ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/832/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/832/22

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул.Артилерійська,1, )

до відповідача: Громадської організації Одеська міська рада багатодітних сімей (65125, м. Одеса, пров. Канатний, 6, кв.26, )

про стягнення 29 907,82 грн., розірвання договору та виселення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

12.05.2022 Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації Одеська міська рада багатодітних сімей, в якій просить суд:

1) стягнути з відповідача 29 907,82 грн. заборгованості, з яких: 28 312,55 грн. заборгованості з орендної плати та 1 595,27 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати;

2) розірвати договір оренди нежитлового приміщення №532/19 від 16.07.2019, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією Одеська міська рада багатодітних сімей;

3) виселити Громадську організацію Одеська міська рада багатодітних сімей з нежилих приміщень першого поверху №502, загальною площею 68,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 63.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №532/19 від 16.07.2019 з додатковими угодами до нього, в частині повної та своєчасної оплати орендних платежів.

Так, позивач вказує, що ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» (орендар) за договором оренди №532/19 від 16.07.2019, укладеним з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець), надано в строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху №502, загальною площею 68,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд.63, строком до 16.06.2022.

Додатковим договором №1 від 07.10.2019 встановлено орендну плату з 16.07.2019 по 31.12.2019 у розмірі 1 грн в рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції).

Додатковим договором №2 від 11.03.2020 встановлено орендну плату з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розмірі 1 грн в рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції), а починаючи з 01.01.2021 в розмірі 1947,72 грн., що є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Позивач зазначає, що згідно п.п.2.2, 2.4 договору, положень ст.762 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відповідач зобов`язаний сплачувати встановлену орендну плату своєчасно та у повному обсязі. Проте, за ствердженням позивача, відповідач не виконує належним чином вказані вимоги та систематично не сплачує орендну плату, тому станом на 17.11.2021 має заборгованість з у розмірі 28312,55 грн.

Як зауважує позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради надсилав на адресу ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» претензію від 11.05.2021 за №01-13/2201, в якій просив у місячний строк сплатити заборгованість з орендної плати та пені, але відповіді та задоволення не отримав.

Невиконання Орендарем своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати більше ніж за 10 місяців позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом про стягнення з ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» відповідної заборгованості.

Позивач також зазначив, що відповідно до п.5.2 договору оренди з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, у зв`язку з чим, враховуючи несвоєчасну сплату відповідачем орендної плати, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1595,27 грн. за період з січня по листопад 2021 року.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що орендодавець має право виступити з ініціативою щодо розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі.

Згідно п.5.5 договору оренди за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків за цим договором орендодавець має право достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому законодавством.

Позивач у справі вважає, що вказаний договір оренди підлягає розірванню, оскільки відповідачем систематично порушувались строки сплати орендної плати, а розмір заборгованості складає істотну суму.

В обґрунтування вимоги щодо розірвання Договору позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін при істотному порушенні договору іншою стороною. Істотним є таке порушення договору стороною, коли внаслідок завданої таким порушенням шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховували при укладанні договору.

Позивач також зауважив, що при укладання договору діяв в інтересах територіальної громади м. Одеса, розраховував на повне та своєчасне виконання орендарем взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати і, як наслідок, систематичне поповнення місцевого бюджету. Однак, через неповну й несистематичну несплату орендної плати відповідачем, Департамент був позбавлений такої можливості.

Крім того, згідно з п. 4.7 договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-дений термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати об`єкта оренди.

З урахуванням зазначеного, із посиланням на ст.785 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просить суд виселити ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» з нежилих приміщень першого поверху №502, загальною площею 68,8 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд.63.

Відзив на позов відповідач суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 позовна заява вх.№866/22 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

17.05.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (вх.№ 866/22 від 12.05.2022) залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали суду.

27.05.2022 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№9057/22), із змісту якої вбачається усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 17.05.2022.

31.05.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№866/22) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/832/22. Постановлено розглядати справу №916/832/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 червня 2022 року об 11:40 год.

23.06.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено підготовче засідання по справі № 916/832/22 на "14" липня 2022 року об 11:40 год.

14.07.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено підготовче засідання у справі № 916/832/22 на "28" липня 2022 року об 11:00 год.

28.07.2022 в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження за ініціативою суду на 30 днів.

Крім того, 28.07.2022 у підготовчому засіданні, після вирішення всіх питань, передбачених ст.182 ГПК України, судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/832/22 до судового розгляду по суті на 18.08.2022 року о 10:40 год.

18.08.2022 у судовому засіданні по справі № 916/832/22 проголошено протокольну ухвалу про перерву до 06.09.2022 об 11:00 год. у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача, про що було відображено в протоколі судового засідання.

В судове засідання 06.09.2022 представник позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не з`явився, повідомлений належним чином.

Відповідач ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей», про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно, проте свого представника в судові засідання не направила, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтувала, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалась, жодних заперечень проти позову не надала, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ухвали суду надсилались відповідачу за місцезнаходженням відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуті на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», «закінчення терміну зберігання» тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких:

- рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 991 Правил);

- рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» поштових відправлень суду, які є «Судовими повістками» в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для «Судових повісток» причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду вважаються врученими відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, враховуючи неотримання відповідачем поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням, судом протягом всього строку розгляду справи вживалися додаткові заходи щодо належного та фактичного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом за всіма відомими суду засобами зв`язку з відповідачем, а саме на сайті Судової влади України розміщувались відповідні оголошення від 02.08.2022 та від 19.08.2022.

Таким чином, судом протягом всього періоду розгляду справи здійснювалися спроби повідомлення відповідача за всіма відомими суду засобами зв`язку з відповідачем; матеріали справи не містять відомостей про будь-які інші засоби зв`язку з відповідачем.

Отже, суд констатує небажання відповідача протягом майже чотриьох місяців висловити свою правову позицію у даному спорі, незабезпечення відповідачем явки у всі попередні засідання по даній справі.

При цьому у всіх ухвалах суду по справі судом було роз`яснено про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Отже у відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, та реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Враховуючи, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

За наведених обставин суд доходить висновку, що судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення позивача та відповідача про відкриття провадження у справі, а також про всі призначені по справі судові засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях і викласти свої, зокрема, заперечення проти задоволення позовних вимог, натомість відповідач не вживав заходів щодо реалізації наданого йому права навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, шляхом участі в судових засіданнях, подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.

Враховуючи незабезпечення відповідачем отримання поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням, а також відсутність у вказаному реєстрі відомостей щодо електронної пошти чи інших засобів зв`язку з відповідачем, не повідомлення суду інших засобів зв`язку з відповідачем, суд прийшов до висновку, що вказані дії свідчать про відмову від отримання відповідачем судових повісток (ухвал суду).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на те, що розгляд даної справи відкладався у зв`язку з нез`явленням представника відповідача у судове засідання, неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представників позивача та відповідача у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового розгляду, відповідно до ст.ст. 209, 210 ГПК України, судом були з`ясовані всі обставини на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

06.09.2022 року в судовому засіданні Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

16.07.2019 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» (орендар) було укладено договір оренди №532/19 нежитлового приміщення, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху №502, загальною площею 68,8 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, №63, з метою розміщення громадської організації.

Відповідно до п.1.3. договору оренди нежитлового приміщення №532/19, термін дії договору оренди: з 16 липня 2019р. до 16 червня 2022р.

У п.2.2. договору встановлено, що за орендовані приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 1937,98 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно п. 2.4. договору, орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

У п. 3.3. договору встановлено, що орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі.

У пункті 4.7. договору встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний.

