ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2022 р. Справа№ 910/365/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Зубець Л.П.

за участю секретаря судового засідання Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від ТОВ "Валлерком": Федосєєва Т.Р.;

від Фірми "Т.М.М." - ТОВ: Саєнко Ю.М.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022

у справі № 910/365/22 (суддя Ковтун С.А.)

винесену за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Валлерком" про забезпечення позову

особи, які можуть отримати статус учасників справи, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю, Акціонерне товариство "Альфа-банк",

державне підприємство "Сетам",

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович,

Міністерство юстиції України,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 задоволено частково заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Валлерком". Накладено арешт на нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 33) - офіс, загальна площа 473,5 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4; нежилі приміщення з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень № 43) - офіс, загальна площа 469,6 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4.

Ухвала мотивована тим, що одним із рішень, щодо якого ухвалена постанова Північного апеляційного господарського суду у справі 910/6820/20 від 22.12.2021, є здійснення дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стосуються даних про власника майна. З огляду на це вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, направлені на зміну власника об`єктів нерухомості, може спричинити ситуацію правової невизначеності та суперечитиме принципу обов`язковості судового рішення. Водночас з метою ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача співмірним та адекватним заходом забезпечення позову є накладення арешту на спірні нежилі приміщення. Такий захід забезпечення позову (арешт) нерозривно пов`язаний з предметом та спрямований на запобігання можливим негативним наслідкам. Цей захід забезпечення позову є більш ефективним, в порівнянні з забороною вчинення реєстраційних дій, не порушує ті права Фірми "Т.М.М." - ТОВ, які захищені у справі 910/6820/20, та до вирішення спору про власника майна сприятиме збереженню суб`єктного складу учасників спірних правовідносин і забезпечить вирішення спірних питань в рамках одного позовного провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. Судові витрати покласти на ТОВ "Валлерком".

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що фактично, оскаржувана ухвала створює перешкоду у виконанні постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 у справі № 910/6820/20, що набрала законної сили і є обов`язковою до виконання.

Скаржник зазначає про те, що заявник у своїй заяві зазначив, що він має намір звернутися з позовом до Фірми "Т.М.М." - ТОВ про визнання права власності добросовісного набувача, при цьому, суд не звернув уваги і не надав належної оцінки щодо того, що фірма не оспорювала права власності ТОВ "Валлерком" на придбане на електронних торгах майно, а тому відсутній навіть предмет такого спору.

На думку скаржника, судом першої інстанції не обґрунтував в оскаржуваній ухвалі, з яких підстав він вважає наведені заявником обставини такими, що стосуються чи мають значення для даної справи, не звернуто уваги на предмет позову з яким має намір звернутись заявник, судом першої інстанції зазначені обставини проігноровано, жодного дослідження на обґрунтування власної формальної оцінки не продемонстрував, на зв`язок між фактичними обставинами справи та вжитими заходами не вказав, не демонстрував сторонам, що він враховує та оцінює саме підтверджені доказами обставини.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ТОВ "Валлерком" у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що твердження скаржника про те, що згідно із постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/6820/20 Фірма "Т.М.М." - ТОВ є власником нежилих приміщень не відповідає дійсності, а похідними вимогами у цій справі є визнати недійсними результати прилюдних торгів, актів про реалізацію предмета іпотеки, недійсними з моменту їх видачі свідоцтва про право власності, скасувати державну реєстрації права власності третіх осіб у справі, відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинність записів про право власності Фірми "Т.М.М." - ТОВ " на нерухоме майно.

Аргументація в апеляційній скарзі прямо вказує на невизнання права власності на нежилі приміщення ТОВ "Валлерком", об`єкт спірних правовідносин - нежилі приміщення, щодо права власності на які існує спір між ТОВ "Валлерком" та Фірмою "Т.М.М." - ТОВ. остання вважає себе власником і прагне зареєструвати за собою право власності на нежилі приміщення чим буде створено правову невизначеність щодо особи власника, оскільки згідно із ст. 388 ЦК України майно, продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не може бути витребуване від добросовісного набувача. Скасування державної реєстрації прав повязується із позбавленням права власності.

Дії та аргументація Фірми "Т.М.М." - ТОВ вказують на наявність підстав для застосування способу захисту, визначеного ст. 392 ЦК України, а скасування заходу забезпечення позову до вирішення спору у справі № 910/760/22 може спричинити ситуацію, за якої буде внесено запис до державного реєстру за Фірмою "Т.М.М." - ТОВ, як власником, однак у неї в силу приписів закону - ст. 388 ЦК України, не буде права витребувати нежилі приміщення у ТОВ "Валлерком", а в останнього здійснення правомочностей власника буде унеможливлене в силу факту появи запису про державну реєстрацію права власності за Фірмою "Т.М.М." - ТОВ. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/365/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22. Призначено справу № 910/365/22 до розгляду у судовому засіданні 24.02.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022, для розгляду справи №910/365/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 прийнято справу №910/365/22 за апеляційною скаргою Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Враховуючи викладене, судове засідання, призначене на 24.02.2022, не відбулось.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 на 19.05.2022.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 клопотання Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі №910/365/22 на 23.06.2022, а ухвалою від 23.06.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 на 11.08.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2022, для розгляду справи №910/365/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Зубець Л.П., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 прийнято справу №910/365/22 за апеляційною скаргою Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Зубець Л.П., Майданевич А.Г.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, введення воєнного стану в Україні, перебування суддів у відпустках та тимчасовою непрацездатністю суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/365/22 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник Фірма "Т.М.М." - ТОВ у судовому засіданні 11.08.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ТОВ "Валлерком" у судовому засіданні 11.08.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Валлерком" з заявою про забезпечення позову до подачі позову шляхом:

- заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, направлені на зміну власника об`єктів нерухомості: нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень №33) - офіс (номер запису про право власності 30636930); нежилих приміщень з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень №43) - офіс (номер запису про право власності 30636875), власником яких є товариство з обмеженою відповідальністю "Валлерком", зокрема, заборони здійснювати проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності, вносити будь-які записи/відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів/відомостей та/або скасовувати такі записи/відомості, відновлювати такі записи/відомості, скасовувати записи/відомості про попереднє скасування записів/відомостей щодо об`єктів нерухомості;

- накладення арешту на це майно.

Заявник зазначив, що має намір пред`явити позов до фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - фірма "Т.М.М." - ТОВ), із залученням третіх осіб - акціонерного товариства "Альфа-банк", державного підприємства "Сетам", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Осипенка Дмитра Олеговича, Міністерства юстиції України, про визнання права власності добросовісного набувача, ТОВ "Валлерком", на:

- нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 33) - офіс (літера А) загальною площею 473,5 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Луначарського, будинок 4.

- нежилі приміщення з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень № 43) - офіс (літера А) загальною площею 469,60 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Луначарського, будинок 4 (разом далі - нежилі приміщення).

Обґрунтовуючи мотиви заяви заявник послався на такі обставини.

Вищевказані нежилі приміщення ТОВ "Валлерком" придбало у порядку примусового виконання рішень на електронних торгах, на яких було звернено стягнення на підставі виконавчого напису № 7862 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем. У подальшому право власності було в установленому порядку оформлено та зареєстровано.

Фірма "Т.М.М." - ТОВ (боржником/колишній власник нежилих приміщень) подав позов про визнання недійсними електронних торгів та їх результатів (справа № 910/2137/19). У справі № 910/2137/19 суд дійшов висновку про недоведеність фірмою "Т.М.М." - ТОВ наявності порушень вимог законодавства при проведенні електронних торгів, які впливають на результати торгів, чи порушують права позивача, який оскаржує результати таких торгів. Фірмі "Т.М.М." - ТОВ рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/2137/19 залишено без змін.

Також був розгляд у порядку адміністративного судочинства справи за позовом фірми "Т.М.М." - ТОВ про визнання неправомірними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна та недійсними звітів про оцінку нерухомого майна. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 826/12574/18 відмовлено у задоволенні вказаного позову. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 вказане рішення залишено в силі. Постановою ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі № 826/12574/18 судові рішення залишені без змін.

