ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022м. ДніпроСправа № 904/221/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Покров, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ТАЛАВ", смт. Петриківка, Петриківський район, Дніпропетровська область

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 031 344, 64 грн.

Представники:

Від Позивача: Кочура С.В., довіреність № 173 від 01.12.2021, адвокат

Від Позивача: Добриніна О.О., довіреність № 5 від 04.01.2022, представник

Від Відповідача: Самсонова Н.В., довіреність № 2/22 від 04.07.2022, адвокат

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ТАЛАВ", в якому просить стягнути штрафні санкції у розмірі 2 031 344, 64 грн, які складаються з: 1 395 344, 62 грн.- пені, 636 000 , 02 грн. - штрафу за прострочення поставки товару за специфікацією (додатком) № 1 від 28.01.2021 року до договору № Т105/05 від 28.01.2021 р.

Ухвалою суду від 21.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 15.02.2022.

15.02.2022 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 02.03.2022 о 12:15 год.

У призначений судом час підготовче засідання не відбулося у зв`язку із введенням з 24.02.2022 на території України воєнного стану та виникненням внаслідок цього ризиків для здійснення безпечного розгляду справ у відкритих судових засіданнях.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 02.03.2022. Про дату час та місце судового розгляду справи по суті вирішено повідомити сторін додатково.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

Розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з метою недопущення випадків загрози житло, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 25.04.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою суду від 23.05.2022 призначено підготовче засідання на 14.06.2022.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні на 90 діб до 23.08.2022.

13.06.2022 відповідач направив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із відрядженням повноважного представника.

14.06.2022 позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 2 507 354,22 грн., які складаються з: 1 871 354,20 грн.- пені, 636 000, 02 грн. - штрафу за прострочення поставки товару за специфікацією (додатком) № 1 від 28.01.2021 року до договору № Т105/05 від 28.01.2021 р., у зв`язку із триваючим простроченням поставки товару.

14.06.2022 суд в судовому засіданні розглянув заяву про збільшення позовних вимог та прийняв її до розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 14.06.2022 відкладено підготовче засідання в межах розумного строку на 05.07.2022.

04.07.2022 відповідач надав додаткові пояснення по справі.

05.07.2022 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 25.07.2022.

25.07.2022 позивач надав додаткові пояснення.

25.07.2022 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва в межах розумного строку до 08.08.2022.

08.08.2022 позивач надав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

Відповідач надав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою суду від 08.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Справу призначено до розгляду по суті позовних вимог в засіданні на 29.08.2022.

29.08.2022 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Позивач підтримав збільшені позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

За змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

29.08.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки № Т105/05 від 28.01.2021 в частині своєчасності поставки товару.

В зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути штрафні санкції з відповідача на його користь у розмірі 2 507 354,22 грн., які складаються з:

- 1 871 354,20 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої Специфікацією № 1 від 28.01.2021 до договору за загальний період прострочення з 07.10.2021 по 23.02.2022,

- 636 000,02 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначив, що попри те, що поставки замовлених партій товару було здійснено протягом червня-вересня 2021, до початку жовтня 2021 позивачем не надано йому відповідні Акти приймання-передачі товару за якістю та кількістю, підписаних представниками сторін, із зазначенням номеру акредитиву, номеру і дати договору до видаткових накладних № 35 від 23.06.2022, №36 від 23.06.2021; №38 від 07.07.2021; №39 від 15.07.2021; №41 від 16.07.2021; №44 від 28.07.2021; №45 від 30.07.2021; №46 від 02.08.2021, № 56 від 07.09.2021 на суму 290 000,04 грн., № 57 від 08.09.2021 на суму 139 999,92 грн., № 62 від 22.09.2021 на суму 669 999.96 грн. що унеможливило отримання оплати за Договором згідно з умовами акредитивів №600U/UAH/7380 від 29.01.2021 та №600U/UAH/7394 від 12.02.2021.

Відповідач вважає, що вказане є порушенням з боку позивача зобов`язань за Договором поставки №Т105/05 від 28.01.2021 та є порушенням прямих приписів Специфікації (Додаток №1 від 28.01.2021 до Договору) у частині нездійснення оплати Покупцем за поставлений товар.

Відповідач зазначає, що листами протягом червня- вересня 2021 року від 26.07.2021, від 18.08.2021, від 20.09.2021, від 30.09.2021 неодноразово звертався з проханням щодо надання з боку AT «Покровський ГЗК» актів приймання-передачі товару за якістю та кількістю, підписаних представниками сторін, уповноваженими відповідно до умов Договору, із зазначенням номеру акредитиву, номеру і дати Договору, до видаткових накладних, однак Позивачем документів передано було, що унеможливило отримання оплати за поставлений товар та свідчить про фактичне нездійснення Позивачем зобов`язання з оплати за поставлений товар.

Таким чином, відповідач, у зв`язку з несплатою покупця за попередні поставки товару на загальну суму більше мільйона гривень та відмовою з боку Покупця у наданні відповідних актів приймання-передачі для пред`явлення в банківську установу на виконання умов акредитива. Таким чином, постачальник був змушений призупинити поставки наступних партій товару до моменту надання АТ «Покровський ГЗК» актів приймання-передачі із зазначенням номеру акредитиву, номеру і дати Договору, та отримання постачальником грошових коштів за поставлений товар згідно з Договором поставки №Т105/05 від 28.01.2021.

Надалі Відповідач звертався до AT «Покровський ГЗК» у листах від 21.10.2021, 10.11.2021, 30.11.2021 щодо продовження строків поставки наступних партій товару за Специфікацією (Додаток №1 від 28.01.2021 до Договору поставки №Т105/05 від 28.01.2021) та строків дії акредитивів у зв`язку із затримкою надання Актів приймання-передачі та неможливістю отримання оплати за акредитивами.

Фактично акти приймання-передачі було надано Позивачем із порушенням строку та отримано Відповідачем лише 30.09.2021, що підтверджується офіційними даними, поштової служби «Нова Пошта» та призвело до затримок поставок товару.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладення договору. 2. Природа договору. 3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. Наявність прострочення поставки товару. 4. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Талав» (далі - постачальник) та Акціонетним товариством «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - покупець) підписано договір поставки №Т105/05 від 28.01.2021.

Предмет договору Постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються в Специфікаціях (Додатках) до договору (далі товар), які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору).

За згодою сторін постачальник надає покупцеві покриту банківську гарантію виконання цього Договору, детальна інформація умов надання банківської гарантії узгоджується сторонами в специфікаціях (Додатках) до Договору, які є невід`ємною частиною (п. 1.3 Договору).

Ціна договору. Загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (Додатками) до цього договору (п. 4.1 Договору).

Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальний кожної партії товару вказується в специфікації (Додатку) до Договору (п. 4.2 Договору).

Строк. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скраплення їх підписів печатками. Строк дії договору до 31.12.2022. Датою укладення договору вважається: при підписанні в електронному вигляді остання з дат підписання сторонами договору, при підписанні на паперовому носії з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Сторони можуть продовжити строк дії даного договору на обумовлений сторонами термін на тих же умовах, підписавши відповідну одаткову угоду до цього договору (п. 13.1. договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані положення кореспондуються із положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. Існування прострочення поставки товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначений в Специфікаціях (додатках) до цього Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних прав тлумачення торгових термінів Інкотермс або Інкотермс 2020 (зазначається в Специфікаціях (Додатках) (п. 3.1 Договору).

Поставка товару здійснюється постачальником згідно з п. 3.1 цього Договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється постачальнику поштою на юридичну адресу постачальника, або за допомогою факсимільного, електронного засобу зв`язку з реквізитами зазначеними в п. 16 Договору. У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях до цього договору. Постачальник зобов`язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання товару поштою на юридичну адресу постачальника, або за допомогою факсимільного, електронного засобу зв`язку за реквізитами зазначеними в п. 16 Договору. У разі ненадання покупцем підтвердження про отримання заявки постачальником, заявка вважається прийнятою датою направлення її покупцем на електронну адресу постачальника. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.3. договору разом із товаром, але не пізніше дати оплати постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні оригінали документів, оформлених на державній мові та відповідно до вимог п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зокрема, рахунок (рахунок-фактура) (оригінал на державній мові); видаткову накладну на відпуск Товару (оригінал на державній мові); акт приймання-передачі Товару (згідно Додатку 3 Договору) надається за умови акредитивної форми розрахунку, поставки та оплати за фактом завантаження, ін. випадках.

