ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2022 р. Справа№ 910/1337/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги керівника Волочиської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 03.02.2022

у справі №910/1337/22 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Наркевицької селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазенерго поставка"

про визнання додаткових угод до договору недійсними та повернення надміру сплачених коштів 22 888,53 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 позовну заяву Керівника Волочиської окружної прокуратури від 27.01.2022 вих. № 51-80-22 і додані до неї документи повернуто заявнику.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що остання винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що відомості стосовно повноваження керівника Волочиської окружної прокуратури підтверджується наказом № 161к від 15.03.2021 та які наявні у вільному доступі.

Також скаржник наголосив на необґрунтованості тверджень суду першої інстанції про відсутність доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 апеляційну скаргу керівника Волочиської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги керівника Волочиської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1337/22.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/1337/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Волочиської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 та роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1,5,6,8,9,12,18,31,32,33,34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом в інтересах держави в особі Наркевицької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазенерго поставка" про визнання додаткових угод до договору недійсними та повернення надміру сплачених коштів 22 888,53 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 позовну заяву Керівника Волочиської окружної прокуратури і додані до неї документи повернуто заявнику.

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції посилався на те, що позовна заява Керівника Волочиської окружної прокуратури впідписана особою, повноваження якої не підтверджені, тобто особою, яка не має права її підписувати, а також суд першої інстанції зазначив на відсутність відомостей щодо Волочиської окружної прокуратури в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а відтак, відсутність доказів наявності у заявника процесуальної дієздатності.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними в ухвалі місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Реалізація особою права на подання позову до суду здійснюється шляхом дотримання визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав, яка передбачає виконання чітких та передбачуваних вимог Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту позовної заяви, документів, які додаються до неї, недотримання яких має негативні наслідки для позивача, зокрема, передбачені частиною п`ятою статті 174 ГПК України.

За змістом частини другої статті 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 3 указаної норми юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Запроваджений статут самопредставництва передбачає можливість здійснювати особою представництва через власних посадових осіб (керівника, члена виконавчого органу, тощо) або через іншу особу, уповноважену діяти від її імені (працівник, якого уповноважено на вчинення відповідних дій статутом, положенням, контрактом, тощо). Тобто самопредставництво є різновидом представництва інтересів юридичної особи, уповноваженими на те особами.

Водночас, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури та окружні прокуратури, Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Волочиська окружна прокуратура Хмельницької області відноситься до окружних прокуратур.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників. У структурі окружної прокуратури в разі необхідності утворюються такі підрозділи, як відділи.

За змістом ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурором органу прокуратури є керівник окружної прокуратури, перший заступник керівника окружної прокуратури, заступник керівника окружної прокуратури, керівник підрозділу окружної прокуратури, заступник керівника підрозділу окружної прокуратури, прокурор окружної прокуратури. Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Як вбачається з матеріалів оскарження, позовна заява підписана керівником Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області С. Стецюком, повноваження якого на звернення до господарського суду визначені Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Господарським процесуальним кодексом України, тобто повноважною особою.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 917/256/21.

Повноваження С. Стецюка, як керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області, підтверджується наданим суду наказом № 161к від 15.03.2021. Крім того, відомості стосовно керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області містяться у відкритому доступі в мережі Інтернет.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що керівник Волочиської окружної прокуратури С. Стецюк діяв в порядку та в межах, передбачених Законом та нормами процесуального законодавства, та був наділений правом підпису поданої позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 55 ГПК України прокурор та інша особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, з метою вирішення питання щодо наявності підстав для перегляду судових рішень у справі, розглянутій без його (її) участі, має право ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та отримувати їх копії. Прокурор користується таким самим правом з метою вирішення питання про вступ у справу за позовом (заявою) іншої особи.

Наведеною нормою процесуального права прямо передбачено право прокурора (першого заступника, заступників) звертатися до суду в інтересах інших осіб, у зв`язку з чим його наділено відповідними правами.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що Господарський суд міста Києва помилково ототожнив інститут самопредставництва та здійснення представництва інтересів держави прокурором в порядку, передбаченому Законом (ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру») і нормами процесуального права (ст. 53, 55 ГПК України). А тому і застосування норм, які регулюють інститут самопредставництва до даних правовідносин є помилковим.

Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 904/2529/20.

Стосовно посилання суду першої інстанції на відсутність відповідних даних про особу заявника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то наявність таких даних також не передбачена нормами Закону України «Про прокуратуру» та положеннями ГПК України у даних правовідносинах (керівник окружної прокуратури здійснює представництво держави, а не самопредставництво прокуратури чи позивача). А тому такий висновок визнається необґрунтованим.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що суду не доведено, що подану позовну заяву підписано особою, яка має право її підписувати, є необґрунтованим, оскільки прокурор у вказаних спірних правовідносинах реалізовував конституційну функцію представництва органами прокуратури України інтересів держави в особі Наркевицької селищної ради, як органу уповноваженого на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у місцевого суду не було підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04.12.1995).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Верховний Суд зазначає, що у рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

При цьому, надмірний формалізм під час відмови у розгляді заяви скаржника, суттєво обмежує його право на звернення до суду, що є порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Стосовно висновків суду першої інстанції, що у даному випадку наявні і підстави для залишення позовної заяви без руху (позовна заява не містить правильного найменування позивача в інтересах якого подається позовна заява, не містить належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів та не містить доказів наявності у осіб, які засвідчили вірність копій документів, поданих в якості доказів, відповідних повноважень, тощо.) колегія суддів зазначає, що дані висновки місцевого господарського суду не були підставою для повернення позовної заяви, а тому судом апеляційної інстанції не досліджуються.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга керівника Волочиської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала - скасуванню, справа підлягає передачі до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження в порядку, визначеною Главою 2 Розділу ІІІ ГПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 2, 269, 270, 271 п. 5 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 280, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Волочиської окружної прокуратури - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі №910/1337/22 скасувати.

3. Справу № 910/1337/22 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження в порядку, визначеною Главою 2 Розділу ІІІ ГПК України.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв