РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2022Справа № 910/5683/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"

про стягнення 98 607,60 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" (далі - відповідач) про стягнення 98 607,60 грн. штрафних санкцій за порушення строків поставки товару за укладеним між сторонами договором про закупівлю товару від 15.03.2022 року № 62/В33-2022, з яких: 32 869,20 грн. - пеня, 65 738,40 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.2022 року відкрито провадження у справі № 910/5683/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

28.07.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 26.07.2022 року № 2-дрг/62 на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" належним чином виконувало умови укладеного між сторонами договору про закупівлю товару. Разом із тим, заявка позивача на поставку товару, в якій були визначені терміни поставки продукції, ні 08.04.2022 року, ні в іншу дату на електронну пошту відповідача не надходила, у зв`язку із чим, останній не був обізнаний з її змістом та здійснював поставку товару фактично протягом строку дії договору. Відповідач також вказував на те, що за змістом наданого позивачем скріншоту з сторінки його електронної пошти лист Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надісланий ІНФОРМАЦІЯ_2, у той час як адресою електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" за договором є ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, позивачем надісланий файл «ДНІПРОРІВЕРГРУП.rar (373 КБ)», а супровідний текст у листі з вказаним файлом відсутній, що не дає підстав стверджувати, що позивачем надсилалася саме письмова заявка від 07.04.2022 року № 78/8/2-93. Водночас прикріплений файл у форматі «rar» надіслано без дотримання вимог законодавства стосовно наявності обов`язкових реквізитів електронного документа, а саме: без завірення його електронним підписом. Також відповідач вказав, що наданий позивачем рапорт за підписом Олексія Онацького не є належним та достовірним доказом у даній справі та не підтверджує надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" письмової заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93.

Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" вказало, що попередній (орієнтовний) розмір його витрат на професійну правничу допомогу в цій справі складає 30 000,00 грн., а докази таких витрат будуть надані відповідачем суду згідно з положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

03.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 02.08.2022 року № 78/6-1166 на відзив на позовну заяву, до якої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України долучено належним чином засвідчену копію скріншоту з офіційної електронної пошти позивача з відомостями про надсилання сканкопії заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 на електронну адресу відповідача.

Крім того, 03.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 02.08.2022 року № 78/6-1168 про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу в даній справі, які підлягають розподілу між сторонами.

18.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 15.08.2022 року № 3-дрг/62 на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній вказав, що у доданому позивачем до відповіді на відзив скріншоті його електронної скриньки відображене файлове вікно з відкритим архівним файлом, який містить назву: «ДНІПРОРІВЕРГРУП(1).rar». Також на скріншоті відображена інформація про розмір даного файлу - 497 607 байт, зжатий до 381 789 байт. З огляду на наявність у матеріалах справи двох різних скріншотів з відображенням різної інформації щодо назви файлу та його розміру, відповідач зазначив про недоведеність позивачем надіслання на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" сканкопії заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93. Крім того, відповідач повторно наголосив на тому, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслала на його електронну адресу заявку без дотримання вимог щодо наявності обов`язкових реквізитів електронного документа (наявності електронного підпису), посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року в справі № 910/8554/20.

24.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 18.08.2022 року № 78/6-1316, в яких останній навів додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" (учасник) відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану", укладено договір № 62/В33-2022 (далі - Договір), за умовами якого учасник зобов`язався поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, з урахуванням Додатку № 1 до нього, найменування товару (асортимент): чай чорний байховий (ДК 021:2015 - 15860000-4 - кава, чай та супутня продукція); кількість товару за Договором: 6 500 кг; сума з ПДВ: 1 419 600,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна вказаного правочину складає 1 419 600,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 236 600,00 грн.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану в розділі 13 цього Договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

За умовами пунктів 5.2, 5.3 Договору передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: Нижньоюрківська, 8-А з подальшим транспортуванням за рахунок учасника в м. Одеса, м. Харків, м. Слов`янськ, м. Маріуполь, м. Львів, м. Дніпро, м. Запоріжжя, смт. Калинівка Вінницької обл., згідно заявок замовника. Поставка товару здійснюється учасником власними силами та засобами.

Право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (пункт 5.6 Договору).

Пунктами 6.3, 6.4 цієї угоди передбачено, що учасник має право на дострокову поставку товару за письмовим погодженням замовника, та зобов`язаний забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені цим Договором.

За умовами пункту 10.1 Договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2022 року позивач з його офіційної електронної пошти надіслав на електронну пошту учасника - відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказану в розділі 13 цього Договору, сканкопію письмової заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 про поставку Військовій частині 3078 Національної гвардії України товару - чаю, а саме:

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 7, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 146, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 38, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Золочів, вул. Січових Стрільців, буд. 2, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 300 кг, місце постачання: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 123, дата поставки товару: 14.04.2022 року.