Конкретний перелік повного та достатнього обсягу товаросупровідної документації на Товар може зазначатися в Специфікації (Додатку), що буде мати пріоритет перед умовами, визначеними в Договорі, але стосується виключно Поставки Товару за відповідною Специфікацією (Додатком) до Договору.

Приймання товару за кількістю здійснюється відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою Постановою Держарбітру при раді міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 із змінами і доповненнями (п. 5.1 Договору).

Покупець здійснює прийом товару за якістю відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітру при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 із змінами та доповненнями (п. 5.2 Договору).

Постачальник зобов`язаний відповідно до умов договору поставити товар відповідної якості (п. 10.1, 10.1.1 Договору).

Сторонами підписано специфікацію (Додаток № 1 від 28.01.2021), якою передбачено найменування, креслення, коди УКТ ЗЕД, кількість вартість товару.

Загальна вартість товару за специфікацією, що повинен бути поставлений, становить 15 348 000,00 грн.

Умови поставки товару: DDP, склад АТ "Покровський ГЗК», м. Покров згідно з Правилами Інкотермс 2010 (п. 2 специфікації).

Право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від постачальника покупцю в момент передачі товару на склад покупця, прийняття його за якістю і кількістю та підписання покупцем Акту приймання-передачі товару за якістю та кількістю. Датою переходу права власності на товар до покупця є дата підписання уповноваженими сторонами Акту приймання-передачі Товару за якість і кількістю.(п.3.1. специфікації).

Строк поставки 250 календарних днів з дати відкриття акредитиву (п.5 специфікації).

В Специфікації зазначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим додатком, Постачальник зобов`язується оформити банківську гарантію виконання у розмірі 15% від суми даного додатку, але не більше 200 000 грн. протягом 10 робочих днів з моменту підписання даного додатку (п. 7).

Гарантія виконання, надана постачальником повинна забезпечувати виконання таких зобов`язань за цим договором, визначених в одному, кількох або всіх пунктах: поставка товару в повному обсязі; поставка товару обумовленої якості; поставка товару обумовленої в обумовленій комплектації та з повним комплектом документів (товаросупровідних) на товар, що поставляється; поставка товару в обумовлений термін; поставка товару за обумовленими цінами; поставка товару відповідно до вимог, зазначених у даній Специфікації (Додатку) (п. 7.2 Додатку).

Порядок і форма розрахунків: оплата товару, що поставляється згідно специфікації (додатку до договору) здійснюється шляхом відкриття акредитива з наступними характеристиками та умовами:

Вид акредитива: безвідкладний (п. 8.1 Додатку).

Термін відкриття акредитива : протягом 30 робочих днів з дати надання покупцю оригіналу банківської гарантії. У разі, якщо протягом 60 робочих днів з моменту надання гарантії виконання покупцем акредитив не буде відкритий, то сторони мають право розірвати договір з складанням відповідної додаткової угоди. В такому випадку покупець повертає оригінал банківської гарантії продавцеві (п. 8.2 Додатку).

Сума акредитиву 15 348 000 грн. з ПДВ. Термін дії акредитиву 300 календарних днів (п. 8.3 Додатку).

Банк-емітент акредитиву АТ «Банк Кредит Дніпро»; виконуючий банк АТ «Банк Кредит Дніпро», м. Дніпро; авізуючий банк- банк Постачальника, або Банк- емітент акредитиву АТ Таскомбанк; виконуючий банк АТ Таскомбанк; авізуючий банк- банк постачальника або банк-емітент акредитиву АТ Перший інвестиційний банк; виконуючий банк АТ Перший інвестиційни банк; авізуючий банк- банк постачальника (п. 9 Додатку).

Позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1 від 29.03.21р. до договору поставки №Т105/05 від 28.01.2021р. якою внесено зміни до п. 8.3 Додатку №1.

29.01.2021 відкритий акредитив № 600U/UAH/7380 на загальну суму 7 278 000,18 грн, з ПДВ на поставку товару по 17 позиціям (т.1, а.с. 38) .

04.02.2021 позивач направив відповідачу лист заявку-підтвердження про здійснення поставки товару по 17 позиціям на загальну суму 7 278 000,18 грн з ПДВ.

12.02.2021 відкритий акредитив № 600U/UAH/7394 на загальну суму 4 652 000,10 грн. з ПДВ на поставку Товару по 8 позиціям (т. 1, а.с. 68).

24.02.2021 позивач направив відповідачу лист заявку-підтвердження про здійснення поставки товару по 8 позиціям на загальну суму 4 652 000,10 грн з ПДВ.

26.02.2021 відкритий акредитив № 600U/UAH/7429 на загальну суму 1 177 999,80 грн. з ПДВ на поставку товару по 2-м позиціям (т. 1, а.с. 86).

04.03.2021 позивач направив відповідачу лист заявку-підтвердження про здійснення поставки товару по 2-м позиціям на загальну суму 1 177 999,80 грн з ПДВ.

31.03.2021 відкритий акредитив № 600U/UAH/7472 на загальну суму 2 239 999,92 грн. з ПДВ на поставку товару.

05.04.2021 позивач направив відповідачу лист заявку-підтвердження про здійснення поставки на загальну суму 2 239 999,92 грн з ПДВ.

Відповідач поставляв позивачу товар згідно видаткових накладних № 41 від 16.07.2021, № 69 від 08.11.2021, №21 від 11.05.2021, № 22 від 12.05.2021, № 26 від 25.05.2021, № 35 від 23.06.2021, № 33 від 15.06.2021, № 51 від 28.08.2021, № 54 від 02.09.2021, № 55 від 03.09.2021, № 56 від 07.09.2021, № 39 від 15.07.2021, № 46 від 02.08.2021, № 47 від 13.08.2021, № 51 від 28.08.2021, № 44 від 28.07.2021, № 45 від 30.07.2021, № 19 від 13.04.2021, № 23 від 14.05.2021, № 74 від 26.11.2021, № 75 від 29.11.2021, № 17 від 29.03.2021, № 57 від 08.09.2021, № 14 від 11.03.2021, № 64 від 01.10.2021, № 67 від 27.10.2021, № 36 від 23.06.2021, № 37 від 25.06.2021, № 28 від 28.05.2021, № 37 від 25.06.2021, № 34 від 15.06.2021, № 72 від 16.11.2021, № 73 від 18.11.2021, № 76 від 24.12.2021, № 1 від 04.01.2022, № 2 від 11.01.2022, № 38 від 07.07.2021, № 50 від 28.08.2021, № 62 від 22.09.2021, № 17 від 18.03.2022, №4 від 13.01.2022, № 6 від 19.01.2022.

Вказані поставки також підтверджуються Актами приймання-передачі товару за якістю та кількістю.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив поставку товару з простроченням:

- за акредитивом № 600U/UAH/7380 від 29.01.2021, а саме за видатковими накладними: № 69 від 08.11.2021 на суму 1 419 999,96 грн., № 74 від 26.11.2021 на суму 415 000,02 грн., № 75 від 29.11.2021 на суму 415 000,02 грн.;

- за акредитивом № 600U/UAH/7394 від 12.02.2021, а саме за видатковими накладними: № 67 від 27.10.2021 на суму 1 419 999,96 грн., № 72 від 16.11.2021 на суму 187 000,02 грн., № 73 від 18.11.2021 на суму 748 000,08 грн., № 76 від 24.12.2021 на суму 187 000,02 грн., № 1 від 04.01.2022 на суму 187 000,02 грн.,, № 2 від 11.01.2022 на суму 187 000,02 грн.;

- за акредитивом № 600U/UAH/7472 від 31.03.2021, а саме за видатковими накладними: № 17 від 18.03.2022 на суму 1 119 999,96 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару на суму 1 119 999,96 грн.