Відповідно до п.5.3. договору у разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди. Також орендодавець має право відмовитись від договору оренди, у разі невикористання орендарем приміщення за його профільним призначенням, невиконанням поточного та капітального ремонту, в порядку, передбаченому цим договором та законодавством України. У разі відмови орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

Положеннями п.5.5. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, передбачених п. 4.1., п.4.2., абз. а, г, е, м, л, н, п.4.3, п.4.8, п.4.9., п.4.13 цього договору, орендодавець має право достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 7.3. договору при тривалому, більше трьох місяців, невикористанні Орендарем наданих йому приміщень за цим Договором, приміщення вважаються неосвоєними і договір підлягає розірванню відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що Додатковим договором №1 від 07.10.2019 про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 16.07.2019 №532/19, керуючись рішенням Одеської міської ради від 18.09.2019 №5147-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 12.12.2018 №4066-VІІ «Про встановлення розміру орендної плати громадським та благодійним організаціям на 2019 рік», сторони погодили, що за орендоване приміщення орендна плата з 16.07.2019р. по 31.12.2019р. становить 1 грн у рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції).

Як вбачається з Додаткового договору №2 від 11.03.2020 про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 16.07.2019 №532/19, на підставі рішення Одеської міської ради від 06.02.2020 №5697-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 11.12.2019 №5520-VІІ «Про встановлення розміру орендної плати громадським та благодійним організаціям на 2020 рік», орендна плата з 01.01.2020 по 31.12.2020 становить 1 грн у рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції). При цьому, на підставі Одеської міської ради від 30.01.2019 № 4214-VІІ «Про затвердження методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси», орендна плата з 01 січня 2021р. становить 1947, 72 грн., що розрахована станом на 01.01.2020 (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

З метою досудового врегулювання спору Департамент комунальної власності Одеської міської ради надіслав на адресу ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» претензію від 11.05.2021 за №01-13/2201 щодо погашення у місячний строк заборгованості з орендної плати, що станом на 26.04.2021 становила 10005,83 грн. та пені в розмірі 215,91 грн., яка була отримана уповноваженим представником відповідача 02.06.2021, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Так, як встановлено судом із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у відповідача за період з січня 2021 року по листопад 2021 року виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 28312,55 грн. та пені в розмірі 1595,27 грн,

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються вимоги частини другої статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.7 ст.180 Господарського кодексу строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч.1 ст. 284 ГК України).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне викання).

У п.1 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що розірвання договору є одним із правових наслідків, встановлених договором або законом, який настає у разі порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно до п.п.1, 2 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частинами першою та другою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно з ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції станом на дату укладення Договору оренди №532/19) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Аналогічні положення містяться у ч.4 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції Закону, яка є чинною станом на дату розгляду справи.

Так, відповідно до ч.4 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір оренди № 532/19 нежилого приміщення від 16.07.2019, на підставі якого відповідачу у строкове платне користування передані нежилі приміщення, за користування якими відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату.

У даній справі, орендоване майно є комунальною власністю, а тому на ці правовідносини поширюється також ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX, який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, а також передачею права на експлуатацію такого майна та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.2. договору оренди в редакції Додаткового договору №2 від 11.03.2020, з 01.01.2021 за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати оренду плату у розмірі 1947,72, без урахування ПДВ та індексу інфляції, яка є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, відповідач, зобов`язавшись щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів господарської діяльності, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, з урахуванням ПДВ та щомісячного індексу інфляції, повинен був виконати своє зобов`язання, але не виконав.

Так, як вище встановлено господарським судом на підставі наданих позивачем до суду доказів, відповідачем з 01.01.2021 по 17.11.2021 включно не сплачується орендна плата внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 28312,55 грн.

При цьому, відповідач не надав до суду жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів в спростування наявності цього боргу.

За таких обставин, на думку суду, правомірною та обґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2021 по 17.11.2021 у розмірі 28312,55 грн.

Крім того, пунктом 5.2. договору передбачено що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був виконати.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір пені з 16.01.2021 по 30.11.2021 становить 1595,27 грн., господарським судом встановлено помилковість у розрахунку останньої, тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок. Так, за розрахунком суду за допомогою інтегрованого в системі інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.5.3" калькулятора розмір пені становить 1596,18 грн.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення менша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума пені розрахована позивачем у розмірі 1595,27 грн.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу та задоволення позовних вимог щодо стягнення пені.

Щодо позовних вимог в частині розірвання договору оренди та виселення відповідача із займаного приміщення, господарський суд виходить з наступного.

Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 651 ЦК України, чинним законодавством України під істотним розуміється таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013р. у справі №6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної /два та більше випадки/ несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Господарський суд зауважує, що у спірних правовідносинах відповідач належним чином не виконував прийняті на себе за договором оренди нежилого приміщення № 532/19 від 16.07.2019 зобов`язання зі сплати орендних платежів, як то вбачається з розрахунку заборгованості та відповідач не сплачував орендну плату починаючи з 01.01.2021 по 17.11.2021, тобто 11 місяців поспіль, що вказує на систематичність невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати.

За переконанням суду, така протиправна поведінка відповідача значною мірою позбавляє Департамент комунальної власності Одеської міської ради того, на що позивач розраховував при укладенні договору.

Так, суд визнає допущене відповідачем порушення власних зобов`язань у спірних правовідносинах істотним та таким, що дозволяє суду зробити висновок про правомірність розірвання договору оренди нежилого приміщення № 532/19 від 16.07.2019 з передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України підстав.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для розірвання договору нежилого приміщення № 532/19 від 16.07.2019р, який, як зазначалось вище по тексту рішення, сторонами був укладений терміном до 16.06.2022, що дозволяє суду дійти висновку, що даний договір на момент звернення позивачем із даним позовом (12.05.2022) був діючим для сторін, а, отже, міг бути розірваний у судовому порядку.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Перебіг строку починається з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Дана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18.

При цьому, судом встановлено, що наразі укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» договір оренди нежилого приміщення № 532/19 від 16.07.2019 припинився 16.06.2022 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що на момент прийняття рішення по даній справі строк дії договору оренди нежилого приміщення № 532/19 від 16.07.2019 закінчився, провадження у справі в частині вимог про розірвання вказаного договору оренди № 532/19 від 16.07.2019 підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Щодо вимоги звільнити орендоване приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Умовами п.4.7. договору оренди встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду. Та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства орендар має обов`язок після припинення дії договору оренди повернути об`єкт оренди за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, орендодавцю, якому кореспондує право орендодавця вимагати повернення об`єкта оренди.

Таким чином, враховуючи, відсутність правових підстав на зайняття ГО «Одеська міська рада багатодітних сімей» об`єкту оренди у зв`язку із припиненням відповідного договору оренди та те, що відповідачем не надано до суду жодних заперечень щодо встановлених судом обставин несплати орендної плати, та не наведено будь-яких інших обставин, які спростовують позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині виселення у повному обсязі.

Враховуючи те, що позивачем подано суду достатньо доказів на обґрунтування позовних вимог, а відповідачем не подано жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги або свідчили про добровільне їх погашення, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення повністю.

При закритті провадження у справі, відповідно до п. 4 ст. 231 ГПК України, суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Отже, позивач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням щодо повернення частини судового збору пропорційно частини вимог, за якими закрите провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що підлягає закриттю провадження у справі № 916//832/22 в частині позовної вимоги про розірвання договору оренди № 532/19 від 16.07.2019, а в решті частині позовні вимоги щодо стягнення заборгованості та виселення підлягають до задоволення повністю, тому судовий збір в розмірі 4962,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86 129, 202, 231, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 916/832/22 в частині позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №532/19 від 16.07.2019, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Одеська міська рада багатодітних сімей» - закрити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Громадської організації «Одеська міська рада багатодітних сімей» (65125, м. Одеса, пров. Канатний, буд.6, кв.26, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд.1, ) заборгованість з орендної плати у розмірі 28 312 (двадцять вісім тисяч триста дванадцять) грн 55 коп., пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 1 595 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 27 коп. та судовий збір в розмірі 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

4. Виселити Громадську організацію «Одеська міська рада багатодітних сімей» (65125, м. Одеса, пров. Канатний, буд.6, кв.26, ) з нежилих приміщень першого поверху №502, загальною площею 68,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд.63, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд.1, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2022 р.

Суддя О.В. Цісельський