ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. Справа№ 910/18393/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токаревій А. Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 30.08.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект-птиця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 (суддя Марченко О.В., повний текст рішення складено 21.02.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Агроефект-птиця"

про стягнення 2 771 216,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» (надалі - ТОВ «Українське зерно») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» (надалі - ТОВ «Агроефект-птиця»): 2 604 395,23 грн основного боргу, що утворився в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору поставки від 22.05.2020 №2205/20 (далі - Договір); 104 384,53 грн пені та 62 436,39 грн 10% річних, а всього 2 771 216,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині строків повної оплати Товару, у зв`язку з чим заборгованість за поставлений товар перед позивачем складає 2 604 395,23 грн, а також позивачем нараховано 104 384,53 грн пені та 62 436,39 грн 10% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 закрито провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» 15 000 грн основної заборгованості.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» про стягнення 2 756 216,15 грн задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» 2 589 грн 23 коп. основної заборгованості; 62 436 грн 39 коп. 10% річних; 104 384 грн 53 коп. пені; 41 568 грн 24 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем належним чином було виконано умови Договору та поставлено відповідачу товар, а відповідачем повністю не оплачено поставлений товар, у зв`язку з чим заборгованість складає 2 589 395,23 грн; з огляду на правильність розрахунків заявлених позивачем 10% річних і пені, вимоги щодо стягнення з відповідача 62 436,39 грн 10% річних і 104 384,53 грн пені також підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі положень пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України провадження у справі в частині стягнення з ТОВ «Агроефект-птиця» на користь ТОВ «Українське зерно» 15 000 грн основної заборгованості підлягає закриттю, оскільки вказана сума сплачена 29.11.2021, тобто після відкриття провадження справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» 104 384,53 грн пені та 62 436,39 грн 10% річних.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стягнення нарахованих позивачем 10% річних та пені не ґрунтується на умовах договору та суперечить положенням ст. 232 Господарського процесуального кодексу України.

25.05.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/18393/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 30.05.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському міста Києва надіслати матеріали справи №910/18393/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду

08.06.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18393/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 у справі №910/18393/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 21.06.2022 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 у справі №910/18393/21 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.08.2022.

25.07.2022 до канцелярії суду від апелянта надійшли додаткові письмові пояснення, у яких скаржник, посилаючись на введення воєнного стану в країні та приписи статті 233 ГК України, наголошує на зменшенні розміру штрафних санкцій.

15.08.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське зерно» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, зазначаючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин непереборної сили в період, за який стягуються сума боргу та штрафні санкції, як і не надано доказів для підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення прийнятих на себе за договором зобов`язань.

В судове засідання 30.08.2022 представники учасників справи не з`явилися.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.05.2020 між ТОВ «Українське зерно» (постачальник) і ТОВ «Агроефект-птиця» (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані в мішку), перемікси, інший товар за погодженням сторін, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору);

- ціна товару, що поставляється відповідно до Договору, вказується у видаткових накладних постачальника; у вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно з базисом поставки (пункт 4.1 Договору);

- загальна вартість Договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних постачальника; зміна загальної вартості Договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод на поставку таких партій товару (пункт 4.2 Договору);

- оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (згідно з видатковими накладними) не пізніше дати поставки конкретної партії товару; датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника (пункт 5.1 Договору);

- постачальник має право, без додаткового погодження з покупцем, грошові кошти, які сплачує покупець відповідно до умов Договору, зарахувати в такому порядку, незалежно від призначення платежу: в першу чергу - прострочені платежі (основного боргу); в другу чергу - поточні платежі (пункт 5.2 Договору);

- постачальник надає покупцю (його представнику) на товар, що поставляється згідно з Договором, такі документи (супровідні документи): рахунки-фактури на товар; посвідчення про якість товару; товарно-транспортні накладні (пункт 6.2 Договору);

- у разі прострочення здійснення плати за партію товару, що поставляється, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми (пункт 8.3 Договору);

- для штрафних санкцій, передбачених умовами Договору, термін позовної давності складає три роки; штрафні санкції за Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань (пункт 10.3 Договору);

- Договір набирає чинності з 22.05.2020 і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (пункт 11.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято без будь-яких зауважень товар на загальну суму 38 545 714,74 грн, що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи (та перелік яких наведено в оскаржуваному рішенні суду).

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідачем було частково оплачено поставлений позивачем товар на суму 35 941 319,51 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунку позивача.

03.11.2021 позивачем було надіслано відповідачу вимогу від 02.11.2021 вих. №520, в якій позивач вимагав терміново сплатити 2 604 395,23 грн заборгованості.

Відповідач відповіді на претензію не надіслав, заборгованість не сплатив, що й зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Разом з цим, після відкриття провадження у даній справі (18.11.2021) відповідачем 29.11.2021 було сплачено 15 000 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача, у зв`язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача 15 000 грн заборгованості підлягає закриттю.

Відтак, у відповідача наявна не погашена перед позивачем заборгованість у сумі 2 589 395,23 грн.

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки позивачем належним чином було виконано умови Договору та поставлено відповідачу товар, а відповідачем повністю не оплачено поставлений товар, то позовні вимоги ТОВ «Українське зерно» в частині стягнення з ТОВ «Агроефект-птиця» 2 589 395,23 грн основної заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України провадження у справі в частині стягнення з ТОВ «Агроефект-птиця» на користь ТОВ «Українське зерно» 15 000 грн основної заборгованості підлягає закриттю, оскільки вказана сума сплачена 29.11.2021, тобто після відкриття провадження у цій справі.

Колегія суддів зауважує, що наведені висновки сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 62 436,39 грн 10% річних і 104 384,53 грн пені судова колегія зазначає наступне.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з стягненням вказаних сум з посиланням на приписи ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, зазначаючи про те, що стягнення вказаних сум не ґрунтується на умовах договору та суперечить вказаним положенням. Також відповідачем надано до суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення, у яких скаржник, посилаючись на введення воєнного стану в країні та приписи статті 233 ГК України, наголошує на зменшенні розміру штрафних санкцій.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, відповідно до пункту 10.3 Договору для штрафних санкцій, передбачених умовами Договору, термін позовної давності складає три роки; штрафні санкції за Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.

Згідно з пунктом 11.2 Договору Договір набирає чинності з 22.05.2020 і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 62 436,39 грн 10% річних і 104 384,53 грн пені, розрахованих за такі періоди:

з 20.08.2021 (нарахованих на суму 3 054 395 грн заборгованості) по 29.09.2021 (оскільки 30.09.2021 відповідачем сплачено 150 000 грн) сума 10% річних становить 34 309,64 грн, пені - 56 569,07 грн;

з 30.09.2021 (нарахованих на 2 904 395 грн заборгованості) по 12.10.2021 (оскільки 13.10.2021 відповідачем сплачено 150 000 грн) сума 10% річних становить 10 344,42 грн, пені - 17 585,51 грн;

з 13.10.2021 (нарахованих на 2 754 395 грн заборгованості) по 28.10.2021 (оскільки 29.10.2021 відповідачем сплачено 150 000 грн) сума 10% річних становить 12 074,06 грн, пені - 20 525,90 грн;

з 29.10.2021 (нарахованих на 2 604 395 грн заборгованості) по 05.11.2021 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума 10% річних становить 5 708,26 грн, пені - 9 704,05 грн.

Судом першої інстанції вказані розрахунки сум 10% річних і пені визнано правильними.

Однак апелянт наполягає, що стягнення вказаних сум не відповідає умовам договору та положенням статті 232 Господарського кодексу України.

Колегія суддів наголошує, що за змістом ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, суд звертає увагу на положення пункту 10.3 Договору, у якому передбачено, що для штрафних санкцій, передбачених умовами Договору, термін позовної давності складає три роки; штрафні санкції за Договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.

Отже, наведеним вище спростовуються доводи скаржника про невідповідність штрафних санкцій умовам договору та законодавства, оскільки сторонами в договорі було визначено період, за яких нараховуються штрафні санкції.

За вказаних обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заявлених позивачем 62 436,39 грн 10% річних і 104 384,53 грн пені з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків, а також їх відповідність умовам договору та приписам законодавства.

Стосовно аргументів скаржника про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було зазначено вище, апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заявлених позивачем пені та 10 % річних.

Наразі, під час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, відповідач у поданих додаткових письмових поясненнях, посилаючись на приписи статті 233 ГК України, зазначає про зменшення розміру штрафних санкцій.

Як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій скаржник посилається на введення воєнного стану в країні, що зумовило припинення діяльності підприємства відповідача.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що заявлені позивачем 62 436,39 грн 10% річних і 104 384,53 грн пені розраховані за період з 20.08.2021 по 05.11.2021, натомість як обставини, на які посилається відповідач як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій виникли після 24.02.2022. Разом з тим, відповідне клопотання не заявлялось під час розгляду справи в суді першої інстанції.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 10% річних, оскільки скаржником не наведено належного обґрунтування та не доведено наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій саме за період, за який стягуються такі санкції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Агроефект-птиця» на користь ТОВ «Українське зерно» заявлених позивачем сум основного боргу за договором, пені та 10% річних, у той час як в частині стягнення 15 000 грн основної заборгованості провадження підлягає закриттю, оскільки вказана сума сплачена відповідачем після відкриття провадження у цій справі.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект-птиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 27.06.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України та у зв`язку з прийняттям постанови за результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21, дія вказаного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект-птиця" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/18393/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/18393/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.09.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов