ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа № 911/568/22

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафрост", Одеська область,

м. Чорноморськ

до Фізичної особи-підприємця Демченка Олександра Васильовича, Київська область, м. Біла Церква

про стягнення 413521,63 грн.

за участю секретаря судового засідання Гудзь К.І.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквафрост" (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Демченка Олександра Васильовича (відповідач) про стягнення 413521,63 грн., з яких: 267736,91 грн. основного боргу; 84310,62 грн. пені; 16507,36 грн. 3% річних; 44966,74 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 25.05.2022 р.

20.05.2022 р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2022 р. продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 13.07.2022 р.

10.06.2022 р. на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2022 р. закрито підготовче провадження; призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 17.08.2022 р. об 11:45 год.

02.08.2022 р. представником позивача подано заяву про участь в судовому засіданні, що відбудеться 17.08.2022 р. об 11:45 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою господарського суду від 03.08.2022 р. задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання з`явились уповноважений представник позивача (в режимі відеоконференції поза межами суду) та відповідач (особисто).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

12.11.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквафрост" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Демченко Олександром Васильовичем (покупець) було укладено договір поставки № АФ-250, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості та за ціною, зазначених у відповідних видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти такий товар та сплатити постачальнику його вартість в порядку і на умовах, передбачених договором (п. 1.1.).

Згідно з п. 1.2. договору, право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його поставки, тобто з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

Відповідно до п. 2.2. договору, поставка товару здійснюється на підставі замовлення покупця (форма замовлення міститься в додатку № 1) до цього договору у письмовій формі, яке повинно надаватися покупцем постачальнику не пізніше, ніж за три робочих дні до дати поставки, із обов`язковим зазначенням асортименту, кількості товару, місць доставки товару та бажаних строків їх поставки.

Згідно із п. 3.1. договору ціна товару визначається відповідно до цінової політики постачальника, інформація з якої надається постачальником покупцеві у письмовій формі та зазначається у відповідних видаткових накладних.

Сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється не пізніше 14 календарного дня з моменту поставки товару (п. 3.4. договору).

У випадку протермінування оплати покупцем більш ніж на три банківські дні, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від його тривалості (п. 4.2. договору).

Згідно із п. 7.6. договору, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до 31 грудня 2019 р., але у будь-якому випадку до виконання сторонами своїх обов`язків у повному обсязі. Якщо не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії даного договору ні одна зі сторін не заявить у письмовій формі про припинення його дії, дія договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

Вказаний договір підписано уповноваженим представником ТОВ "Аквафрост" та ФОП Демченко О.В., скріплено відтиском печатки товариства.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за даним договором, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями видаткової накладної від 27.12.2019 р. № ВМАФ0052983 на суму 138507,38 грн., підписаної відповідачем та видаткової накладної від 09.01.2020 р. № ВМАФ0001146 на суму 245483,14 грн., підписаної зі сторони відповідача його представником на підставі довіреності на отримання товару від 19.11.2019 р.

Окрім наведеного, матеріали справи містять копію підписаного сторонами та скріпленого відтиском печатки позивача акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2019 р. 12.03.2020 р., відповідно до змісту якого за даними ФОП Демченка О.В., у нього наявна заборгованість на суму 431236,91 грн., а за даними ТОВ "Аквафрост" 436236,91 грн.

Разом із тим, позивач (постачальник), звертаючись до суду зі позовом про стягнення з відповідача (покупця) 267736,91 грн. основного боргу, 84310,62 грн. пені, 16507,36 грн. 3% річних, 44966,74 грн. інфляційних витрат, посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором поставки від 12.11.2019 р. № АФ-250, не в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем товар, тобто прострочив виконання грошового зобов`язання.

Частиною першою ст. 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України (далі-ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами частини другої ст. 712 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення. Зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини першої ст. 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першої ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як вже зазначалось, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки від 12.11.2019 р. № АФ-250, на підтвердження чого до матеріалів справи додано належним чином завірені копії видаткових накладних: від 27.12.2019 р. № ВМАФ0052983 на суму 138507,38 грн. та від 09.01.2020 р. № ВМАФ0001146 на суму 245483,14 грн.

Судом враховано, що товар за видатковою накладною від 27.12.2019 р. № ВМАФ0052983 на суму 138507,38 грн., згідно змісту останньої отримав відповідач особисто, а за видатковою накладною від 09.01.2020 р. № ВМАФ0001146 на суму 245483,14 грн. його уповноважений представник на підставі довіреності на отримання товару від 19.11.2019 р. (копію якої також додано до матеріалів справи).

Окрім наведеного, матеріали справи містять копію підписаного сторонами та скріпленого відтиском печатки позивача акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2019 р. 12.03.2020 р., відповідно до змісту якого за даними ФОП Демченка О.В., у нього наявна заборгованість на суму 431236,91 грн., а за даними ТОВ "Аквафрост" 436236,91 грн.

Разом із тим, як свідчать надані позивачем докази, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором поставки від 12.11.2019 р. № АФ-250, не в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем товар, у зв`язку із чим, станом на дату звернення позивача до суду у відповідача наявна прострочена заборгованість за вказаним договором на суму 267736,91 грн.

Слід зазначити, що відповідач своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на позов не скористався, відзиву із запереченням щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, натомість, в судовому засіданні, що мало місце 25.05.2022 р. заявив, що у нього наявна заборгованість за договором поставки від 12.11.2019 р. № АФ-250 та просив відкласти розгляд справи задля надання йому часу для мирного врегулювання спору.

Крім того, присутній в даному судовому засіданні відповідач надав копії платіжних доручень від 12.07.2022 р. № 78, від 14.08.2022 р. № 154, від 04.08.2022 р. № 151, якими підтверджено, що він здійснив часткове погашення боргу перед позивачем в розмірі 60000,00 грн.

Наведені обставини, крім іншого, свідчать, що відповідач визнає факт наявності у нього станом на дату звернення позивача до суду заборгованості за договором поставки від 12.11.2019 р. № АФ-250 на суму 267736,91 грн.

Разом із тим, позов в наведеній частині, з урахуванням здійснення відповідачем часткового погашення боргу на суму 60000,00 грн., підлягає задоволенню частково в сумі 207736,91 грн., а в частині стягнення основного боргу на суму 60000,00 грн., виходячи із положень статті 231 ГПК України, - закриттю, у зв`язку з відсутністю в цій частині предмету спору.

Відносно позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 84310,62 грн., суд зазначає таке:

Пунктом 4.2. договору визначено, що у випадку протермінування оплати покупцем більш ніж на три банківські дні, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від його тривалості.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною шостою ст. 232 цього ж Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, здійсненого позивачем, судом встановлено, що відповідний розрахунок здійснено не вірно.

Позивачем помилково здійснено розрахунок пені починаючи з 10.01.2020 р. на суму 22253,77 грн. залишку несплаченого боргу за поставлений товар згідно видаткової накладної від 27.12.2019 р. № ВМАФ0052983, так як, враховуючи умови договору, 10.01.2020 р. крайній день строку здійснення відповідачем оплати поставленого товару, а відтак прострочення грошового зобов`язання в даному випадку розпочинається з 11.01.2020 р.

Крім того, також позивачем помилково здійснено розрахунок пені на суму боргу 245483,14 грн. за товар, поставлений згідно видаткової накладної від 09.01.2020 р. № ВМАФ0001146, починаючи з 23.01.2020 р., оскільки, з урахуванням наведених обставин, судом встановлено, що прострочення здійснення відповідачем оплати поставленого товару за наведеною видатковою накладною розпочинається з 24.01.2020 р., а відтак і розрахунок пені має здійснюватись починаючи з цієї дати.

За результатами здійсненого перерахунку заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені, судом встановлено, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме, в сумі 84113,46 грн., нарахованих за період з 11.01.2020 р. по 10.02.2022 р. на суму боргу 22253,77 грн. та за період з 24.01.2020 р. по 10.02.2022 р. на суму боргу 245483,14 грн.

Окрім наведеного, позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення із відповідача 16507,36 грн. 3% річних та 44966,74 грн. інфляційних витрат, розглянувши позов в даній частині, суд зазначає таке:

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог в частині 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням того, що, як було встановлено вище, прострочення грошового зобов`язання в сумі 22253,77 грн. за поставлений товар згідно видаткової накладної від 27.12.2019 р. № ВМАФ0052983 розпочинається з 11.01.2020 р., а отже періодом здійснення розрахунку має бути з 11.01.2020 р. по 10.02.2022 р., а прострочення грошового зобов`язання в сумі 245483,14 грн. за поставлений товар згідно видаткової накладної від 09.01.2020 р. № ВМАФ0001146 розпочинається з 24.01.2020 р., а отже періодом здійснення розрахунку в даному випадку має бути з 24.01.2020 р. по 10.02.2022 р., судом встановлено, що відповідний розрахунок позивачем здійснено не вірно.

За результатами здійсненого судом перерахунку заявлених позивачем вимог щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих за вказаний період, судом встановлено, що сума інфляційних втрат за розрахунком суду є більшою, від заявленої до стягнення, а відтак, з огляду на те, що відповідно до положень статті 14 ГПК України, суд розглядає позов в межах заявлених позивачем вимог, суд дійшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає 44966,74 грн. інфляційних втрат.

Разом із тим, за результатами здійсненого судом розрахунку 3% річних за наведені вище періоди прострочення боргу, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме, в сумі 16485,48 грн.

Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача на користь позивача 207736,91 грн. основного боргу, 84113,46 грн. пені, 16485,48 грн. 3% річних та 44966,74 грн. інфляційних втрат, провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 60000,00 грн. основного боргу закриває, а в іншій частині в задоволенні позову відмовляє.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив позивачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивача звернутись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, виходячи із положень ст. 129 ГПК України, дійшов до висновку про покладення судового збору в сумі 6199,54 грн. на відповідача.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Демченка Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафрост" (68094, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, буд. 1-Е; ) 207736 (двісті сім тисяч сімсот тридцять шість) гривень 91 копійок заборгованості, 84113 (вісімдесят чотири тисячі сто тринадцять) гривень 46 копійок пені, 16485 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 48 копійок 3% річних, 44966 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят шість) гривень 74 копійок інфляційних втрат та 6199 (шість тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 54 копійки судового збору.

3. Провадження в частині позовних вимог про стягнення 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок основного боргу у справі закрити.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 30.08.2022 р.

Суддя А.В. Лопатін