по справі.

29.07.2022 позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 339 373,63 грн., з яких 292 600,00 грн. - основний борг, 45 980,00 грн. - сума неустойки та 793,63 грн. - 3% річних. Судовий збір позивач просить покласти на відповідача.

Також позивач 29.07.2022 надав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у роз мірі 50 000,00 грн. та заяву про розгляд справи в судовому засіданні 01.08.2022 без його участі.

01.08.2022 позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач заявив клопотання про відкладення судового засідання для укладення мирової угоди у справі або додаткової угоди до договору поставки № 823/09/21 від 10.09.2021.

Розгляд справи по суті позовних вимог в судовому засіданні не розпочато.

Ухвалою суду від 01.08.2022 відкладено розгляд справи по суті на 16.08.2022.

16.08.2022 позивач в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи на судовому засіданні 16.08.2022 без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідач надав заперечення щодо заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи по суті позовних вимог, оскільки сторони перебувають на стадії врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою суду від 16.08.2022 відкладено розгляд справи по суті на 06.09.2022.

06.09.2022 позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, крім подальшого нарахування пені.

За змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

06.09.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору поставки №823/09/21 від 10.09.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару.

В зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою (враховуючи зменшення позовних вимог), в якій просить суд стягнути з відповідача 292 600,00 грн. - основного боргу, 45 980,00 грн. - неустойки, 793,00 грн. - 3% річних, разом 480 632,00 грн.

Також позивач просить органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати пеню та 3% річних, починаючи з 22.01.2022 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, і стягнути з відповідача отриману суму пені та 3% річних на користь позивача.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач в судовому засіданні 06.09.2022 позовні вимоги визнав, крім подальшого нарахування пені.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладення договору. 2. Природа договору. 3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. 4. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс" (далі-покупець) та Фізичною особою-підприємцем Сарієвою Ганною Михайлівною (далі- постачальник) укладено договір поставки №823/09/21 від 10.09.2021 (далі - договір).

Предмет договору. Постачальник зобов`язується постачати (передавати у власність) покупця товар, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах, визначених у цьому договорі.

Загальна кількість, асортимент, одиниця виміру товару визначена у специфікації, що є невід`ємною частиною договору, надалі додаток №1.(п.п. 1.1., 1.2. договору).

Ціна договору. Ціна за одиницю товару вказується в рахунку та специфікації, є фіксованою і може бути змінена за угодою сторін.

Загальна ціна договору дорівнює загальній ціні товару, що поставлений постачальником покупцю за весь час дії цього договору (п.п. 3.2., 3.3. договору).

Строк. Цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного здійснення. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 діб до закінчення строку (терміну) його дії, даний договір вважається пролонгованим автоматично на кожний наступний рік. Також сторони домовилися, що сканкопія підписаного примірника цього договору з обох сторін має силу оригіналу цього договору. (п. 8.1. договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані положення кореспондуються із положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. Існування прострочення поставки товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Постачальник зобов`язується поставити товар протягом строку, зазначеного у специфікації на відповідну одиницю товару, покупцю на базисних умовах DDP автотранспортом постачальника на склад покупця відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції Міжнародної торгівельної палати 2010 року, якщо інше не погоджено у додатках до цього договору. Вартість поставки включена до вартості товару (п.2.1. договору).

Поставка товару здійснюється на підставі замовлення покупця на закупку, що надсилається постачальнику електронною поштою з електронної пошти покупця: , постачальника: з наступною передачею оригіналу постачальнику рекомендованим листом.

Постачальник протягом 2 робочих днів з моменту отримання замовлення має підтвердити його шляхом направлення покупцю листа поштою: , з підписанням уповноваженою особою постачальника та скріпленою його печаткою замовленням із відміткою про прийняття замовлення та передачу його до виконання, а також підписаною уповноваженою особою постачальника та скріпленою печаткою специфікацією.

В разі незгоди покупця з цінами на товар зазначеними у надісланій постачальником специфікації. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від такого замовлення, повідомивши постачальника про це протягом 2 робочих днів з моменту отримання специфікації.

В разі односторонньої відмови покупця від замовлення, з підстав, зазначених в цьому пункті, до покупця не можуть застосовуватись жодні санкції майнового (матеріального) характеру, в тому числі, але не виключно - штрафні санкції.

Відсутність письмової заявки покупця не означає відсутність замовлення партії товару, якщо останнє надане постачальнику усно. Але надання замовлення в усній формі може бути підставою для відмови постачальника від виконання такого замовлення без обґрунтування причин, про що постачальник зобов`язаний повідомити покупця протягом 2 робочих днів з моменту отримання такого замовлення в усній формі.

В разі відмови від прийняття замовлення постачальник зобов`язується надати покупцю у строки та спосіб, зазначені в п. 2.3.1 договору письмову мотивовану відповідь щодо підстав, з яких замовлення не було прийнято.

В разі неотримання покупцем жодної відповіді від постачальника відповідно до п.п. 2.3.1.-2.3.3. договору, за умови наявності підтвердження належного відправлення замовлення відповідно до п. 7 договору, замовлення покупця вважається прийнятим до виконання.(п. 2.3, підп. 2.3.1.-2.3.4. договору).

Дата поставки товару визначається у специфікації із врахуванням максимального гарантованого строку поставки відповідної одиниці товару. Строк поставки товару відраховується від дати отримання покупцем підтвердження замовлення відповідно до п. 2.3.1. договору, або настання події, визначеної п. 2.3.4. договору (п. 2.4. договору).

Сторонами підписано специфікацію № 1 від 10.09.2021, пунктом 1 якої узгодили найменування, кількість, вартість та графік поставки партій товару.

Так, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар - пелети деревні (DIN, сосна, 8 мм) вартістю 3 800,00 грн. без ПДВ за 1т, за наступним графіком:

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 06.10.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 25.10.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 08.11.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 19.11.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 06.12.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 22.12.2021,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 10.01.2022,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 26.01.2022,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 16.02.2022,

22 тони на загальну суму 83 600,00 грн. без ПДВ- 25.02.2022.

Загальна вартість продукції, передбаченої даною специфікацією, складає 836 000,00 грн. без ПДВ.

Оплата за товар здійснюється в наступному порядку:

- передоплату у розмірі 50% покупець сплачує постачальнику протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату, але не раніше підписання сторонами специфікації;

- оплата решти - 50% здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту підписання видаткової накладної на партію товару. (п. 2 специфікації).

Термін поставки партії вказано в календарному графіку відвантаження (п. 3 специфікації).

На виконання умов договору позивач здійснив передоплату у розмірі 418 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 106 від 23.09.2021.

Відповідач частково поставив позивачу товар на загальну суму 167 200,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 601/1 від 20.10.2021 на суму 83 600,00 грн., № 601/2 від 04.12.2021 на суму 83 600,00 грн.

Претензій щодо кількості та якості поставленого товару матеріали справи не містять.

Отже, факт поставки товару на суму 167 200,00 грн. визнається підтвердженим.

Позивач також сплатив 41 800,00 грн. вартості товару за видатковою накладною № 601/1 від 21.10.2021.

Таким чином загальна сума, сплачена позивачем, становить 459 800,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 10/12 від 10.12.2021 про повернення попередньої оплати в розмірі 292 600,00 грн. протягом 5 робочих днів з моменту відправлення претензії.

Таким чином, даною претензією позивач відмовився від подальшого виконання умов договору.

Згідно ст. 651 ЦК України, наслідком односторонньої відмови від договору є його розірвання.

За таких обставин, договір № 823/09/21 від 10.09.2021 є розірваним з 10.12.2021 через односторонню відмову покупця за причини порушення постачальником умов договору та відмови у переданні товару, а зобов`язання сторін за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021 є припиненими.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На час розгляду справи доказів передачі позивачу товару на загальну суму 292 600,00 грн. або повернення суми попередньої оплати, суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини щодо невиконання відповідачем обов`язку з поставки попередньо оплаченого позивачем товару, останній набув право вимоги повернення суми попередньої оплати в розмірі 292 600,00 грн.

Відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення 292 600,00 грн.

Таким чином позовні вимоги в частині повернення попередньої оплати в розмірі 292 600,00 грн. підлягають задоволенню.

5. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

За порушення постачальником строків поставки товару/заміни неякісного товару, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 1% від вартості непоставленого/не заміненого в строк товару за кожний день прострочення строку поставки (п. 5.2. договору).

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку за загальний період з 08.11.2021 по 10.12.2021 у розмірі 45 980,00 грн.

При перевірці розрахунків, суд виявив помилки, однак сума неустойки є більшою, ніж заявлено позивачем, а тому, зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, задоволенню підлягає неустойка у розмірі, визначеному позивачем, а саме 45 980,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 20.12.2021 по 21.01.2022 на загальну суму 793,63 грн.

Відповідач позовні вимоги в цій частині визнав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та виявив помилку в визначенні періоду нарахування, однак, здійснивши власний розрахунок, суд зазначає, що сума 3% річних більша, ніж заявлено позивачем.

Зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, вимога є такою, що підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем - 793,63 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача: 292 600,00 грн. - заборгованості з повернення передоплати, 45 980,00 - неустойки, 793,63 грн. - 3% річних.

Частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, формули, які пропонує застосовувати позивач (порядок розрахунку) під час примусового виконання судового рішення, суд дійшов висновку про можливість нарахування 3% річних до виконання відповідачем рішення суду та погашення заборгованості.

Щодо нарахування пені до виконання відповідачем рішення суду та погашення заборгованості суд зазначає, що договір № 823/09/21 від 10.09.2021 є розірваним з 10.12.2021 через односторонню відмову покупця за причини порушення постачальником умов договору та відмови у переданні товару, а зобов`язання сторін за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021 є припиненими, отже, і вимога про нарахування неустойки до виконання відповідачем рішення суду є неправомірною.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн., що складаються з витрат на правничу допомогу адвоката Передерія О.С. у розмірі 10 000,00 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката Бродської А.В.. у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідач проти задоволення заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу заперечила, зазначила, що до заяви не додано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті.

Також відповідач зазначив, що до заяви не додано платіжних документів, які б підтверджували понесені відповідачем витрати на здійснення професійної адвокатської допомоги по справі №904/288/22.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс" (замовник) та Адвокатом Передерієм Олександром Сергійовичем (виконавець), укладено договір про надання правничої допомоги №14 від 14.12.2021, згідно умов якого замовник доручає, а Виконавець, бере на себе зобов`язання надавати кваліфіковану правову допомогу адвокат у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів Замовника в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Замовник доручає, а Виконавець, бере на себе зобов`язання надавати кваліфіковану правову допомогу адвоката, зокрема, але не виключно, за позовом Замовника до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості і договором поставки №823/09/21 від 10.09.2021, з правом підпису та подання всіх необхідних процесуальних документів передбачених Господарсько-процесуальним кодексом України (в тому числі: позовної заяви, заяви про скасування судового наказу, підписання мирової угоди, скарг, заперечень, відзивів, відповіді на відзиви, адвокатські запити, клопотання, тощо), а також на представництво перед фізичними і юридичними особами, представляти інтереси Замовника під час здійснення виконавчого провадження.(п.п. 2.1., 2.2. договору).

Замовник оплачує Виконавцю надані послуги протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі та вступу в законну силу рішення суду першої інстанції. За згодою сторін, оплата послуг Виконавця за цим Договором може бути здійсненна на інших умовах, які визначені Сторонами у Додаткових угодах до цього Договору.

Вартість послуг складає 30 000,00 грн. правова допомога у суді першої інстанції.(п.п. 4.1., 4.2. договору).

Додатковою угодою від 28.02.2022 до договору про надання правничої допомоги №14 від 14.12.2021 сторони погодили внести зміни у вартість надання кваліфікованої правової допомоги адвоката за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Плюс сервіс» до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором поставки №823/09/21 від 10.09.2021 (справа № 904/288/22, яка розглядається в Господарському суді Дніпропетровської області), та визначити вартість і послуг у розмірі 10 000,00 грн. , чим погодили внести зміни в п.4.2. Договору.

Згідно акту приймання-передачі наданих правничих послуг №1 від 28.02.2022 за договором про надання правничої допомоги №14 від 14.12.2021 адвокатом Передерієм Олександром Сергійовичем надані, а позивачем прийняті наступні послуги:

1. Зустріч з Замовником, усна консультація та узгодження правової позиції.

2. Складання та направлення претензії фізичній особі-підприємцю Сарієвій Ганні Михайлівни за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021.

3. Ознайомлення з матеріалами справи, зокрема, із первинними документами (договір поставки № 823/09/21 від 10.09.2021., рахунки, видаткові накладні, тощо).

4. Складання та направлення позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області та відповідачу - Фізичній особі-підприємцю Сарієвій Ганні Михайлівні про стягнення заборгованості за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021, здійснення розрахунку основної суми заборгованості, пені, 3% річних.

Загальна вартість послуг по даному акту склала 10 000,00грн.

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ «Плюс Сервіс» та адвокатом Бродською Анастасією В`ячеславівною укладено договір про надання правничих послуг №16/06-22 від 16.06.2022, згідно п. 2.1. якого Замовник доручає, а Виконавець, бере на себе зобов`язання надавати кваліфіковану правову допомогу адвоката, зокрема, але не виключно, за позовом Замовника до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, з правом підпису та подання всіх необхідних процесуальних документів передбачених Господарсько-процесуальним кодексом України (в тому числі: позовної заяви, заяви про скасування судового наказу, підписання мирової угоди, скарг, заперечень, відзивів, відповіді на відзиви, адвокатські запити, клопотання, тощо), а також на представництво перед фізичними і юридичними особами, представляти інтереси Замовника під час здійснення виконавчого провадження.(п. 2.2. договору).

Замовник оплачує Виконавцю надані послуги протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі та вступу в законну силу рішення суду першої інстанції. За згодою сторін, оплата послуг Виконавця за цим Договором може бути здійсненна на інших умовах, які визначені Сторонами у Додаткових угодах до цього Договору.

Вартість послуг складає 30 000,00 грн. правова допомога у суді першої інстанції.(п.п. 4.1., 4.2. договору).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що після надання Виконавцем Замовнику послуг Сторони підписують Акт приймання-передачі наданих послуг, для чого Виконавець направляє на адресу Замовника два екземпляри підписаного га скріпленого печаткою Виконання Акта приймання-передачі наданих послуг. Замовник, отримавши від Виконавця Акт приймання-передачі наданих послуг, зобов`язаний протягом п`яти календарних днів з моменту отримання акту підписати його та один екземпляр акту направити на адресу замовника, або в той самий строк направити на адресу Виконавця вмотивовані зауваження проти акту' приймання-передачі наданих послуг.

Додатковою угодою №1 від 20.06.2022 до договору про надання правничих послуг №16/06-22 від 16.06.2022, сторони вирішили внести зміни до п.4.1. та п.4.2., виклавши їх у наступній редакції:

« 4.1. Замовник оплачує Виконавцю за надані останнім послуги, протягом 5 (п`яти) банківських днів, з моменту вступу в законну силу рішення сулу першої інстанції або з моменту вступу в законну силу додаткового рішення (про стягнення витрат на правову допомогу), на банківський рахунок Виконавця»

« 4.2. Вартість послуг Виконавця за супроводження справи №904/288/22 у Господарському суді Дніпропетровської області - складає 40 000,00 грн. Сторони погодили форму гонорару Виконавця, у фіксованому розмірі (сумі). Розмір гонорару може були змінений лише за взаємною письмовою домовленістю Виконавця та Замовника».

Сторони також вирішили доповнити Договір № 16/06-22 про надання правничих послуг від 16.06.2022, пунктом 4.3. та викласти його у наступній редакції:

« 4.3. Гонорар, розмір якого визначений п.4.2. цього Договору, - є формою винагороди Виконавця за здійснення останнім захисту/представництва Господарському суді Дніпропетровської області по справі №904/282/22 і не включає в себе вартість надання Замовнику будь-яких інших послуг з боку Виконавця, що не стосуються справи №904/288/22. Даною угодою передбачено фіксовану вартість правової допомоги, тому Сторони визначили, що детальний опис робіт не є обов`язковим (акт приймання-передачі наданих послуг) оскільки, розмір гонорару Виконавця не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого виконавцем, а є визначеним».

Суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ «Плюс Сервіс» в розмірі 50 000,00 грн, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частинами другою та третьою статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У даній справі Позивач просить стягнути на його користь 50 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат Позивачем за первісним позовом до суду надано:

- договір про надання правничої допомоги № 14 від 14.12.2021,

- додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 14 від 14.12.2021 від 28.02.2022;

- акт приймання-передачі наданих правничих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги № 14 від 14.12.2021 від 28.02.2022 на суму 10 000,00 грн.;

- договір № 16/06-22 про надання правничих послуг від 16.06.2022,

- додаткову угоду №1 до договору № 16/06-22 про надання правничих послуг від 16.06.2022 від 28.02.2022;

Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що є підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки вищезазначеними доказами підтверджено надання професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатами та клієнтом розмірі, а також здійснення клієнтом оплати вказаних послуг.

Однак, суд не повною мірою погоджується з аргументами позивача.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналіз чинного господарського процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність та співмірність зі складністю справи.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 висловлено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Предметом спору у даній справі є стягнення передоплати за товар за договором поставки № 823/09/21 від 10.09.2021 та штрафних санкцій за прострочення поставки товару на загальну суму 339 373,63 грн.

Тобто, спір відноситься категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням поставки, отже даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки товару за договором, судова практика є сталою.

Спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

- надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

- надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Суд зазначає, що позивачем надано лише один акт приймання-передачі наданих правничих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги № 14 від 14.12.2021 від 28.02.2022 на суму 10 000,00 грн.

Доказів надання адвокатами послуг на 40 000,00 грн. позивачем не надано. Таким чином, доказів виконання робіт за договором № 16/06-22 про надання правничих послуг від 16.06.2022 позивачем не надано.

Враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., в іншій частині покласти витрати на позивача.

Щодо судового збору.

За подання позовної заяви позивач згідно платіжного доручення № 1015 від 20.01.2022 сплатив 7 209,48 грн (а.с.14).

Позивачем 29.07.2022 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якою судовий збір, який підлягає до сплати становить 5 081,58 грн.

Згідно із положеннями п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог поверненню підлягає судовий збір у розмірі 2 127,90 грн., у разі подання клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, про що постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс" до Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 480 632, 00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Плюс Сервіс" (01024, м. Киїів, вул. Богомольця Академіка, буд. 7/14, прим. 182); ідентифікаційний код 43199757) 292 600,00 грн. - заборгованості з повернення передоплати, 45 980,00 - неустойки, 793,63 грн. - 3% річних, 10 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 081,58 грн., про що видати наказ.

Органу (особі), яка здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати 3% річних за такою формулою: ((СОБ х 3%) : КДР) х КДП = сума 3 відсотків річних, де: СОБ сума основного боргу, простроченого Фізичною особою-підприємцем Сарієвою Ганною Михайлівною, (РНОКПП НОМЕР_1 ); КДП кількість днів прострочення сплати Фізичною особою-підприємцем Сарієвою Ганною Михайлівною, (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми основного боргу за період, починаючи з 22.01.2022р. і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР кількість днів у році, у якому нараховується 3% річних; і стягнути отриману суму відсотків з Фізичної особи-підприємця Сарієвої Ганни Михайлівни, (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Плюс Сервіс " ().

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.09.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко