номер провадження справи 5/78/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2022 Справа № 908/1062/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретареві судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (вул. Шевченка, буд. 97, м. Чернігів, 14027; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Доброкрай (вул. Запорізька, буд. 6, кв. 126; м. Запоріжжя, 69002; )

про стягнення 90 386,71 грн.,

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

14.07.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України № 01-07/176 від 06.07.2022 (вх. № 1178/08-07/22 від 14.07.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю Доброкрай про стягнення 90 386,71 грн.

14.07.2022 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 15.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/1062/22 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/78/22 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 11.08.2022.

24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

15.08.2022 Верховна Рада ухвалила Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

Господарський суд Запорізької області не припинив здійснювати судочинство.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

02.09.2022 судом прийнято рішення.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 05.07.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір № 3-18 про науково-господарську діяльність з впровадження наукової продукції, на виконання умов якого позивач передав відповідачу товар у кількості 1200,0 ц на загальну суму 552 000,00 грн. Враховуючи давні партнерські відносини з відповідачем відвантаження товару позивачем було здійснено без попередньої оплати. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару виконав частково, внаслідок чого сума основного боргу складає 75 000,00 грн. У зв`язку з відсутністю оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути 3 % річних за період з 27.07.2021 по 06.07.2022 у розмірі 2 126,71 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2021 по травень 2022 включно на суму 13 260,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2022 уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю Доброкрай отримав копію ухвали суду від 15.07.2022 про відкриття провадження, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №797 від 18.07.2022.

Станом на 02.09.2022 відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 15.07.2022 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2021 між Інститутом сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (далі позивач, інститут) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОБРОКРАЙ» (далі відповідач, товариство) укладено договір №3-18 про науково-господарську діяльність з впровадження наукової продукції (далі - договір) згідно з п. 1.1та пп.а) п. 2.1. якого, позивач зобов`язався передати у власність відповідача для подальшого впровадження партії наукової продукції жито товарне у кількості 1 200 ц на загальну суму 552 000, 00 грн. в тому числі ПДВ на суму 67 789,47 грн. (далі - товар), а відповідач відповідно до п.п. 1.2., 3.1. договору зобов`язався прийняти і оплатити отриманий товар на умовах 86% передоплати від вартості товару, а решту 14% - після реєстрації податкової накладної на вартість поставленого товару.

Умови поставки ЕХW склад продавця.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачеві рахунок №271 від 05.07.2021 і в подальшому свої зобов`язання виконав в повному обсязі, здійснивши відвантаження товару зі свого складу у замовленій кількості довіреній особі відповідача згідно довіреності №16 від 06.07.2021 - бухгалтеру Страховій Тетяні Володимирівні, про що було складені накладні:

- № 264 від 08.07.2021 на суму 321 448,00 грн. у кількості 698,8 центнерів товару, про що в єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстрована, а контрагентом прийнята податкова накладна № 6 від 08.07.2021;

- № 271 від 21.07.2021 на суму 112 608,00 грн. у кількості 244,8 центнерів товару, про що в єдиному реєстрі податкових накладних Позивачем зареєстрована, а контрагентом прийнята податкова накладна №13 від 21.07.2021;

- № 284 від 26.07.2021 на суму 112 792,00 грн. у кількості 245,2 центнерів товару, про що в єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстрована, а контрагентом прийнята податкова накладна №17 від 26.07.2021.

Враховуючи партнерські відносини між позивачем та відповідачем, відвантаження товару позивачем було здійснено без попередньої оплати. Таким чином, позивачем було зареєстровано в ЄРПН податкові накладні загальною вартістю 546 848,00 грн., що складає 99% вартості поставленого товару.

Будь-яких претензій щодо якості та кількості товару позивач не отримав.

Відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково сплативши позивачу загальну суму 471 848,00 грн., а саме:

- 08.07.2021 - 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 530 від 07.07.2021;

- 08.07.2021 - 98 580,00 грн. згідно платіжного доручення № 537 від 08.07.2021;

- 22.07.2021 - 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 579 від 22.07.2021;

- 11.11.2021 - 48 268,00 грн. згідно платіжного доручення № 919 від 11.11.2021;

- 04.02.2022 - 50 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 67 від 04.02.2022;

- 07.02.2022 - 25 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 96 від 07.02.2022;

- 08.02.2022 - 25 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 99 від 08.02.2022;

- 10.02.2022 - 25 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 107 від 10.02.2022.

З урахуванням викладеного, сума заборгованості за договором складає 75 000,00 грн.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині здійснення оплати за отриманий товар, 30.11.2021 позивачем на адресу відповідача надіслана претензія № 01-07/537-1 та вимогою протягом двох календарних днів здійснити оплату за отриманий товар у повному обсязі. Проте зазначена претензія залишена ТОВ Доброкрай без відповіді та задоволення.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати за отриманий товар позивачем заявлено до стягнення 3 % річних за період з 27.07.2021 по 06.07.2022 у розмірі 2 126,71 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2021 по травень 2022 включно на суму 13 260,00 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України).

Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач, уклавши договір і передавши продукцію відповідачу, розраховує на отримання оплати у розумні строки, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за отриману продукцію.

Відповідач за поставлену продукцію не розрахувався в повному обсязі, доказів суду не надав.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів оплати за отриманий товар у передбачений договором строк, отже заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором про науково-господарську діяльність з впровадження наукової продукції №3-18 від 05.07.2021 на загальну суму 75 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 27.07.2021 по 06.07.2022 включно у розмірі 2 126,71 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2021 по травень 2022 включно на суму 13 260,00 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 4.1 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов. Визначених змістом зобов`язання.

Пунктом 3.1. договору сторони зазначили, що порядок розрахунків здійснюється на наступних умовах: передоплата 86% від вартості товару згідно виставленого рахунку, остаточний розрахунок за поставлену партію товару в розмірі 14% - після реєстрації податкової накладної на вартість поставленого товару.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство суд зазначає, що вказані розрахунки позивача є вірними та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 27.07.2021 по 06.07.2022 включно у розмірі 2 126,71 грн. та інфляційних витрат за період з серпня 2021 по травень 2022 включно на суму 13 260,00 грн. Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, аналізуючи ГПК дійшли висновку, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Враховуючи, що позивачем суду не надано відповідного договору про надання правничої допомоги, детального розрахунку судових витрат на надання правничої допомоги, суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Доброкрай (вул. Запорізька, буд. 6, кв. 126; м. Запоріжжя, 69002; ) на користь Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (вул. Шевченка, буд. 97, м. Чернігів, 14027; ) суму основного боргу у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., 3 % річних за період з 27.07.2021 по 06.07.2022 включно у розмірі 2 126 (дві тисячі сто двадцять шість) грн. 71 коп., втрати від інфляції за період з серпня 2021 по травень 2022 включно у розмірі 13 260 (тринадцять тисяч двісті шістдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.