РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2022 року м. Чернігів справа № 927/994/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічня Екопродукт»,

, вул. Хмельницького, буд. 55, с. Крупичполе, Ічнянський район, Чернігівська область, 16713

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манад»,

, вул. Центральна, 34, с. Засупоївка, Яготинський район, Київська область, 07714

Предмет спору: про стягнення 3 912 418,62 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сурай А. М., генеральний директор; Макарчук Р. С., заступник генерального директора,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічня Екопродукт» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 3 466 471,29 грн, з яких 2 892 876,00 грн заборгованості за поставлений товар, 309 261,29 грн пені, 66 180,15 грн - 3% річних та 198 280,12 грн інфляційних втрат.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07.10.2021 о 12:00 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду була направлена на електронну пошту позивача - та відповідача - . З електронної пошти відповідача 21.09.2021 надійшло повідомлення про прочитання листа.

У підготовче засідання 07.10.2021 з`явилися представники сторін.

До початку підготовчого засідання від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог з доказами її направлення відповідачу.

У поданій заяві позивач зазначив, що збільшення розміру позовних вимог пов`язане зі збільшенням фактичного періоду прострочення оплати станом на 06.10.2021 по відношенню до періоду нарахування штрафних та компенсаційних санкцій на момент подачі позовної заяви та просить суд стягнути з відповідача 2 892 876,00 грн заборгованості з поставлений товар, 337 554,49 грн пені, 71 173,12 грн - 3% річних та 198 280,12 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У підготовчому засіданні 07.10.2021 суд прийняв подану ТОВ «Ічня Екопродукт» заяву про збільшення позовних вимог, оскільки вона подана у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

Також до початку судового засідання від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами.

Подане клопотання обґрунтоване великою кількістю судових справ за участю ТОВ «Манад» та у зв`язку з цим, об`єктивною неможливістю своєчасної та належної підготовки відзиву на позовну заяву, доказів та формування правової позиції у справі. Представництво ТОВ «Манад» у судах здійснюється виконавчим органом Товариства - генеральним директором Товариства Сураєм М.А. та заступником генерального директора Макарчуком Р. С., які одночасно ще мають вирішувати інші питання виробничого характеру на підприємстві. Крім того, відповідач зазначив про отримання позовної заяви лише 28.09.2021 (через 7 днів з дня отримання ухвали суду від 21.09.2021), що значно скоротило строк на подання відзиву на позовну заяву.

За приписами ч. 8 ст. 165, ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідач не надав доказів неможливості залучення для участі у справі інших представників або адвоката, а тому суд у підготовчому засіданні 07.10.2021 визнав неповажною причиною зайнятості генерального директора та його заступника як підставу для продовження строку для подання відзиву.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач не міг підготувати та подати відзив на позовну заяву у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк саме з моменту отримання ухвали про відкриття провадження, оскільки позовну заяву він отримав пізніше, ніж ухвалу від 21.09.2021.

Таким чином, суд вважав за необхідне задовольнити клопотання відповідача та обраховувати строк для подання відзиву з дати отримання позовної заяви.

Оскільки відповідачем не було надано доказів отримання позовної заяви саме 28.09.2021, суд у підготовчому засіданні 07.10.2021 зобов`язав відповідача надати разом з відзивом докази отримання цієї позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.10.2021 відкладено підготовче засідання на 26.10.2021 на 11:00.

12.10.2021 відповідач направив до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

Ухвалою суду від 13.10.2021 підготовче засідання призначено на 02.11.2021 о 10:30 у зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. 26.10.2021 у відпустці.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, але у судове засідання 02.11.2021 не з`явились.

До початку підготовчого засідання від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (призначеного на 02.11.2021), зважаючи на те, що представники останнього 02.11.2021 будуть брати участь у судовому засіданні у справі, яка розглядається у Господарському суді Київської області. Позивач про причини неявки суд не повідомив.

У підготовчому засіданні 02.11.2021 суд задовольнив вищезазначене клопотання відповідача та постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11.11.2021 на 14:00.

Ухвалою суду від 02.11.2021 повідомлено позивача та відповідача про дату, час та місце проведення наступного підготовчого засідання.

08.11.2021 позивач направив до суду відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу.

10.11.2021 відповідач на електронну пошту суду направив письмові пояснення на додаткове обґрунтування клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області з доданими до них документами.

11.11.2021 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог з доказами її направлення відповідачу.

У підготовчому засіданні 11.11.2021 суд розглянув заяви та клопотання сторін, які надійшли до його початку.

У підготовчому засіданні 11.11.2021 суд долучив до матеріалів справи поданий відповідачем відзив з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У підготовчому засіданні 11.11.2021 суд долучив до матеріалів справи надану позивачем відповідь на відзив з доданими до неї документами, оскільки подання відповіді до встановлення судом відповідного строку є правом сторони, а тому спір вирішується з її урахуванням.

У поданій заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначив, що збільшення розміру позовних вимог пов`язане зі збільшенням фактичного періоду прострочення оплати станом на 10.11.2021 по відношенню до періоду нарахування суми інфляційних втрат на момент подачі позовної заяви, а також вказав про допущення описки в прохальній частині позовної заяви щодо суми основного боргу. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 892 750,00 грн заборгованості з поставлений товар, 337 554,49 грн пені, 71 173,12 грн - 3% річних та 235 372,48 грн інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 11.11.2021 суд прийняв подану ТОВ «Ічня Екопродукт» заяву про збільшення позовних вимог, оскільки вона подана у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

Судом встановлено відповідачу триденний строк з дня отримання відповідної заяви про збільшення розміру позовних вимог для подання до суду заперечень, контррозрахунку.

Щодо письмових пояснень на додаткове обґрунтування клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю та доданих до них документів суд зазначив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Відповідне клопотання про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Київської області міститься вже у відзиві відповідача на позов, а ГПК України не передбачено подання додаткових пояснень до відзиву на позов.

Разом з тим, додаткові обґрунтування щодо територіальної підсудності, які надані відповідачем у вигляді пояснень, не можуть бути розцінені судом, як додаткові пояснення у розрізі ч. 5 ст. 161 ГПК України.

До додаткових пояснень відповідач додав копію довідки АТ «ОТП Банк» від 08.11.2021, №70-1-1/2002, роздруківки з офіційного веб-сайту АТ «ПроКредит Банк», роздруківку безкоштовного витягу з ЄДР щодо АТ «ПроКредит Банк», копію запиту до ДПС України від 10.09.2021 №31/9-2021, копію відповіді ДПС України від 04.10.2021.

Згідно з ч. 3, 4, 5, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач у відзиві на позов не зазначив про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, у зв`язку з чим додатковий строк для подання цих доказів судом не встановлювався, а також не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, суд у підготовчому засіданні 11.11.2021 не прийняв до розгляду письмові пояснення відповідача на додаткове обґрунтування клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області з доданими до нього документами.

Щодо клопотання відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області, викладеного у відзиві, суд зазначив наступне.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що місцем виконання спірного договору не є Чернігівська область, оскільки місце постачання товару є лише місцем виконання одного із сукупності зобов`язань за договором/правочином - саме зобов`язання із поставки товару, а грошові зобов`язання можуть бути виконані у будь-якому місці.

Оскільки предметом спору є стягнення грошових коштів за порушення відповідачем умов спірного договору щодо своєчасної оплати товару, відповідач вважає, що справа підлягає розгляду Господарським судом Київської області - за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені статтею 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

В силу ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2 договору поставки №246 від 12.10.2020 (далі - Договір) Товар поставляється на умовах FCA франко-автомобіль та/або франко-вагон (Правила Інкотермс 2010), за вибором покупця, за винятком застережень, прямо встановлених умовами Договору. Поставка Товару здійснюється з пункту завантаження ТОВ «Комбікорник» за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, м. Ічня, вул. Залізнична, 36, в якого Товар знаходиться на зберіганні.

Наведені умови Договору свідчать, що поставка товару і перехід права власності на нього відбувається у Чернігівській області, відповідно умови договору №246 від 12.10.2020 передбачають місце виконання Договору у Чернігівській області.

При цьому здійснення оплати є зустрічним зобов`язанням і виконується, у т.ч. з урахуванням ст. 532 ЦК України, за місцезнаходженням кредитора.

Разом з тим, як зазначено в п. 5.5 Договору, зобов`язання Покупця по сплаті Товару вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку Покупця, більш чіткого визначення способу виконання такого зобов`язання Договір не містить.

За загальним правилом банківські платежі проводяться в онлайн режимі, а тому здійсненням оплати є відповідне платіжне доручення юридичної особи, підписане у належний спосіб, тобто розпорядження банку здійснити перерахування коштів, а не сам перерахунок таких коштів банком. Тому фактом сплати коштів є відповідне розпорядження платника, яке може бути здійснено у будь-якій точці світу. Враховуючи зазначене, співставляти здійснення оплати до місця, без конкретно визначених умов, правил, обумовлених сторонами, неможливо.

Суд вважає, що в даному випадку не можна керуватись цими критеріями при застосуванні ч. 5 ст. 29 ГПК України. Також суд враховує правові висновки Верховного Суду, які за нормами ГПК України є обов`язковими до застосування.

У справі № 912/354/20 від 24.02.2021 Верховний Суд погодився з правомірністю розгляду справи і вирішення спору щодо поставки товару та виконання робіт за місцем виконання договору. Близькі за змістом висновки Верховного Суду містяться і у справі № 904/5530/20 від 14.09.2021, які у даному випадку суд вважає за необхідне застосувати.

Враховуючи викладене, суд у підготовчому засіданні 11.11.2021 дійшов висновку про дотримання правил територіальної підсудності при поданні цього позову і він підлягає розгляду Господарським судом Чернігівської області, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Ухвалою суду від 11.11.2021 зупинено провадження у справі № 927/994/21 до набрання законної сили судовими рішеннями у справах Господарського суду Чернігівської області № 927/843/21 та № 927/844/21 (за останньою подією) та зобов`язано учасників справи повідомити суд про результати розгляду справ № 927/843/21 та № 927/844/21 та надати копії відповідних судових рішень.

16.11.2021 відповідач направив до суду відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог з доданими до нього документами та заперечення на відповідь позивача, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 скасовано ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.11.2021 у справі №927/994/21, а матеріали справи направлено до Господарського суду Чернігівської області для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 05.07.2022 прийнято справу № 927/994/21 до подальшого провадження; продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів; підготовче засідання призначено на 27.07.2022 об 11:30; повідомлено сторін про час та місце проведення цього підготовчого засідання.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду була направлена 06.07.2022 на електронну пошту позивача - , та відповідача - . З електронної пошти відповідача 06.07.2022 надійшло повідомлення про прочитання листа.

Крім того, 14.07.2022 на номер телефону позивача ), який зазначений у витягу з ЄДР як засіб зв`язку з цією юридичною особою, за допомогою мобільного додатку Viber направлено копію ухвали від 05.07.2022. Вказане повідомлення було доставлено адресату, про що свідчить відмітка "??" під цим повідомленням. Такий статус повідомлення "доставлено" у додатку Viber є загальновідомою обставиною.

У підготовче засідання 27.07.2022 з`явилися повноважні представники відповідача. Позивач в підготовче засідання не з`явився.

У підготовчому засіданні 27.07.2022 суд дійшов висновку, що позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення підготовчого засідання у справі з мотивів, викладених в ухвалі суду від 27.07.2022.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 27.07.2022 проводилось за відсутності позивача (його представника).

До початку підготовчого засідання 27.07.2022 від позивача через електронні засоби зв`язку надійшли непідписані ЕЦП заява про збільшення розміру позовних вимог № 6/ЮФКМ/53/2021 від 26.07.2022 з додатками та клопотання про відкладення підготовчого засідання № 7/ЮФКМ/53/2021 від 26.07.2022 з додатками.

Ухвалою суду від 27.07.2022 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 26.07.2022 з додатками та клопотання позивача від 26.07.2022 про відкладення підготовчого засідання з додатками, надіслані на електронну пошту суду, повернуто заявнику без розгляду.

До початку підготовчого засідання 27.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/843/21, постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі №927/843/21, рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2021 у справі №927/844/21, постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 у справі №927/844/21.

У підготовчому засіданні 27.07.2022 суд долучив до матеріалів вказані копії судових рішень, оскільки вони були створені пізніше ніж встановлений строк для подання відзиву, були безпосередньо пов`язані із зупиненням провадження у справі та можуть мати значення для вирішення цього спору у розрізі чинності спірних умов договору на теперішній час та відсутності наявності певних тлумачень таких умов іншим судом.

До початку підготовчого засідання 27.07.2022 від відповідача надійшов відзив від 16.11.2021 на заяву позивача про збільшення позовних вимог, до якого додано копію довідки АТ «ОТП Банк» від 08.11.2021, №70-1-1/2002, роздруківки з офіційного веб-сайту АТ «ПроКредит Банк», роздруківку безкоштовного витягу з ЄДР щодо АТ «ПроКредит Банк», копію запиту до ДПС України від 10.09.2021 №31/9-2021, копію відповіді ДПС України від 04.10.2021, та заперечення на відповідь позивача.

У підготовчому засіданні 27.07.2022 суд долучив до матеріалів відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог та заперечення.

Стосовно доданих до відзиву на заяву позивача про збільшення позовних вимог документів суд зазначив, що у підготовчому засіданні 11.11.2021 суд вже розглянув питання щодо прийняття таких доказів до розгляду та відмовив у їх прийнятті, а тому відповідно до ст. 43 ГПК України суд у підготовчому засіданні 27.07.2022 залишив клопотання в цій частині без розгляду.

У підготовчому засіданні 27.07.2022 суд постановив ухвалу про закриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.08.2022 на 11:30.

Ухвалою суду від 27.07.2022 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 02.08.2022.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду була направлена 29.07.2022 на електронну пошту позивача - . Представник відповідач отримав копію цієї ухвали суду особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області.

Крім того, 27.07.2022 на номер телефону позивача ), який зазначений у витягу з ЄДР як засіб зв`язку з цією юридичною особою, за допомогою мобільного додатку Viber направлено копію ухвали від 27.07.2022. Вказане повідомлення було доставлено адресату, про що свідчить відмітка "??" під цим повідомленням, та отримано на нього відповідь.

