ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"31" серпня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/204/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Кравець С.Г.,

розглянувши подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного

виконавця Т. Маліневської, погоджене начальником Радомишльського відділу ДВС у

Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевич

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі

№906/204/21

за позовом: Національного університету біоресурсів і природокористування України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія - Нафтокомерц"

про стягнення 354267,73грн.

За участю: державний виконавець Радомишльського відділу ДВС у

Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.07.2021 у справі №906/204/21 позов Національного університету біоресурсів і природокористування України задоволено частково та стягнуто на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" - 64809,52 грн. пені, 32209,38 грн. штрафу, 1455,28грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 у справі №906/204/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" залишено без задоволення; апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України задоволено частково; рішення Господарського суду Житомирської області від 07.07.2021 у справі №906/204/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 16264,83 грн. скасовано та прийнято в цій частині нове рішення; позов в частині стягнення пені в сумі 16264,83 грн. - задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України - 16264,83 грн. пені та 244 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

На виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 07.07.2021 та постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 було видано судові накази від 20.10.2021.

30.08.2022 на адресу суду від старшого державного виконавця Т. Маліневської за погодженням з начальником Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевичем надійшло подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022, в якому останні просять тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України Срібнюк Ірину Михайлівну у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї рішеннями Господарського суду Житомирської області:

- наказ Господарського суду Житомирської області №906/204/21 від 20.10.2021 про стягнення з ТОВ "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" 64809,52грн пені, 32209,38грн штрафу, 1455,28грн витрат по оплаті судового збору, який зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 67634950;

- наказ Господарського суду Житомирської області №906/204/21 від 20.10.2021 про стягнення з ТОВ "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України 16264,83грн пені та 244,00грн судового збору за розгляд справи, який зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 67634588;

- наказ Господарського суду Житомирської області №906/204/21 від 20.10.2021 про стягнення з ТОВ "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України 366,00грн судового збору за розгляд апеляційної скарги, який зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 67634157.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Житомирської області О.Дєдух №100/2022 від 30.08.2022, у зв`язку з тим, що суддя Тимошенко О.М. згідно табеля обліку робочого часу з 10.08.2022 по 02.09.2022 перебуває у відпустці, здійснено повторний автоматизований розподіл подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі №906/204/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного виконавця Т.Маліневської, погоджене начальником Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевич про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі №906/204/21 передано судді Кравець С.Г.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.08.2022 прийнято до розгляду подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного виконавця Т.Маліневської, погоджене начальником Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевичем, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі №906/204/21 та призначено його розгляд на "31" серпня 2022р. о 16:00.

Відповідно до п.4 ст.337 ГПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Ухвалу суду від 31.08.2022 було надіслано на електронну пошту Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: .

В судове засідання 31.08.2022 державний Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не прибув.

Розглянувши матеріали подання, дослідивши подані в його обґрунтування докази, суд встановив таке.

Подання обґрунтоване тим, що у Радомишльському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває на виконанні зведене виконавче провадження №67695991, до складу якого входить три виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ТОВ "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" () на суму 127304,57грн на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Старший державний виконавець вказує, що в рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем були проведені всі, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", виконавчі дії для стягнення боргу, а саме: постійна перевірка майнового стану боржника (рухомого та нерухомого майна), наявність відкритих рахунків в банківських установах та їх арешт. Зазначає, що керівник ТОВ "Торгівельна компанія - Нафтокомерц" на виклики державного виконавця не з`являється, не надає державному виконавцю достовірних відомостей про доходи та майно, рахунки у банках чи інших фінансових установах, не надає пояснення щодо причин та обставин невиконання рішення.

У поданні старший державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України керівника боржника - Срібнюк Ірину Михайлівну без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Господарського суду Житомирської області у зведеному виконавчому провадженні №67634950.

Суд, дослідивши подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - Срібнюк Ірини Михайлівни, без вилучення паспортного документа, дійшов висновку про відмову в його задоволені, з огляду на таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

За умовами п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

В п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За приписами ч.5 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Дана норма встановлює право виконавця на звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст.337 ГПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

При цьому Касаційний господарський суд у постанові ВС від 19.08.2020р. у справі №910/8130/17, звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначається в листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", однією з підстав для відмови у задоволенні подань, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі доведеного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Тому наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на приватного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У даному випадку, державним виконавцем не надано суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

З поданих до суду державним виконавцем матеріалів не слідує, що керівник боржника свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку юридичної особи у виконавчому провадженні, і що виконати цей обов`язок у юридичної особи є всі реальні можливості.

Свідоме небажання боржника виконати рішення суду не є тотожним поняттю неможливості його виконання за відсутності майна та коштів.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.3 ст.337 ГПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів, тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Проте, за поданими до справи доказами, державним виконавцем не доведено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а державним виконавцем вичерпано всі заходи, надані йому Законом України "Про виконавче провадження" для примусового виконання рішення суду.

За змістом ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника у разі його нез`явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення державним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями, тощо в обґрунтування притягнення боржника до відповідальності за ухилення від виконання рішення.

З поданих до суду матеріалів вбачається, що 23.11.2021 старшим державним виконавцем Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мілевською Тамарою Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказів Господарського суду Житомирської області від 20.10.2021, якою зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, інших доказів, які б свідчили про вчинення державним виконавцем дій для виконання рішення суду до подання від 26.08.2022 не додано та матеріали справи не містять.

При цьому суд враховує, що Конституція України (ст. 43) гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Доказів наявності чи відсутності трудових правовідносин ОСОБА_1 з боржником державним виконавцем не надано. Також ним не надано доказів відсутності цивільно-правових договорів укладених з боржником іншими особами на підставі яких у боржника є можливість отримання грошових коштів чи іншого майна необхідного для погашення заборгованості в межах виконавчого провадження.

Суд також зазначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія-Нафтокомерц" є Сребнюк Ірина Михайлівна, а не ОСОБА_1 як про це зазначено державним виконавцем у поданні.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про навмисне ухилення боржника від виконання рішення суду, відтак підстави для задоволення подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного виконавця Т.Маліневської, погодженого начальником Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевичем, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, відсутні. У задоволенні подання суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.18,19 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 234, 337 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання №6862/18.15-29/3/2022 від 26.08.2022 старшого державного виконавця Т.Маліневської, погодженого начальником Радомишльського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) С.Мазуркевичем, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно дост. 235 ГПК Українита може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано: 31.08.2022

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2 - Радомишльський відділ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький" (рек.) (12201, Житомирська облсть, м.Радомишль, вул. 9-го Січня, 2-А) та на електронну пошту:

3,4 - сторонами (рек.)