Факт направлення означеної заявки на електронну пошту відповідача, вказану в розділі 13 Договору (ІНФОРМАЦІЯ_1), підтверджується наявним у матеріалах справи скріншотом сторінки офіційної електронної пошти позивача з відміткою про здійснення цього відправлення (з вкладенням) Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" 08.04.2022 року, а також копією відповідного рапорту, складеного начальником відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії, старшим лейтенантом Олексієм Онацьким у порядку пункту 5.1 Договору, у зв`язку з підтвердженням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" факту отримання заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 засобами телефонного зв`язку.

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе за спірним Договором обов`язок щодо вчасної поставки передбаченого цією угодою товару в установлений заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 строк (14.04.2022 року) виконав неналежним чином, поставивши позивачу товар у кількості 1 000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 11 на суму 218 400,00 грн. (з відміткою «Одесса»); товар у кількості 1 000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 12 на суму 218 400,00 грн. (з відміткою «Львов»); товар у кількості 1 000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 13 на суму 218 400,00 грн. (з відміткою «Киев»); товар у кількості 1 000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 14 на суму 218 400,00 грн. та товар у кількості 300 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 15 на суму 65 520,00 грн.

Відтак, термін прострочення поставки товару за заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 склав 35 календарних днів.

Листом від 02.06.2022 року № 78/8/2-625 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату пені у розмірі 32 869,20 грн. та штрафу в сумі 65 738,40 грн., нарахованих внаслідок несвоєчасної поставки постачальником погодженого між сторонами товару. Проте, така претензія була залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" без задоволення, нараховані позивачем штрафні санкції у добровільному порядку відповідачем не сплачені.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару в загальному розмірі 98 607,60 грн.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, умовами заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 дата поставки товару була визначена - 14.04.2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару в строк, визначений за домовленістю сторін та вказаний у заявці від 07.04.2022 року № 78/8/2-93, а прострочення виконання цього зобов`язання склало 35 календарних днів.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого укладеним між сторонами Договором і заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 товару, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" 32 869,20 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну поставку продукції по кожній спірній видатковій накладній у період з 15.04.2022 року по 19.05.2022 року на загальну суму вартості несвоєчасно поставленого товару в розмірі 939 120,00 грн., а також 65 738,40 грн. штрафу, нарахованого за прострочення понад 30 днів поставки товару загальною вартістю 939 120,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід також зазначити, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов`язання.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 903/545/17 від 11.05.2018.

Судом встановлено, що позивач відноситься до суб`єктів господарювання, які належать до державного сектора економіки, і виконання його грошових зобов`язань фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Зі змісту положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що остання носить диспозитивний характер, оскільки передбачає можливість встановлення сторонами розміру пені безпосередньо в укладеному між ними договорі.

У пункті 7.3 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 року в справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19.

У той же час, суд не бере до уваги заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" проти позову, які зводяться до неотримання ним електронною поштою заявки позивача від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 на поставку товару ні 08.04.2022 року, ні в іншу дату, оскільки такі заперечення не підтверджені відповідачем жодними доказами, тоді як позивачем надано суду належним чином засвідчену копію скріншоту з його офіційної електронної пошти з відомостями про надсилання сканкопії означеної заявки на електронну адресу відповідача, вказану в розділі 13 Договору.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на положення пункту 11.8 Договору, за змістом якого усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (зокрема, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору). У будь-якому разі учасник вважається повідомленим з моменту направлення замовником відповідного листа (на електронну пошту учасника, вказану в розділі 13 цього Договору).

Твердження відповідача про те, що він не був обізнаний зі змістом заявки позивача від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 та здійснював поставку товару фактично протягом строку дії Договору також оцінюються судом критично, оскільки поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" за видатковими накладними від 20.05.2022 року № 11, № 12, № 13, № 14 та № 15 повністю відповідає кількісним показникам цього товару, з урахуванням розподілу постачання по п`яти різним населеним пунктам (м. Одеса, м. Львів, м. Київ, м. Золочів, м. Запоріжжя), вказаним у заявці від 07.04.2022 року № 78/8/2-93, копія якої наявна у матеріалах справи. Крім того, за змістом Договору постачання товару може бути здійснене відповідачем лише на підставі надісланої йому позивачем заявки, в якій вказується дата, місце і строк його поставки, а також інша необхідна інформація для поставки товару, тоді як дострокова поставка товару може бути здійснена лише за письмовим погодженням замовника. Проте відповідачем не було надано суду, зокрема, доказів отримання ним від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заявок на поставку товару в кількості 4 300 кг (з подальшим розподілом та транспортуванням його у 5 різних населених пунктів) зі строком поставки не пізніше 20.05.2022 року.

Факт отримання відповідачем заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 додатково підтверджується наявною в матеріалах справи копією рапорту від 08.04.2022 року, складеного начальником відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії, старшим лейтенантом Олексієм Онацьким у порядку пункту 5.1 Договору, у зв`язку з підтвердженням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" факту отримання заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 засобами телефонного зв`язку.

Посилання відповідача на те, що наданий позивачем рапорт за підписом Олексія Онацького не є належним та достовірним доказом у даній справі також не беруться судом до уваги, оскільки не підтверджені жодним доказом, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" не доведено допущення будь-яких порушень при складенні цього рапорту чи його фактичне оформлення в іншу дату, ніж зазначена безпосередньо у цьому документі. Крім того, відповідачем не доведено й наявності дефектів форми чи змісту цього рапорту, або його невідповідності певним нормативним документам.

Твердження відповідача про те, що за змістом наданого позивачем скріншоту з сторінки його електронної пошти лист Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надісланий ІНФОРМАЦІЯ_2, у той час як адресою електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" за Договором є ІНФОРМАЦІЯ_1, також не спростовують обґрунтованості позовних вимог, оскільки при здійсненні збереження (неодноразовому направленні тощо) в особистому кабінеті електронної пошти адреси отримувача, найменування (адреса) його поштової скриньки може відображатися лише частково, у тому числі без закінчення @gmail.com.

Щодо посилань відповідача на те, що у доданому позивачем до відповіді на відзив скріншоті його електронної скриньки відображене файлове вікно з відкритим архівним файлом, який містить назву: «ДНІПРОРІВЕРГРУП(1).rar» та інформацію про розмір даного файлу - 497 607 байт, зжатий до 381 789 байт, тоді як до позову Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України долучено скріншот із зазначенням файлу «ДНІПРОРІВЕРГРУП.rar розміром 373 КБ, суд зазначає, що наведені обставини жодним чином не спростовують факту надсилання позивачем 08.04.2022 року на передбачену Договором електронну адресу відповідача сканкопії заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93. Крім того, суд звертає увагу на те, що зміна найменування та можливе незначне збільшення розміру вкладеного до електронного відправлення файлу відбувається автоматично при його повторному відкритті та збереженні на комп`ютерному пристрої відправника.

Заперечення відповідача проти позову, які зводяться до надсилання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на його електронну адресу заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 без дотримання вимог щодо наявності обов`язкових реквізитів електронного документа (наявності електронного підпису), з посиланням на судову практику Верховного Суду в справі № 910/8554/20, також не можуть бути визнані судом належною та достатньою підставою для відмови в задоволенні вимог позивача у справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (стаття 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до частини першої статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині другій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 року в справі № 922/51/20, від 14.12.2021 року в справі № 910/17662/19).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Відповідно до частини першої та другої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 5.1 Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану в розділі 13 цього Договору

Таким чином, умовами Договору передбачено складення письмової заявки з подальшим направленням на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 електронного листа з прикріпленням до нього відсканованої (шляхом перенесення тексту та зображення з аркуша паперу в цифровий вид з подальшим збереженням на комп`ютер) письмової заявки.

Виконання позивачем означених умов Договору підтверджуються, зокрема, наявними у матеріалах справи скріншотами електронного листування.

Разом із тим, роздруківки електронних листів та додатків до них є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом.

При цьому, письмова заявка, направлена замовником учаснику, не є електронним документом у розумінні статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», адже не має його ознак.

Отже, оскільки заявка від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 на поставку товару не є електронним документом, тому питання про застосування електронного підпису при її оформленні та направленні не постає.

Викладеним також спростовуються доводи відповідача з посиланням на висновки щодо застосування норм статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року в справі № 910/8554/20, оскільки у вказаній справі вирішувалося питання щодо належності та допустимості доказів у вигляді електронних документів та відповідно наявності чи відсутності електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом такого електронного документа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 року в справі № 914/1003/21.

Інші заперечення відповідача проти позову також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Оскільки судом встановлено, що відповідач несвоєчасно виконав взятий на себе обов`язок щодо поставки погодженого між сторонами товару за заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93, і розміри нарахованої позивачем пені в сумі 32 869,20 грн. та штрафу в розмірі 65 738,40 грн. відповідають вищезазначеним приписам законодавства та положенням Договору, суд дійшов висновку, що позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з відповідача означених сум цих штрафних санкцій є обґрунтованим.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження вчасної поставки товару позивачу, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" (33018, місто Рівне, вулиця Курчатова, будинок 34, офіс 301 б; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 32 869 (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 20 коп. пені, 65 738 (шістдесят п`ять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 40 коп. штрафу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.09.2022 року.

Суддя В.С. Ломака