Отже, позивач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, але у судове засідання 02.08.2022 не з`явився.

До початку судового засідання від представника позивача на електронну пошту суду надійшла заява про проведення судового засідання 02.08.2022 без його участі.

Як встановив суд, вказана заява не підписана ЕЦП.

Оскільки заява представника позивача подана через електронну пошту та не скріплена ЕЦП, то вказана заява не вважається такою, що підписана позивачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про розгляд справи без його участі підлягає поверненню заявнику без розгляду, але оскільки вона надійшла електронною поштою, то роздруківка заяви долучена судом до матеріалів справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 02.08.2022 проводилось за відсутності позивача (його представника).

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 27.07.2022 на 11:30.

У судовому засіданні 02.08.2022 суд залишив без розгляду вказане клопотання, оскільки воно вже вичерпало свою дію.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог з доказами її направлення відповідачу.

У поданій заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначив, що збільшення розміру позовних вимог пов`язане зі збільшенням фактичного періоду прострочення оплати станом на 26.07.2022 по відношенню до періоду нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат на момент подачі позовної заяви. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 892 750,00 грн заборгованості з поставлений товар, 337 554,49 грн пені, 95 282,03 грн - 3% річних та 586 832,10 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про збільшення позовних вимог направлена до суду 26.07.2022, тобто до закінчення підготовчого провадження, проте надійшла до суду пізніше.

Надходження до суду вказаної заяви після закінчення підготовчого провадження, з огляду на строки доставки поштової кореспонденції, суд вважав поважною причиною та прийняв дану заяву до розгляду, спір вирішується з її урахуванням. При цьому, зважаючи на принцип змагальності сторін, дотримання балансу в судовому процесі, суд вважав за необхідне надати відповідачу 3-денний строк з моменту проголошення даної ухвали для подання відповідних заперечень.

У судовому засіданні 02.08.2022 суд оголосив перерву до 30.08.2022 до 10:30.

Ухвалою суду від 02.08.2022 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 30.08.2022.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду була направлена 03.08.2022 на електронну пошту позивача - . Представник відповідач отримав копію цієї ухвали суду особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області.

Позивач у судове засідання 30.08.2022 не з`явився.

До початку судового засідання від представника позивача - адвоката Муляра Є. Г. надійшло клопотання про відкладення засідання на іншу дату, у зв`язку з тим, що 30.08.2022 він братиме участь у іншому судовому засіданні у Київському апеляційному суді.

Суд зазначив, що представниками позивача у цій справі є два адвоката Муляр Є. Г. та Копусь А. А., які, зокрема, брали участь у судових засіданнях.

Проте у поданому клопотанні представник позивача не обґрунтував та не довів неможливості взяти участь у судовому засіданні іншим представником - адвокатом Копусем А. А.

При цьому у цій справі вже виникала аналогічна ситуація, а саме інший адвокат Копусь А. А. подав подібне клопотання, зазначаючи про свою зайнятість, проте відповідного обґрунтування щодо неможливості іншого представника позивача - адвоката Муляра Є. Г. взяти участь у судовому засіданні не надав.

Крім того, суд бере до уваги те, що у минуле судове засідання від адвоката Копуся А. А. надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 13, ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною першою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод унормовано, що кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд вважає, що усі наведені обставини у їх сукупності свідчать про зловживання позивачем процесуальними правами шляхом безпідставного затягування судового процесу і перешкоджанню розгляду справи.

Крім того, суд виходить з того, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Розглянувши подане представником позивача клопотання, враховуючи принципи господарського судочинства: диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та те, що учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, з метою забезпечення необхідного балансу між правами учасників справи щодо розгляду справи за їх участі та дотриманням розумних строків розгляду справи, як складової доступу до правосуддя, зважаючи, що право на захист не порушено, суд дійшов, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання 30.08.2022 проводилось за відсутності позивача (його представника).

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання 02.08.2022 без його участі.

У судовому засіданні 30.08.2022 суд залишив без розгляду вказану заяву, оскільки вона вже вичерпала свою дію.

До початку судового засідання від відповідача надійшов відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Зі змісту вказаного відзиву вбачається, що відповідач виклав свої заперечення стосовно вимог щодо стягнення основної заборгованості, які вже були викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Оскільки повторне подання відзиву не відповідає нормам ГПК України, суд не взяв до уваги поданий відповідачем відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

Від позивача у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України електронною поштою надійшла підписана ЕЦП заява про відшкодування витрат на правову допомогу, у якій зазначено, що докази таких витрат будуть подані до суду протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення, яку суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.08.2022 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 246 від 12.10.2020 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2 892 750,00 грн заборгованості, на яку позивачем нараховано 337 554,49 грн пені за період з 05.12.2020 по 06.10.2021, 95 282,03 грн - 3% річних за період з 05.12.2020 по 26.07.2022 та 586 832,10 грн інфляційних втрат за період грудень 2020 року - червень 2022 року.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з таких підстав:

- позивач недопоставив відповідачу 682,50 т кукурудзи (кількість товару відповідно до п. 3.1 Договору становить 3300,00 т, поставлено згідно з видатковими накладними - 2617,50 т);

- позивач прострочив поставку кукурудзи у кількості 682,50 т у строк до 30.11.2020, як передбачено п. 6.1 Договору, та взагалі відмовився від поставки кукурудзи у цій кількості;

- платіжним дорученням №886 від 30.11.2020 відповідач перерахував позивачу кошти за 410 т кукурудзи у розмірі 2 152 500,00 грн, що складає 83,33% її вартості, які були повернуті останнім як зайво перераховані кошти;

- позивач неналежним чином виконав зобов`язання із реєстрації податкових накладних як одну із умов здійснення оплати за товар у розмірі 16,67% вартості, що виразилось у реєстрації податкових накладних на обсяг товару у кількості 2617,50 т не протягом 5-ти робочих днів з дня виникнення податкових зобов`язань, а напередодні припинення поставки товару і відмови від постачання товару/кукурудзи;

- відповідач притримав оплату позивачу з причин порушення ТОВ «Ічня Екопродукт» умов Договору, що виразилось у недопоставці кукурудзи у кількості 682,50 т та простроченні поставки вказаної кукурудзи до 30.11.2020.

Враховуючи наведені обставини, відповідач вважає, що у нього не настав обов`язок з оплати товару, у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних в ЄРПН та порушенням ТОВ «Ічня Екопродукт» умов пунктів 1.5.5, 3.1, 5.2, 5.3, 5.11, 6.1, 6.2 Договору, що стало підставою застосування до ТОВ «Ічня Екопродукт» оперативно-господарської санкції у вигляді притримання оплати, передбаченої п. 5.6 Договору відповідно до положень ст. 235, 236, 237 Господарського кодексу України.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що сторони Договору передбачили можливість поставки товару партіями, а умови п. 5.2 Договору не передбачають остаточного розрахунку у розмірі 16,67% вартості кожної партії поставленого Товару виключно після поставки всього обсягу товару за Договором. Кошти у розмірі 2 152 500,00 грн, перераховані платіжним дорученням №886 від 30.11.2020, були повернуті відповідачу, оскільки зі сторони позивача не було виставлено ані рахунку на оплату авансу, ані заявки на відвантаження, а тому не було підстав для зарахування таких коштів. Позивач не згоден з правом відповідача на притримання оплати; відповідач відмовився сплатити аванс за поставку наступної партії Товару згідно з виставленим рахунком, у зв`язку з чим неможливо виконати зобов`язання з поставки у повному обсязі.

У своїх запереченнях відповідач навів аналогічні доводи, які були викладені ним у відзиві на позов. Крім того, відповідач зазначив, що він не відмовлявся від сплати коштів за товар, а мав намір сплати їх після виконання позивачем свого обов`язку щодо здійснення поставки усієї партії товару.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбікормник» (далі -Зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ічня Екопродукт» (далі - Поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна № 4/2020, за умовами якого Поклажодавець передає, а Зерновий склад приймає на зберігання зерно пшениці, ячменю, сої та кукурудзи врожаю 2020 року та в установлений строк повертає їх Поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим Договором (т. 2 а. с. 98-100).

12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манад» (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ічня Екопродукт» (далі - Постачальник) був укладений договір поставки № 246 (далі - Договір поставки) (т. 1 а.с. 34-40).

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію власного виробництва, а саме кукурудзу 3-го класу, врожаю 2020 року, насипом (далі - Товар), а Покупець зобов`язався здійснити приймання та оплату Товару.

У пункті 1.3 Договору поставки зазначено, що укладаючи даний договір, Сторони керуються принципом свободи договору, зокрема у свободі визначення умов Договору. Сторони зазначають, що мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, зокрема в частині податкових застережень та відповідальності за порушення податкових застережень та окремих положень щодо грошового еквіваленту до іноземної валюти, у порядок та спосіб, передбачений цим Договором.

За умовами п.п. 1.5.4, 1.5.5 п. 1.5 Договору поставки Постачальник визнає, шо податковий кредит (п. 14.1.181 ст. 14 ПК України) для покупця з точки зору цивільного законодавства є грошовими коштами (об`єктом цивільних прав) згідно з ст. 192 ЦК України, та визначається як сума коштів, на яку Покупець має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V ПК України або поповнити свої обігові кошти за рахунок бюджетного відшкодування від`ємного значення з ПДВ.

Постачальник зобов`язаний скласти ПН/РК на дату виникнення податкових зобов`язань згідно з п. 187.1 ст. 187, п. 198.2 ст. 198 ПКУ у день виникнення таких податкових зобов`язань та зареєструвати ПН та/або РК в ЄРПН протягом 5-ти робочих днів із обов`язковим зазначенням коду Товару згідно з УКТ ЗЕД та обов`язковим наданням Покупцю ПН/РК та підтвердження про їх реєстрацію в ЄРПН. У разі порушення цього пункту, Постачальник несе відповідальність згідно з п. 8.1 цього Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки кількість Товару - 3000,00 метричних тон +/- 10% за вибором Покупця. Зазначена кількість може змінюватись за згодою сторін з оформленням відповідної додаткової угоди до цього Договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору поставки ціна Товару за даним Договором становить 5 250,00 гривень без ПДВ за 1 тонну, ціна ПДВ складає 1 050,00 гривень за тонну, всього ціна з ПДВ складає 6 300,00 гривень з 1 тонну, за умови, що якість та кількість Товару відповідає вимогам, встановленим в п. 2.1, 3.1 даного Договору. За погодженням сторін ціна може бути переглянута, що затверджується письмово додатковою угодою до даного договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Загальна сума з ПДВ по договору складає 18 900 000,00 грн, у т.ч. сума ПДВ складає 3150 000,00 грн, +/- 10% в опціоні Покупця в залежності від фактично поставленої кількості Товару.

Оплата за Товар здійснюється Покупцем в українській гривні шляхом перерахування суми на банківський рахунок Постачальника у спосіб і порядок встановлений у п. 5.2. цього Договору (п. 5.1 Договору поставки).

За умовами п. 5.2 Договору поставки оплата за Товар здійснюється Покупцем у два етапи наступним чином:

- 83,33% вартості Товару Покупець оплачує на підставі рахунку-фактури та заявки Постачальника (форма заявки на оплату наведена в додатку № 1 до цього Договору), отриманих за правилами згідно п. 11.4. цього Договору протягом 5-ти банківських днів з дня, що слідує за днем надання документів для оплати;

- 16,67% вартості Товару Покупець оплачує після приймання Товару згідно п. 2.1, 2.2, 3.1, 4.1 дотримання вимог п. 6.1, 6.2, 6.9, 6.10, 11.3 цього Договору, надання товарно-транспортних, видаткових накладних та реєстрації ПН/РК у ЄРПН згідно з п.п. 1.5.5 цього Договору, протягом 5-ти банківських днів, з дня надання квитанції про реєстрацію ПН/РК у ЄРПН за правилами згідно п. 11.4. цього Договору або через систему електронного документообігу "M.E.D.o.c." або в паперовій формі.

Обов`язковою умовою для оплати є наявність партії зерна на зерновому складі ТОВ "Комбікормник" і надання Постачальником разом із заявкою на оплату підтверджуючих документів про наявність зерна на зерновому складі ТОВ "Комбікормник", такі підтверджуючі документи як - складську квитанцію, складське свідоцтво.

Сторони домовились, що у випадку необхідності Постачальник на вимогу Покупця зобов`язався надати додаткові документи, які підтверджують транспортування зерна на зерновий склад (договори перевезення, товарно-транспортні накладні, реєстр отриманого зерна зерновим складом).

Пунктом 5.3 Договору поставки передбачено, що Постачальник зобов`язується протягом 5-ти робочих днів відповідно до п.п. 1.5.5 п.1.5. цього договору вчинити дії, спрямовані на реєстрацію ПН/РК в ЄРПН.

Зобов`язання Покупця по сплаті Товару вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку Покупця, відповідно до реквізитів, вказаних Постачальником у рахунку-фактурі отриманого у т.ч. за правилами згідно п. 11.13., 11.14 цього Договору (п. 5.5 Договору поставки).

Відповідно 5.6 Договору поставки у разі порушення (часткового або повного невиконання та/або неналежного виконання) умов п.п.1.1-1.2; п.1.5. (в частині реєстрації ПН/РК в ЄРПН), п.2.1.-2.3; п.3.1.; п.5.3.; п.6.1.-6.4., п.6.7., 11.1 цього договору Покупець має право затримати оплату товару до моменту належного виконання в повному обсязі Постачальником умов п.п. 1.1-1.2; п.1.5 (в частині реєстрації ПН/РК в ЄРПН), а також п.2.1-2.3; п.3.1.; п.5.3.; п.6.1.-6.4., п.6.7., 11.1 цього договору.

За умовами п. 6.1, 6.2 Договору поставки Постачальник зобов`язався поставити Товар у повному обсязі та якості згідно пункту 1.1., 2.1., 3.1. цього Договору у строк з 12 жовтня по 30 листопада 2020 року включно.

Товар поставляється на умовах FCA франко-автомобіль та/або франко-вагон (Правила Інкотермс 2010), за вибором Покупця, за винятком застережень, прямо встановлених умовами Договору. Поставка Товару здійснюється з пункту завантаження ТОВ «Комібкормник» (код 14223117) за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, м. Ічня, вул. Залізнична, 36, в якого Товар знаходиться на зберіганні.

Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту завантаження Товару в автотранспортний засіб, наданий Покупцем на складі Постачальника, з урахуванням положень, встановлених п. 2.3-2.6, п. 6.10 цього Договору (п. 6.9 Договору поставки).

Датою поставки Товару є дата фактичного отримання Товару Покупцем в місці поставки відповідно до п. 6.2, 6.3 цього Договору за датою оформлення товарно-транспортної накладної (п. 6.10 Договору поставки).

У пункті 8.4 Договору поставки сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати Товару, Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами усіх зобов`язань за даним Договором (п. 11.2 Договору поставки).

Зміни та доповнення вносяться до цього Договору за взаємною згодою Сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Договору, яка укладається у письмовій формі та підписується уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, передбачених у п. 2.3., 2.4., 6.6., 6.7., 6.8. цього Договору. Зміни та доповнення до цього Договору можуть вноситись за правилами визначеними у п. 11.3., 11.14. цього Договору (п. 11.5 Договору поставки).

Відповідно до п. 11.14 Договору поставки сторони домовились, що з метою належного виконання умов цього Договору можуть обмінюватись листами, повідомленнями, інструкціями, викладеними як в усній, так і в письмовій формі за допомогою засобів телефонного, факсимільного та/або електронного зв`язку за наступними електронними адресами з боку Покупця: , , , , , з боку Постачальника: за реквізитами, зазначеними у п. 12 цього Договору та які є обов`язковими до виконання Сторонами.

Позивач надав відповідачу заявки на отримання, в яких, зокрема, зазначено про наявність відповідної кількості зерна на зберіганні ТОВ «Комбікормник» та про можливість її отримання та відповідні рахунки-фактури, за якими відповідач мав сплатити 83,33% вартості товару, а саме: №7 від 26.10.2020 на оплату кукурудзи 3 класу урожаю 2020 року у кількості 350,00 т на загальну суму 2 205 000,00 грн; №8 від 30.10.2020 на оплату кукурудзи 3 класу урожаю 2020 року у кількості 1325,00 т на загальну суму 8 347 500,00 грн; №1 від 18.11.2020 на оплату кукурудзи 3 класу урожаю 2020 року у кількості 915 т на загальну суму 5 764 500,00 грн (т. 2, а.с. 30-32, т. 1 а.с. 125-127). Усього виставлено рахунків-фактур на оплату товару у загальній кількості 2590,00 т на загальну суму 16 317 000,00 грн.

Відповідач перерахував позивачу кошти у загальному розмірі 13 597 500,00 грн, що становить 83,33% вартості товару згідно з виставленими позивачем рахунками-фактурами, а саме: 26.10.2020 - 1 837 500,00 грн (оплата згідно з рахунком №7 від 26.10.2020); 02.11.2020 - 6 956 250,00 грн (оплата згідно з рахунком №8 від 02.11.2020); 18.11.2020 - 4 803 750,00 грн (оплата згідно з рахунком №1 від 18.11.2020), на підтвердження чого надано виписки АТ «Прокредит Банк» по рахунку (т. 1 а.с. 128-130).

Позивач у період з 01.11.2020 по 24.11.2020 поставив відповідачу кукурудзу 3 класу урожаю 2020 року загальною кількістю 2617,50 т на загальну суму 16 490 250,00 грн, на підтвердження чого надав видаткові накладні: №1 від 01.11.2020 на загальну суму 2 212 686,00 грн (кількість товару - 351,22 т); №2 від 02.11.2020 на загальну суму 3 321 612,00 грн (кількість товару - 527,24 т); №3 від 02.11.2020 на загальну суму 3 543 246,00 грн (кількість товару - 562,42 т); №4 від 02.11.2020 на загальну суму 91 392,00 грн (кількість товару - 14,506666 т); №5 від 04.11.2020 на загальну суму 1 457 526,00 грн (кількість товару - 231,353334 т); №6 від 20.11.2020 на загальну суму 2 435 202,00 грн (кількість товару - 386,54 т); №7 від 21.11.2020 на загальну суму 1 577 646,00 грн (кількість товару - 250,42 т); №11 від 24.11.2020 на загальну суму 1 850 940,00 грн (кількість товару - 293,80 т). Поставка товару відповідачу підтверджується також наданими товарно-транспортними накладними від 01.11.2020, від 02.11.2020, від 04.11.2020, від 20.11.2020, від 21.11.2020, від 24.11.2020 (т. 1 а.с. 41-124).

Отже, позивач поставив відповідачу товару на 27,5 т більше ніж вказано у рахунках-фактурах на оплату, фактично без передоплати.

За фактом отримання від відповідача коштів та поставки товару позивач склав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні, а саме: податкову накладну №3 від 26.10.2020 на суму 1 837 500,00 грн (зареєстрована 30.10.2020); податкову накладну №1 від 01.11.2020 на суму 375 186,00 грн (зареєстрована 26.11.2020); податкову накладну №2 від 02.11.2020 на суму 6 956 250,00 грн (зареєстрована 02.11.2020); податкову накладну №3 від 04.11.2020 на суму 1 457 526,00 грн (зареєстрована 26.11.2020); податкову накладну №4 від 18.11.2020 на суму 2 971 038,00 грн (зареєстрована 14.12.2020); податкову накладну №8 від 21.11.2020 на суму 1 041 810,00 грн (зареєстрована 14.12.2020); податкову накладну №9 від 24.11.2020 на суму 1 850 940,00 грн (зареєстрована 14.12.2020). Вказані податкові накладні були надіслані відповідачу через систему електронного документообігу "M.E.D.o.c." (т. 1 а.с. 132-152).

Платіжним дорученням №886 від 30.11.2020 відповідач перерахував позивачу кошти у розмірі 2 152 500,00 грн з призначенням платежу «оплата за кукурудзу 410 тон (83,33% вартості товару) зг. дог. 246 від 12.10.2020, у т. ч. ПДВ 20% 358750 грн» (т. 2 а.с. 33).

Заявку на отримання оплати з відповідним рахунком-фактурою та повідомлення про наявність та можливість отримання зерна на складі у цьому разі позивач відповідачу не надавав.

01.12.2020 позивач повернув відповідачу кошти у розмірі 2 152 500,00 грн як зайву перераховану оплату за кукурудзу, на підтвердження чого надано виписку з банківського рахунку (т. 2 а.с. 34).

Відповідач направив позивачу лист від 19.01.2021 №33/01-2021 (т. 2 а.с. 41-42) з вимогою виконати свої зобов`язання за Договором поставки шляхом:

1. Здійснення постачання товару/кукурудзи у кількості 682,48 т, з яких 382,48 т до кількості 3000,00 т, та 300,00 т - це кількість товару +10% за вибором ТОВ «Манад» як покупця, за ціною, передбаченою у п. 4.1 Договору поставки.

2. У випадку нездійснення постачання 682,48 т кукурудзи протягом 7-ми календарних днів з дня отримання цього листа (направленого у т. ч. за правила п. 11.14 Договору поставки) або невчинення дій, спрямованих на здійснення постачання протягом цього ж строку, та/і/або наявності обставин, які свідчать про відсутність наміру на повне виконання умов договору, відмову у постачанні або створення обставин і умов неможливості або ускладнення постачання кукурудзи, ТОВ «Манад» залишає за собою право передати спір на вирішення до господарського суду.

Позивач направив відповідачу лист від 25.01.2021 №1 (т. 1 а. с. 154-158), у якому зазначив, що для подальшого отримання 382,00 т кукурудзи 3 класу ТОВ «Манад» має сплатити на рахунок ТОВ «Ічня Екопродукт» наступні платежі:

- негайно - 2 892 750,00 грн, у тому числі ПДВ 482 125,00 грн, заборгованість за поставлені 2 617,52 т товару;

- згідно з п. 5.2 Договору поставки - 2 406 600,00 грн, у тому числі ПДВ, на підставі рахунку на оплату №1 від 25.01.2021 та заявки постачальника №3 від 25.01.2021.

До вказаного листа позивач додав заявку на отримання оплати №3 від 25.01.2021, рахунок-фактуру №1 від 25.01.2021 про сплату коштів за кукурудзу 3 класу урожаю 2020 року у кількості 382,0 т на загальну суму 2 406 600,00 грн; складську квитанцію на зерно №66 від 25.01.2021.

У відповідь на лист позивача від 25.01.2021 №1 відповідач направив лист від 02.02.2021 №37/02-2021, у якому вимагав від ТОВ «Ічня Екопродукт», у тому числі, здійснити постачання товару/кукурудзи в кількості 682,48 т на суму 4 299 624,00 грн, з яких 382,48 т до кількості 3000,00 т, та 300,00 т - це кількість товару +10% за вибором ТОВ «Манад» як покупця за ціною, передбаченою у п. 4.1 Договору поставки протягом 7-ми календарних днів з дня отримання цього листа та протягом цього строку вчинити дії, які свідчать про реальну готовність до постачання кукурудзи. Також відповідач зазначив про здійснення остаточної оплати у розмірі 16,67% вартості товару за вже отриманий товар та повну оплату за 682,48 т після здійснення позивачем поставки усієї кількості товару, передбаченої Договором поставки (т. 1 а.с. 160-161).

Крім того, відповідач направив позивачу лист від 03.02.2021 №41/02-2021, у якому просив повідомити графік відвантаження кукурудзи у кількості 682,48 т з пункту поставки ТОВ «Комбікормник» із зазначенням дати та кількості кукурудзи, яка може бути відвантажена у відповідну дату, часу початку і закінчення відвантаження кукурудзи у транспорт ТОВ «Манад»; інформацію з графіком відвантаження кукурудзи надати протягом 5 календарних днів на електронні адреси, які вказані у п. 11.14 Договору поставки (т. 1 а.с. 162).

У відповідь на лист від 03.02.2021 №41/02-2021 позивач направив відповідачу лист від 08.02.2021 №2, у якому виклав умови, які необхідно виконати для подальшого отримання 382,00 т кукурудзи 3 класу, що є ідентичними умовам, зазначеним у листі від 25.01.2021 №1 (т. 1 а.с. 163-164).

Доказів щодо дати отримання відповідачем листа від 03.02.2021 №41/02-2021 позивач суду не надав.

Відповідач не виконав висунутих позивачем умов щодо оплати коштів у розмірі 2 892 750,00 грн за вже поставлений товар, а також не оплатив жодних коштів на підставі виставленого рахунку на оплату №1 від 25.01.2021 на суму 2 406 600,00 грн, у тому числі як передоплату (83,33%) за 382,00 т кукурудзи.

Позивач жодної кількості кукурудзи після 24.11.2020 відповідачу не поставив.

У зв`язку з несплатою відповідачем коштів за поставлений товар у розмірі 2 892 750,00 грн, що становить 16,67% вартості товару, позивач звернувся до Господарського суду Київської області із позовом від 04.03.2021 про стягнення з відповідача вказаної заборгованості (т. 2 а.с. 43-48).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі №911/682/21 за вказаним позовом відкрито провадження у справі. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що позов надійшов до суду 09.03.2021 (т. 2 а. с. 49).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2021 у справі №911/682/21 позов ТОВ «Ічня Екопродукт» до ТОВ «Манад» про стягнення заборгованості у розмірі 2 892 750,00 грн залишено без розгляду (т. 2 а. с. 82-83).

Відповідно до листа ТОВ «Комбікормник» від 07.06.2021 №61 у період з 12.10.2020 по 24.11.2020 автотранспортні засоби, подані ТОВ «Манад» дійсно навантажувались зерном кукурудзи 3-го класу врожаю 2020 року насипом, належним до навантаження ТОВ «Ічня Екопродукт», у загальній кількості 2 618,84 т; з 25.11.2020 жодний автомобіль від ТОВ «Манад» на підприємство ТОВ «Комбікормник» не прибував (т. 2 а. с. 101).

Позивач зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку за Договором поставки щодо сплати решти вартості поставленої кукурудзи (16,67%) у розмірі 2 892 750,00 грн, що сталою підставою для звернення до суду із цим позовом.

Відповідач кошти у розмірі 2 892 750,00 грн позивачу не сплатив, оскільки вважає, що строк оплати за отриманий ним товар не настав, зважаючи на нездійснення позивачем поставки усієї кількості товару і саме в кількості 3300,00 т (+300,00 т за вибором Покупця).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.12.2021 у справі №927/843/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ічня Екопродукт» до ТОВ «Манад» про визнання недійсними п.п.1.5.4. п. 1.5., п.п.1.5.5. п. 1.5., п.п.1.5.6. п. 1.5., п.п.1.5.7. п. 1.5., п. 5.3., п. 5.6., п. 5.8., п. 7.3., п. 7.8., п. 8.1., п. 8.2., п. 8.3. договору поставки №246 від 12.10.2020 (т. 3 а. с. 84-100).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2021 у справі №927/844/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ічня Екопродукт» до ТОВ «Манад» про тлумачення п. 3.1 та п. 6.1 укладеного між сторонами договору поставки № 246 від 12.10.2020 (т. 3 а. с. 101-114).

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, відповідно до умов Договору поставки позивач поставив відповідачу товар у кількості 2617,50 т на загальну суму 16 490 250,00 грн, на підтвердження чого позивач надав суду видаткові та товарно-транспортні накладні.

У п. 5.2 Договору поставки сторони визначили порядок оплати за товар, який здійснюється наступним чином: 83,33% вартості товару на умовах попередньої оплати, а решта 16,67% його вартості сплачується після приймання відповідачем товару з дотриманням інших умов договору, вказаних у цьому пункті.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання з оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 83,33% його вартості, а залишок несплаченої заборгованості - 16,67 % вартості товару становить 2 892 750,00 грн.

При цьому позивач вважає, що строк оплати за видатковими накладними настав після спливу п`ятиденного строку (5 банківських днів) з моменту надання квитанції про реєстрацію відповідної податкової накладної, встановленого у п. 5.2 Договору поставки.

Зі свого боку відповідач вважає, що за умовами п. 5.2 Договору поставки строк оплати за поставлений товар настає лише після поставки усієї кількості товару, передбаченої у п. 3.1 Договору поставки, та реєстрації ПН/РК у ЄРПН згідно з п.п. 1.5.5 цього Договору протягом 5-ти банківських днів з дня виникнення податкових зобов`язань.

