ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2022 р. Справа № 922/974/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" (адреса: 03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9, літ. "З"; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (адреса: 62495, Харківська обл., смт. Васищево, вул. Овочева, буд. 14; )
про стягнення 238434,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (далі - відповідач) 238434,00 грн, з яких:

181595,41 грн. - заборгованості за поставлену електроенергію у жовтні 2021 року;

26639,39 грн. - пені;

26476,39 грн. - інфляційних збитків;

3722,81 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу № ЕЕ21/1606-1 від 16.06.2021 щодо проведення розрахунків за поставлену позивачем електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2022 відкрито провадження у справі № 922/974/22; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 30.06.2022.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 007541/2, згідно з яким направлялась поштова кореспонденція (а. с. 66).

Проте, надіслана на адресу відповідача копія ухвали від 30.06.2022 повернулась на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 67-70). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи; в розумінні п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України копія ухвали від 30.06.2022 вважається врученою відповідачу, а тому останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.06.2022.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 16.06.2021 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № ЕЕ21/1606-1 (а. с. 26-37), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1).

Згідно з п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до п. п. 5.5-5.6 договору розрахунки за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання.

Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата рахунка має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Положення пункту 5.1. Додатку 2 до Договору «Комерційна пропозиція до договору про постачання електричної енергії споживачу» (а. с. 41-46) передбачають, що оплата здійснюється наступними етапами:

- Перший платіж - не пізніше ніж за 5 (п`ять) банківських днів до кінця місяця, що передує місяцю поставки в розмірі 30% розрахованого планового обсягу;

- Другий платіж - не пізніше 10 (десятого) числа місяця поставки в розмірі 40% розрахованого планового обсягу;

- Третій платіж - не пізніше 20 (двадцятого) числа місяця поставки в розмірі 30% розрахованого планового обсягу;

Постачальник може відстрочити оплату спожитої активної електроенергії на строк до 40 (сорока) календарних днів у разі отримання від Споживача вмотивованого звернення з наданням доказів складного фінансового становища. Відстрочення не звільняє Споживача від виконання зобов`язання. Споживач зобов`язаний в повному обсязі сплатити вартість спожитої активної електроенергії протягом дня, що настає за кінцевим днем відстрочення.

Остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 10 робочий день після закінчення розрахункового періоду.

Розмір попередньої оплати визначається на підставі прогнозованих (заявлених) обсягів споживання електричної енергії на розрахунковий період, а у разі відсутності прогнозованих (заявлених) обсягів - за обсягом фактичного споживання електричної енергії попереднього розрахункового періоду, що передує даті видачі рахунку.

Рахунки виставляються не пізніше ніж за три календарних дні до дати оплати.

За змістом п. 8.1 комерційної пропозиції до договору у разі, якщо споживач порушив терміни оплати, нараховується пеня згідно з умовами укладеного договору про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до абз. 7 п. 5.7 договору споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше не встановлено в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач на виконання умов договору платіжним дорученням № 714 від 29.10.2021 перерахував на рахунок позивача перший платіж у сумі 75000 грн. вартості розрахованого планового споживання обсягу електроенергії в жовтні 2021 року.

Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії № 010421101 від 31.10.2021 позивач у жовтні 2021 року поставив електроенергію відповідачу на загальну суму 556 595,41 грн. у т.ч. ПДВ - 92 765,90 грн.

Вказаний акт позивач направив на адресу відповідача. Проте відповідач, в порушення підпункту 11 пункту 6.2 Договору, підписаний зі своєї сторони акт купівлі-продажу електричної енергії № 010421101 від 31.10.2021, у встановлений договором строк, на адресу позивача не надав, а отже, на підставі вказаного пункту договору, він вважається погодженим та підписаним.

Також, як свідчать матеріали справи, позивач, з метою оплати відповідачем спожитої електричної енергії в жовтні 2021 року, направив на адресу відповідача рахунок на оплату № від 16.11.2021 року на суму 481595,85 грн. (тобто за мінусом першого платежу у сумі 75 000 грн.)

На підставі умов договору вказаний рахунок відповідач мав остаточно оплатити до 23.11.2021. Однак, даний рахунок відповідач оплатив лише частково, а саме, на загальну суму 300000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 732 від 19.11.2021 (а. с. 53), № 741 від 25.11.2021 (а. с. 54), № 742 від 29.11.2021 (а. с. 55) та № 827 від 15.02.2022 (а. с. 56).

Решту боргу за спожиту активну електричну енергію в жовтні 2021 року на суму 181595,41 грн відповідач не сплатив.

Обставини щодо стягнення боргу за спожиту електричну енергії в сумі 181595,41 грн стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати спожитої електроенергії позивач також нарахував до стягнення з відповідача 26639,39 грн пені за загальний період прострочення з 13.11.2021 по 22.06.2022, 26476,39 грн інфляційних збитків та 3722,81 грн 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч. 6-7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 181595,41 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з її оплати визначено умовами договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 181595,41 грн заборгованості за поставлену електричну енергію в жовтні 2021 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В силу ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних є обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок наведених нарахувань суд констатує, що він відповідає вимогам чинного законодавства України та є арифметично вірним.

За таких обставин , суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову в цій частині, та стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім 3722,81 грн. 3% річних та 26476,39 грн. інфляційних нарахувань, за загальний період прострочення виконання зобов`язань з оплати з 13.11.2021 по 22.06.2022.

Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалось, за змістом абз. 7 п. 5.7 договору споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше не встановлено в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору.

Оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, нарахування позивачем відповідачу пені за прострочення оплати є таким, що відповідає умовам договору та вимогам вказаних вище положень чинного законодавства.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд констатує, що він відповідає вимогам чинного законодавства України, умовам укладеного між сторонами договору та є арифметично вірним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову в даній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 26639,39 грн пені за загальний період прострочення виконання зобов`язань з оплати з 13.11.2021 по 22.06.2022.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на прийняття судом рішення про задоволення позову, за результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 3576,51 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (адреса: 62495, Харківська обл., смт. Васищево, вул. Овочева, буд. 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" (адреса: 03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9, літ. "З"; ):

181595,41 грн. - заборгованості за поставлену електроенергію у жовтні 2021 року;

26639,39 грн. - пені;

26476,39 грн. - інфляційних збитків;

3722,81 грн. - 3% річних;

3576,51 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак