ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"09" серпня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/115/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Павлоградський завод мостових металоконструкцій", м. Дніпро Дніпропетровської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Менрін ЮА", м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення 431 717 грн. 90 коп., в тому числі 342 929 грн. 50 коп. заборгованості за поставлений товар, 29 200 грн. 68 коп. пені, 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань, 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних та 34 929 грн. 95 коп. штрафу,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Райніш М.І.

представники:

Позивача -

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Павлоградський завод мостових металоконструкцій", м. Дніпро Дніпропетровської області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Менрін ЮА", м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 431 717 грн. 90 коп., в тому числі 342 929 грн. 50 коп. заборгованості за поставлений товар, 29 200 грн. 68 коп. пені, 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань, 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних та 34 929 грн. 95 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2022 року відкрито провадження у справі № 907/115/22 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.04.2022 року. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання - суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачу відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Ухвалою суду від 28.04.2022 року підготовче засідання відкладалось із підстав, наведених в ухвалі суду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 907/115/22 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 22.06.2022 року. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.

Ухвалою суду від 22.06.2022 року судове засідання відкладалось із підстав, наведених в ухвалі суду.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явився.

Надіслана на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ, поштова кореспонденція (ухвали суду від 10.03.2022 року, 28.04.2022 року та 25.05.2022 року) повернута на адресу господарського суду відділенням поштового зв`язку з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою", "за закінченням терміну зберігання".

Ухвали суду від 28.04.2022 року, 25.05.2022 року та 22.06.2022 року були надіслані на електронну адресу відповідача, зазначену у витязі з ЄДР - , свідченням чого є наявні у матеріалах справи бланки повернення про статус доставки електронного листа.

В даному контексті суд зазначає, що за змістом ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, одним із судових рішень є ухвала.

Відтак, у розумінні вищевказаних положень процесуального законодавства, ухвали суду є судовим рішенням, а тому, відповідно до пп. 17.1. п. 17 Перехідних положень ГПК України та ч. 10 ст. 242 ГПК України, надсилається у паперовій формі відповідачеві.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2018 року у справі № 904/9904/17, від 26.11.2019 року у справі № 910/568/19, від 16.07.2020 року у справі № 904/4673/19, від 21.01.2021 року у справі № 910/16249/19).

При цьому, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 19.05.2021 року у справі № 910/16033/20).

Разом з тим, процесуальні документи, прийняті судом у ході розгляду даної справи, офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

У даному контексті суд також звертає увагу на те, що у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, 15.03.2022 року Верховна Рада України затвердила Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 року № 133/2022, відповідно до якого воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб. 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. 22.05.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства випливає, що запровадження на території держави режиму воєнного стану не має прямого впливу на процес здійснення судочинства (за винятком випадку неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій ведуться активні бойові дії).

Суд звертає увагу, що відповідачем у межах даного спору є юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Менрін ЮА", територіально розташована в Закарпатській області, де наразі не ведуться бойові дії, а відтак, відсутні підстави для нездійснення правосуддя судами, в тому числі і Господарським судом Закарпатської області.

Водночас, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 22.06.2022 року явка учасників справи в судове засідання 09.08.2022 року судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задоволити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 05/04/21-МП від 05.04.2021 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 342 929 грн. 50 коп. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, останньому нараховано 29 200 грн. 68 коп. пені, 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань, 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних та 34 929 грн. 95 коп. штрафу.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явився. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційні юридичну та електронну адреси, зазначені у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Павлоградський завод мостових металоконструкцій" (постачальником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Менрін ЮА" (покупцем, відповідачем у справі) було укладено Договір поставки № 05/04/21-МП від 05.04.2021 року (далі - Договір), пунктом 1.1. якого визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність (здійснити поставку) покупцеві товар, визначений сторонами у відповідній специфікації, яка є додатком до цього Договору та невід`ємною його частиною (далі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений належним чином товар на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1. Договору, вартість/ціна товару визначається з урахуванням доставки (умови DDP, відповідно до умов Інкотермс 2010) та визначається сторонами у відповідній специфікації.

Розрахунки здійснюються покупцем постачальнику за кожну партію товару на умовах передоплати, що вказується у відповідній специфікації (п. 2.3. Договору).

За змістом п. 2.4. Договору, загальною ціною цього Договору є загальна сума грошових коштів, вказана у всіх видаткових накладних, підписаних обома сторонами (сумарність всіх сум).

Пунктами 4.6., 4.7. Договору сторонами визначено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем товару в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожний день порушення строків платежу. У разі порушення строків оплати отриманого товару більше, ніж на 30 банківських днів постачальник має право вимагати від покупця сплатити додатково до пені, визначеної у п. 4.6. даного Договору, штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно сплаченої партії товару. Застосування названого штрафу не припиняє застосування до покупця пені, передбаченої п. 4.6. даного Договору.

За приписами п. 7.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє по 31 грудня 2021 року включно, але в будь-якому разі діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

У специфікації № 1 від 05.04.2021 року до Договору поставки № 05/04/21-МП від 05.04.2021 року сторони обумовили, що всього до сплати підлягає сума 442 929 грн. 50 коп. Постачальник зобов`язується поставити партію товару не пізніше 30.04.2021 року з моменту отримання від покупця відповідної передоплати за товар у розмірі 60%, а саме 265 757 грн. 70 коп. Остаточний розрахунок, а саме 177 171 грн. 80 коп. покупець зобов`язаний оплатити постачальнику протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару, визначеного цією специфікацією, що підтверджується підписанням видаткової накладної.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач згідно платіжного доручення № 81 від 09.04.2021 року перерахував позивачу грошові кошти в сумі 100 000 грн. у якості передоплати за товар, свідченням чого є призначення платежу відповідного змісту в наведеному банківському документі. У свою чергу, листом за вих. № 2204/01 від 22.04.2021 року ТОВ "Менрін ЮА" повідомило позивача про те, що гарантує оплату решти суми вартості товару згідно рахунку № П323 від 05.04.2021 року в розмірі 342 929 грн. 49 коп.

На виконання умов Договору, Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Павлоградський завод мостових металоконструкцій" було поставлено товар відповідачу, а відповідачем прийнято у власність товар на загальну суму 442 929 грн. 50 коп., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною № ПЗ61 від 26.04.2021 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Проте, вартість отриманого за вищевказаною видатковою накладною товару відповідач оплатив частково - в розмірі 100 000 грн., з урахуванням чого неоплаченою залишилась вартість поставленого товару на суму 342 929 грн. 50 коп.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 05/04/21-МП від 05.04.2021 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у примусовому порядку. Крім того, позивачем у порядку п. п. 4.6., 4.7. Договору нараховано відповідачу пеню в сумі 29 200 грн. 68 коп. та штраф у розмірі 34 929 грн. 95 коп., а на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань та 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, частиною 2 статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений на підставі Договору поставки № 05/04/21-МП від 05.04.2021 року та видаткової накладної товар, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 342 929 грн. 50 коп.

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 342 929 грн. 50 коп. заборгованості за поставлений товар є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

На підставі п. п. 4.6., 4.7. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 29 200 грн. 68 коп. пені, а також штраф у розмірі 34 929 грн. 95 коп.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.6. Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем товару в строки, погоджені сторонами, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати, від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого) товару за кожний день порушення строків платежу.

У свою чергу, на підставі п. 4.7. Договору, у разі порушення строків оплати отриманого товару більше, ніж на 30 банківських днів постачальник має право вимагати від покупця сплатити додатково до пені, визначеної у п. 4.6. даного Договору, штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно сплаченої партії товару. Застосування названого штрафу не припиняє застосування до покупця пені, передбаченої п. 4.6. даного Договору.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає, що пеня в розмірі 29 200 грн. 68 коп., а також штраф у розмірі 34 929 грн. 95 коп. нараховані правомірно (розгорнутий розрахунок пені та штрафу міститься в матеріалах справи) та підлягають стягненню з відповідача повністю.

У даному контексті суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 910/12876/19, за яким можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Крім того, за прострочення оплати вартості поставленого товару позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань та 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за заявлені ним періоди, судом встановлено, що суми 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань та 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних обраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 342 929 грн. 50 коп. заборгованості за поставлений товар, 29 200 грн. 68 коп. пені, 17 132 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань, 7 525 грн. 66 коп. трьох процентів річних та 34 929 грн. 95 коп. штрафу є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 6 475 грн. 78 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 130, 191, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Менрін ЮА", вул. Собранецька, будинок 36, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 40406644) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Павлоградський завод мостових металоконструкцій", просп. Гагаріна, будинок 124, квартира 122, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49107 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 41465124) суму 431 717 (Чотириста тридцять одна тисяча сімсот сімнадцять гривень) грн. 90 коп., в тому числі 342 929 (Триста сорок дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень) грн. 50 коп. заборгованості за поставлений товар, 29 200 (Двадцять дев`ять тисяч двісті гривень) грн. 68 коп. пені, 17 132 (Сімнадцять тисяч сто тридцять дві гривні) грн. 11 коп. інфляційних нарахувань, 7 525 (Сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень) грн. 66 коп. трьох процентів річних та 34 929 (Тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень) грн. 95 коп. штрафу, а також суму 6 475 (Шість тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень) грн. 78 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 31.08.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.