За твердженнями відповідача, позивач повинен був поставити йому товар у загальній кількості 3 300,00 т (3000 т +10% за вибором Покупця), а отже кількість недопоставленого товару становить 682,5 т, що з урахуванням також порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних стало підставою для притримання відповідачем оплати.

Позивач заперечує проти ненастання у відповідача обов`язку щодо сплати остаточної вартості отриманого товару, посилаючись на те, що сторони Договору поставки передбачили можливість поставки товару партіями, а умови п. 5.2 Договору не передбачають остаточного розрахунку у розмірі 16,67% вартості кожної партії поставленого Товару виключно після поставки всього обсягу товару за Договором.

Отже, у цій справі між сторонами існує розбіжність (спір) у тлумаченні пункту 5.2 Договору поставки щодо настання строку для здійснення відповідачем остаточної оплати за товар, а саме 16,67% його вартості.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

За умовами п. 5.2 Договору поставки 16,67% вартості товару Покупець оплачує після приймання Товару згідно п. 2.1, 2.2, 3.1, 4.1 дотримання вимог п. 6.1, 6.2, 6.9, 6.10, 11.3 цього Договору, надання товарно-транспортних, видаткових накладних та реєстрації ПН/РК у ЄРПН згідно з п.п. 1.5.5 цього Договору, протягом 5-ти банківських днів, з дня надання квитанції про реєстрацію ПН/РК у ЄРПН за правилами згідно п. 11.4. цього Договору або через систему електронного документообігу "M.E.D.o.c." або в паперовій формі.

У п. 3.1 Договору поставки сторони погодили кількість Товару - 3000,00 метричних тон +/- 10% за вибором Покупця. Зазначена кількість може змінюватись за згодою сторін з оформленням відповідної додаткової угоди до цього Договору.

При цьому відповідно до п. 6.1 Договору поставки позивач зобов`язався поставити Товар у повному обсязі та якості згідно пункту 1.1., 2.1., 3.1. цього Договору у строк з 12 жовтня по 30 листопада 2020 року включно.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, пункт 5.2 Договору поставки містить посилання на ряд умов цього договору, зокрема п. 3.1, 6.1, з виконанням позивачем яких пов`язується початок перебігу строку на оплату 16,67% вартості товару та, відповідно, закінчення такого строку.

Так, системний аналіз п.п. 1.5.5 п. 1.5, 3.1, 5.2, 6.1 Договору поставки дає підстави для висновку, що такими умовами є:

- поставка позивачем та приймання відповідачем кількості товару, визначеної у п. 3.1 Договору поставки, у строк, передбачений п. 6.1 цього договору;

- надання відповідачу товарно-транспортних, видаткових накладних;

- реєстрації позивачем податкової накладної у ЄРПН протягом 5 робочих днів після її складання;

- надання відповідачу квитанції про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН за правилами згідно п. 11.4. цього Договору або через систему електронного документообігу "M.E.D.o.c." або в паперовій формі.

Водночас ані п. 5.2, ані п. 3.1 Договору поставки не передбачено, що обов`язок з оплати 16,67% вартості товару виникає після виконання позивачем зазначених умов щодо кожної окремої партії поставленого товару, а відтак суд доходить висновку про настання у відповідача такого обов`язку лише після поставки усієї кількості товару, визначеної у п. 3.1 Договору поставку, та у разі виконання усіх інших умов, вказаних у п. 5.2 цього договору.

Разом з тим, у п. 3.1 Договору поставки сторони погодили можливість зменшення або збільшення загальної кількості товару на 10% за вибором Покупця (відповідача), що потребує оформлення додаткової угоди.

Враховуючи те, що п. 6.1 Договору поставки визначено строк поставки товару у повному обсязі, у тому числі згідно з п. 3.1, до 30.11.2020, суд вважає, що відповідач мав право подати відповідну заявку на зменшення чи збільшення кількості товару на 10% та укласти з позивачем додаткову угоду щодо зміни кількості товару саме до цієї дати - 30.11.2020.

Проте доказів звернення до позивача та укладання додаткової угоди щодо зміни кількості товару до 30.11.2020 відповідач суду не надав, а отже загальна кількість товару, яку позивач повинен був поставити відповідачу, становить 3000,00 т.

Не вчинено відповідних дій сторонами й до закінчення терміну дії Договору поставки - 31.12.2020.

Зважаючи на наведений висновок, суд відхиляє доводи відповідача про наявність у позивача обов`язку поставити товар у кількості 3 300,00 т.

Позивач у встановлений у п. 6.1 Договору поставки термін поставив відповідачу товар у кількості 2617,50 т, тобто меншій ніж передбачено п. 3.1 цього договору.

При цьому відповідач на підставі платіжного доручення №886 від 30.11.2020 перерахував позивачу кошти у розмірі 2 152 500,00 грн з призначенням платежу «оплата за кукурудзу 410 тон (83,33% вартості товару) зг. дог. 246 від 12.10.2020, у т. ч. ПДВ 20% 358750 грн», тобто за 27,5 т вже поставленого, але неоплаченого на умовах попередньої оплати товару та за 382,5 т недопоставленого товару.

Вказані кошти у розмірі 2 152 500,00 грн позивач 01.12.2020 повернув відповідачу як зайву перераховану оплату за кукурудзу, мотивуючи це відсутністю виставленого рахунку на оплату авансу та заявки на відвантаження.

За змістом статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Отже, позивач, взявши на себе обов`язок поставити відповідачу товар у кількості 3000,00 т у термін до 30.11.2020, повинен був не лише забезпечити його наявність на складі ТОВ «Комбікормник» у вказаній кількості, а й надати безперешкодний доступ відповідачу до складу з метою завантаження товару.

Суд вважає, що така поведінка позивача є неправомірною та свідчить про недобросовісність його дій щодо виконання взятих на себе зобов`язань.

У свою чергу інтереси відповідача у такому випадку мали б захищатися в обумовленому законом і Договором поставки порядку.

Разом з тим, здійснення попередньої оплати без надання відповідної заявки на отримання оплати, рахунку-фактури та підтвердження про наявність товару на складі не відповідає умовам Договору поставки.

При цьому позивач за неможливості поставити товар не мав права і подавати такі документи і вимагати здійснення оплати. Утримання позивачем у себе цих коштів покладає подвійний тягар на відповідача, який не тільки не отримує товар, але й позбувається (хоча і тимчасово) можливості обігу таких грошових коштів. Негативні наслідки настають також і для позивача, який мав би зареєструвати податкову накладну за такою подією, і покласти на себе додаткові податкові зобов`язання.

Таким чином, суд вважає розумними та обачливими дії позивача, який хоча і порушив зобов`язання щодо поставки товару, проте, повертаючи кошти, зменшував відповідні негативні наслідки для обох сторін.

Стосовно неналежного виконання позивачем свого зобов`язання скласти та зареєструвати податкові накладні суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

З огляду на положення цієї норми, у платника податку на додану вартість виникають податкові зобов`язання з податку на додану вартість, а відтак і обов`язок зареєструвати податкові накладні, за першою із подій: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок, або дата відвантаження товарів.

Як встановив суд, за фактом отримання від відповідача коштів та поставки товару позивач на дату виникнення податкових зобов`язань склав податкові накладні, які за умовами Договору поставки повинен був зареєструвати протягом 5 робочих днів.

З наданих позивачем документів вбачається, що податкові накладні були складені та зареєстровані за усіма господарськими операціями за Договором поставки, проте позивач порушив строки реєстрації податкових накладних №3 від 04.11.2020, №4 від 18.11.2020, №8 від 21.11.2020, №9 від 24.11.2020.

Сам факт порушення строків реєстрації податкових накладних є підставою для відтермінування настання обов`язку щодо сплати 16,67% вартості товару та/або покладення на позивача відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених у Договорі поставки, проте не звільняє відповідача від здійснення оплати коштів за поставлений товар після їх належної реєстрації.

За змістом ст. 236 Господарського кодексу України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною; відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій (ст. 237 ГК України).

У п. 5.6 Договору поставки сторони передбачили, що у разі порушення (часткового або повного невиконання та/або неналежного виконання) умов, у тому числі п.6.1.- 6.4., Покупець має право затримати оплату товару до моменту належного виконання в повному обсязі Постачальником вказаних умов.

На переконання суду, зазначений пункт з достатнім ступенем конкретизації визначає надане сторонами Договору Покупцю право затримати оплату решту вартості товару до моменту поставки Постачальником усієї кількості товару, тобто 3000,00 т.

Враховуючи наведені обставини, суд погоджується з доводами відповідача про наявність у нього правових підстав для застосування п. 5.6 Договору поставки та затримання оплати за товар до моменту належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару.

Разом з тим, після 30.11.2020 сторони намагались вирішити питання щодо поставки товару в належній кількості.

Так, відповідач звернувся до позивача з листом від 19.01.2021 №33/01-2021, у якому вимагав здійснити постачання товару/кукурудзи у кількості 682,48 т, з яких 382,48 т до кількості 3000,00 т, та 300,00 т - це кількість товару +10% за вибором ТОВ «Манад» як покупця, за ціною, передбаченою у п. 4.1 Договору поставки.

З наданої позивачем відповіді у листі від 25.01.2021 №1 вбачається, що він був готовий поставити відповідачу товар, але лише у кількості 382,00 т за умови оплати рахунку №1 від 25.01.2021 на поставку кукурудзи у кількості 382,00 т на суму 2 406 600,00 грн згідно з п. 5.2 Договору.

Проте відповідач не сплатив позивачу жодних коштів, у тому числі щодо оплати рахунку №1 від 25.01.2021, натомість у листі від 02.02.2021 №37/02-2021 зазначив про здійснення остаточної оплати у розмірі 16,67% вартості товару за вже отриманий товар та повної оплати за 682,48 т виключно після здійснення позивачем поставки такої кількості товару в повному обсязі.

Позивач з такими умовами оплати не погодився, проте одразу не відмовився від подальшої поставки, а повторно у листі від 08.02.2021 №2 вимагав сплатити йому кошти у розмірі та порядку, зазначеному у листі від 25.01.2021 №1.

При цьому позивач заперечував проти обов`язку поставити +10% до основної кількості кукурудзи, що за вищевикладеним висновком суду є правомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Доказів щодо дати отримання вказаного листа відповідачем позивач суду не надав.

Відповідач відповіді на цей лист не надав та не сплатив позивачу кошти на підставі виставленого позивачем рахунку від 25.01.2021 №1 у встановлений у Договорі строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов`язання.

Отже, враховуючи положення п. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України та нездійснення відповідачем попередньої оплати у розмірі 83,33% від вартості товару, у позивача виникло право на відмову від виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач таким правом скористався, звернувшись до Господарського суду Київської області із позовом від 04.03.2021 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 892 750,00 грн, який отримано судом та відповідачем 09.03.2021.

Суд вважає, що вказана дата (09.03.2021) є найранішою датою, доведеною належними доказами, коли слід вважати, що відповідача фактично повідомлено про відмову позивача від здійснення допоставки кукурудзи.

У цьому випадку правомірна відмова від допоставки решти обумовленої кількості товару тягне за собою наслідки у вигляді зменшення загальної кількості товару у розумінні п. 3.1 Договору поставки на таку решту.

Отже, остаточною кількістю спірного товару відповідно до п. 3.1 Договору поставки є вже поставлені 2617,50 т.

Таким чином, з урахуванням строку, встановленого у п. 5.2 Договору поставки, відповідач повинен був сплатити позивачу решту вартості поставленого товару у розмірі 2 892 750,00 грн у термін до 16.03.2021.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530, 693 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за поставлений товар у розмірі 2 892 750,00 грн у встановлений Договором строк, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за поставлений на загальну суму 2 892 750,00 грн товар, позивач нарахував та заявив до стягнення 337 554,49 грн пені за період з 05.12.2020 по 06.10.2021.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони у п. 8.4 Договору поставки передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування, з огляду на наступне.

Як вже висновано судом, відповідач повинен бути оплатити вартість отриманого ним товару до 16.03.2021, а отже нарахування пені на суму заборгованості повинно відбуватись з 17.03.2021.

Крім того, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання, тобто укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Пункт 8.4 Договору поставки не містить іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців.

При цьому умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, період нарахування пені становить з 17.03.2021 по 16.09.2021.

Отже, позивач неправильно визначив початок та закінчення періоду, за який нараховується пеня.

За перерахунком суду, з урахуванням визначеного судом періоду, розмір пені становить 218 977,21 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 218 977,21 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач просить також суд стягнути з відповідача 95 282,03 грн - 3 % річних за період з 05.12.2020 по 26.07.2022 та 586 832,10 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по червень 2022 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, оскільки позивач неправильно визначив початок періоду, за який підлягають нарахування 3% річних та інфляційні втрати, про що суд зазначив вище.

За перерахунком суду, з урахуванням визначеного позивачем кінцевого періоду здійснення таких нарахувань, розмір 3% річних становить 118 166,86 грн, а розмір інфляційних втрат - 698 284,42 грн, що є більшим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

За приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та не може самостійно змінювати предмет позову, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі, тобто у розмірі 95 282,03 грн та 586 832,10 грн, відповідно.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 56 907,62 грн.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат у справі лише у разі прийняття ним постанови про скасування чи зміну остаточного судового рішення суду першої інстанції, прийнятого за результатами розгляду справи.

Враховуючи те, що ухвала суду від 11.11.2021 про зупинення провадження у справі була скасована Північним апеляційним господарським судом, а справа передана для продовження розгляду до місцевого господарського суду, суд вважає, що витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2270,00 необхідно покласти на відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України подав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, у якій зазначено, що докази таких витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у цій справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 221, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» (, вул. Центральна, 34, с. Засупоївка, Яготинський район, Київська область, 07714) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ічня Екопродукт» (, вул. Хмельницького, буд. 55, с. Крупичполе, Ічнянський район, Чернігівська область, 16713) 2 892 750,00 грн заборгованості за поставлений товар, 218 977,21 грн пені, 95 282,03 грн - 3% річних, 586 832,10 грн інфляційних втрат, 56 907,62 грн витрат зі сплати судового збору за подання позову та 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

3. У решті позову відмовити.

4. Судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу призначити на 08.09.2022 об 11:30, яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Чернігівської області, за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 20, зал судових засідань №306.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 09.09.2022.

Суддя В. В. Шморгун