Окрім того, фірма "Т.М.М." - ТОВ намагалась визнати виконавчий напис № 7862 таким, що не підлягає виконанню (численні позови Фірми "Т.М.М." - ТОВ про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню (справи номери 910/1580/18, 910/1545/18, 910/1636/18, 910/1638/18, 910/1782/18) було об`єднано в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі № 910/1580/18, у якій розглядались також позовні вимоги щодо виконавчих написів номери 7858, 7859, 7860, 7861, вчинені 20.12.2017 приватним нотаріусом КМНО Осипенком Д.О.). У задоволенні позовних вимог Фірмі "Т.М.М." - ТОВ відмовлено.

На підставі виконавчого напису № 7862 звернуто стягнення на нежилі приміщення. Станом на дату проведення електронних торгів (05.12.2018) набрало законної сили остаточне рішення у справі № 910/1580/18, яким постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі № 910/1580/18 про відмову у задоволенні позову залишено без змін (постанова Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/1580/18).

Разом з тим, Фірма "Т.М.М." - ТОВ звернулась із позовом до Господарського суду міста Києва про визнання цього ж самого виконавчого напису № 7862 таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними результатів торгів, актів про реалізацію, свідоцтв, скасування державної реєстрації, відновлення чинності запису про право власності, у якій ТОВ "Валлерком" була залучена як третя особа (справа № 910/6820/20). Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Водночас Північний апеляційний господарський суд 22.12.2021 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №910/6820/20 та прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Північний апеляційний господарський суд визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 7862, вчинений 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем (далі - виконавчий напис), та задовольнив похідні позовні вимоги (визнав недійсними результати прилюдних торгів, акти про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, скасував державну реєстрацію права власності ТОВ "Валлерком", відновив в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинність запису про право власності фірми "Т.М.М." - ТОВ).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валлерком" вважає, що воно є добросовісним набувачем майна, оскільки це майно набуте у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому за приписами ч. 2 ст. 388 ЦК України не може бути витребувано у нього. Водночас, враховуючи зміст резолютивної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 у справі № 910/6820/20, у ТОВ "Валлерком" є достатньо обґрунтоване припущення про те, що Фірма "Т.М.М." - ТОВ буде ініціювати ряд дій, зокрема, щодо скасування та відновлення державної реєстрації прав на нежилі приміщення, наслідком яких буде ускладнення чи навіть унеможливлення ефективного захисту прав та інтересів заявника як власника та добросовісного набувача.

Дослідивши матеріали оскарження, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Як визначено статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія ефективності задоволення вимог позивача. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Також, за приписами частини четвертої та одинадцятої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто вжиття заходу забезпечення пов`язуються з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

При цьому Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Так, заявник зазначив, що має намір пред`явити позов до Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма "Т.М.М." - ТОВ), із залученням третіх осіб - акціонерного товариства "Альфа-банк", державного підприємства "Сетам", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Осипенка Дмитра Олеговича, Міністерства юстиції України, про визнання права власності добросовісного набувача.

Досліджуючи доводи заявника на предмет наявності достатньої обґрунтованості для застосування заходів забезпечення позову слід оцінювати поведінку фірми "Т.М.М." - ТОВ, як умови для такого застосування. Наведені заявником дані свідчать про те, що фірма "Т.М.М." - ТОВ неодноразово, вважаючи свої права порушеними, ставила у судовому порядку питання правомірності вчинення виконавчого напису. Судові висновки, які покладені в основу своїх рішень щодо одних і тих же вимог, є протилежними щодо одних і тих же обставин, наслідком чого стало прийняття судами різних рішень щодо вимоги про чинність виконавчого напису. Такі висновки стосуються строку вчинення виконавчого напису, який при вирішенні справи № 910/1580/18 визнано таким, що вчинено в межах встановленого законом річного строку з моменту виникнення права вимоги (постанова Верховного Суду у справі № 910/1580/18 від 06.11.2018), а при вирішенні справи № 910/6820/20 - пропущеним (постанова Північного апеляційного господарського суду у справі 910/6820/20 від 22.12.2021).

Ініціювання спору у справі 910/6820/20 фірмою "Т.М.М." - ТОВ мало місце після виконання виконавчого напису, звернення стягнення на майно та набуття права на нього заявником, що відбулось 11.03.2019. Жодним чином не ставлячи під сумнів право особи на судовий захист свого порушено права, суд вважає за необхідне зазначити, що ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. До такого сумлінного здійснення прав і виконання обов`язків належить визначення мотивів, тобто коло фактичних обставин, що не були дотримані та вплинули на обсяг прав і інтересів сторони. Водночас, у цій ситуації сумлінність фірми "Т.М.М." - ТОВ є сумнівною, про що свідчить ініціювання нею різних справи щодо одного предмету з різною оцінкою однієї і тієї ж обставини: справи № 910/1580/18 та № 910/6820/20.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи, що правові наслідки вирішення справи № 910/6820/20 впливають на права та інтереси заявника, що виникли після набрання рішенням законної сили у справі № 910/1580/18, але до вирішення справи № 910/6820/20, таке здійснення Фірмою "Т.М.М." - ТОВ свого права на судовий захист дає обґрунтовані підстави для сумніву у добросовісній поведінці останньої при вирішенні спору про визнання права власності добросовісного набувача ТОВ "Валлерком".

Тобто, із матеріалів справи вбачається, що Фірмою "Т.М.М." - ТОВ вживаються заходи щодо визнання неправомірним вчинення виконавчого напису та визнання недійсними результатів торгів, актів про реалізацію, свідоцтв, скасування державної реєстрації, відновлення чинності запису про право власності. Вказане дійсно дає обґрунтовані підстави припускати можливість утруднення можливості заявника щодо ефективного захисту своїх прав в межах одного судового провадження, що свідчить про те, що заявлені ТОВ "Валлерком" вимоги щодо накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 33) - офіс, загальна площа 473,5 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4; нежилі приміщення з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень № 43) - офіс, загальна площа 469,6 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4, є співмірними з позовними вимогами та адекватними.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку наявних у матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку, що припущення ТОВ "Валлерком" про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 33) - офіс, загальна площа 473,5 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4; нежилі приміщення з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень № 43) - офіс, загальна площа 469,6 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "Валлерком", за захистом яких він має намір звернутись.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що одним із рішень, щодо якого ухвалена постанова Північного апеляційного господарського суду у справі 910/6820/20 від 22.12.2021, є здійснення дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стосуються даних про власника майна, а з огляду на це вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, направлені на зміну власника об`єктів нерухомості, може спричинити ситуацію правової невизначеності та суперечитиме принципу обов`язковості судового рішення.

При цьому, суд першої інстанції урахував зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову (який зазначено вище) та предметом позовної вимоги, співмірність вжитих заходів забезпечення позову і предмету позову, крім того, зазначені заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову не матиме наслідком порушення прав Фірми "Т.М.М." - ТОВ та не призведе до порушення балансу інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16 та ін.).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі ускладнить/унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів ТОВ "Валлерком" у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану, тому відсутні підстави вважати, що права Фірма "Т.М.М." - ТОВ чи баланс інтересів будуть порушені.

З зазначеного вбачається, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що відповідає вимогам закону.

Отже, судом першої інстанції достеменно встановлено, а скаржником не спростовано, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 33) - офіс, загальна площа 473,5 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4; нежилі приміщення з № 1 по № 7, № II, тераса 30% (групи приміщень № 43) - офіс, загальна площа 469,6 кв.м, літера А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за адресою: м. Київ, вулиця Митрополита Андрея Шептицького (попередня назва вул. Луначарського), будинок 4, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів Фірми "Т.М.М." - ТОВ чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду позову по суті, а в разі задоволення позову сприятимуть справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Крім того, скаржник у апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржувана ухвала створює перешкоду у виконанні постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 у справі № 910/6820/20.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "Валлерком", за захистом яких він звернувся до суду, дійшла висновку про те, що вжиті господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють такі правовідносини, та вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і обґрунтованим припущенням, що невжиття заходу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "Валлерком", за захистом яких він має намір звернутись до суду і такі заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими та не мають своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності товариства. Тобто вжиття таких заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним порушенням прав ТОВ "Валлерком" та забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене вище, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених у скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржувана ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 136, 137, 140, 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2022 у справі № 910/365/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/365/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 05.09.2022, після виходу судді Гаврилюка О.М. із відпустки.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Л.П. Зубець