Вказане стало причиною звернення позивач до суду із позовом про стягнення з відповідач на його користь штрафних санкцій: 1 871 354,20 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої Специфікацією № 1 від 28.01.2021 до договору за загальний період прострочення з 07.10.2021 по 23.02.2022, 636 000,02 грн. - штрафу за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції.

4. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

У разі порушення строків поставки товару за цим договором Покупець має право стягнути з Постачальника пеню в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) Товару за кожен день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки (включаючи останній день поставки). Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання, незалежно від його тривалості. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого товару) (п. 11.2 Договору).

Позивач нарахував 1 871 354,20 грн. - пені за порушення строку поставки продукції, передбаченої Специфікацією № 1 від 28.01.2021 до договору за загальний період прострочення з 07.10.2021 по 23.02.2022, 636 000,02 грн. - штрафу у розмірі 10% за порушення більше ніж на 10 (десять) календарних днів строку поставки продукції.

Суд здійснив перевірку наданих розрахунків та виявив помилки в нарахуванні пені, а тому позовна вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 866 679,90 грн. В частині стягнення пені в розмірі 4 674,30 грн.

При здійсненні перевірки розрахунку штрафу, суд виявив помилки, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 635 999,98 грн. В частині стягнення 0,04 грн. слід відмовити.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Господарський суд звертає увагу щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Верховний Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в своїх запереченнях посилався на несвоєчасне повернення позивачем Актів приймання-передачі товару за якістю та кількістю, у зв`язку з чим відповідач не міг отримувати в банку акредитиви.

У зв`язку із несвоєчасним поверненням Актів приймання-передачі товару за якістю та кількістю, відповідач звертався до Позивача листами протягом червня-вересня 2021 №26/07 від 26.07.2021, вих. № 18/08 від 18.08.2021, вих. № 20/09 від 20.09.2021, вих. № 30/09 від 30.09.2021 (т. 3, а.с. 153-159, 215-219, 241-245,) з проханням щодо надання з боку позивача актів приймання-передачі товару за якістю та кількістю, підписаних представниками сторін, уповноваженими відповідно до умов Договору, із зазначенням номеру акредитиву, номеру і дати Договору, до видаткових накладних, однак позивачем документів передано не було, що унеможливило отримання оплати за поставлений товар.

Внаслідок цього, відповідач, у зв`язку з несплатою позивача за попередні поставки товару та ненаданням останнім відповідних актів приймання-передачі для пред`явлення в банківську установу на виконання умов акредитива, призупиняв поставки наступних партій товару до моменту надання АТ «Покровський ГЗК» актів приймання-передачі із зазначенням номеру акредитиву, номеру і дати Договору, та отримання постачальником грошових коштів за поставлений товар згідно з Договором поставки №Т105/05 від 28.01.2021.

Надалі Відповідач звертався до AT «Покровський ГЗК» у листах від 21.10.2021, 10.11.2021, 30.11.2021 щодо продовження строків поставки наступних партій товару за Специфікацією (Додаток №1 від 28.01.2021 до Договору поставки №Т105/05 від 28.01.2021) та строків дії акредитивів у зв`язку із затримкою надання Актів приймання-передачі та неможливістю отримання оплати за акредитивами.

Таким чином, суд вважає докази, надані відповідачем, більш вірогідними. Крім того, позивач заперечення відповідача належними доказами не спростував.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

Викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки та її, перш за все, стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, дозволяють погодитися з доводами відповідача щодо наявності підстав для зменшення пені.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частинами першою третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

За оцінкою суду, справедливим та розумним буде зменшення штрафних санкцій, які підлягають задоволенню, на 90 %, тому до стягнення підлягає пеня у розмірі 186 667,99 грн. та штраф у розмірі 63 600,00 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ТАЛАВ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 507 354,22 грн.- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ТАЛАВ" (51800, Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Європейська, буд. 3-В/1; ) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (53304, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, буд. 11; ) пені у розмірі 186 667,99 грн, штрафу у розмірі 63 600,00 грн., витрат на сплату судового збору у розмірі 37 538,85 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням чинності.

В частині стягнення 1 680 011,91 грн. пені, 572 399,98 грн.- штрафу, 71,46 грн. судового збору- відмовити.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 05.09.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко