ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1117/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Дереча І.В. посвід. № 057589 від 22.10.2020

від позивачів: не з`явились

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Новоград-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1. Міністерства освіти і науки України

2. Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

3. Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро"

про визнання договору недійсним, зобов`язання повернути земельну ділянку

Керівником Новоград-Волинської окружної прокуратури подано до господарського суду Житомирської області позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу до Товариства з обмеженою відповідальністю" Органікс-Агро" в якому просить:

- визнати недійсним договір про спільний обробіток землі від 28.04.2021, укладений між Новочорторийським державним аграрним технікумом, наразі перейменований у Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро" повернути Новочорторийському технолого-економічному фаховому коледжу передану згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, що є додатком до договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021, земельну ділянку площею 106 га, яка розміщена на території Баранівської ОТГ.

Ухвалою суду від 26.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 906/1117/21 за правилами загального позовного провадження.

23.11.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. При цьому відповідач зазначає, що директор ТОВ "Органікс-Агро" Цимбалюк М.В. під час укладання договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021 діяв добросовісно, не знав, і не міг знати про відсутність у Вержаківського В.М. повноважень на підписання вказаного договору, у зв`язку із відсутністю вказаних обмежень у ЄДР, а тому можна прийти до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 232 ЦК, для визнання зазначеного договору недійсним.

Під час дії договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021 в.о. директора Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу Вержаківський В.М. направив на адресу ТОВ "Органікс-Агро" лист № 406 від 30.08.2021 в якому просив в рахунок проведення розрахунків по договору здійснити закупівлю металопластикових конструкцій з енергозберігаючими вікнами та поставити їх коледжу у строк до 20.10.2021 на загальну суму 242 125,00 грн.

На підставі даного листа між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 01.09.2021 відповідно до якої п.5.1 договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021 було викладено в новій редакції " п. 5.2 В рахунок проведення розрахунків по договору, сторона 1 зобов`язується здійснити закупівлю металопластикових конструкцій з енергозберігаючими вікнами та поставити їх стороні 2 у строк до 20 жовтня 2021 на загальну суму 241 125,00 грн. В подальшому, на виконання умов договору та додаткової угоди до нього ТОВ "Органікс-Агро" було здійснено поставку вікон на загальну суму 241 125,00 грн.

Надалі, на виконання вимог Новоград-Волинської окружної прокуратури від 17.09.2021 за взаємною згодою сторін було припинено достроково дію договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021, що було оформлено актом звірки розрахунків по договору про спільний обробіток та додатковою угодою №2 від 19.10.2021, у якій сторони підтверджують, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в т.ч. по оплаті наданих послуг. Також, 19.10.2021 між сторонами підписано акт прийому-передачі (повернення) земельної ділянки.

Враховуючи викладене, відповідач просить закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

08.12.2021 від Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021, акт приймання-передачі земельної ділянки від 28.04.2021, додаткову угоду № 1 від 01.09.2021, додаткову угоду №2 від 19.10.2021, акт звірки розрахунків по договору про спільний обробіток землі від 19.10.2021 та акт прийому-передачі (повернення) земельної ділянки від 19.10.2021.

13.12.2021 від Міністерства освіти і науки України до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі посилаючись на те, що сторони вирішили припинити дію спірного договору з 19.10.2021. Відповідно до акту прийому-передачі (повернення) земельної ділянки до договору про спільний обробіток землі, Новочорторийський державний аграрний технікум прийняв, а ТОВ "Органікс-Агро" повернув з користування, земельну ділянку загальною площею 106 га, надану в користування відповідно до договору.

31.01.2022 на електронну адресу суду та 01.02.2022 поштовим зв`язком від прокуратури до суду надійшло пояснення щодо клопотання Міністерства освіти і науки України про закриття провадження у справі, у якому вказано на те, що не зважаючи на те, що Міністерство освіти і науки України надало до суду документи про ніби то припинення дії договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021 з 19.10.2021, а також той факт, що сам договір припинив свою дію з 31.12.2021 в силу п. 8.1 дані факти жодним чином не позбавляють права зацікавлену сторону звернутись з позовом про визнання зазначеного правочину недійсним.

Крім того, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 05.11.2021, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, встановлено, що повернення земельної ділянки ТОВ "Органікс-Агро" у власність Новочорторийському державному аграрному технікуму не відповідає дійсності, оскільки в акті відсутні кадастрові номери земельних ділянок, які були передані.

Таким чином, прокуратура вважає клопотання Міністерство освіти і науки України про закриття провадження у справі безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, допустиме у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Разом з тим, припинення дії договорів та визнання недійсними договорів є різними поняттями за правовою природою та правовими наслідками, а згідно перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 05.11.2021, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області повернення земельної ділянки відповідачем у власність позивача 3 не відповідає дійсності, тому суд відмовляє в задоволенні клопотанні відповідача та Міністерства освіти і науки України про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2022 строк підготовчого провадження продовжено.

Ухвалою суду від 31.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі повноважених представників в судове засідання не направили, про причини неявки не повідомили, про дату, час і місце засідання суду повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Ухвала, яка направлялась на адресу відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення:"адресат відсутній за вказаною адресою". Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У постійному користуванні Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу, відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою від 23.11.2005 серії ЯЯ №071169, ЯЯ №071224, перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства.

У відповідності до Статуту Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 13.07.2021 №796, коледж є правонаступником Новочорторийського державного аграрного технікуму, заснований на державній власності і належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України (п.1.4, п.1.13).

До часу затвердження зазначеного вище Статуту позивача-3, повноваження коледжу визначались Статутом Новочорторийського державного аграрного технікуму, що затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 06.06.2017 №795.

Згідно п.2.2 цього Статуту, Міністерство освіти і науки України здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю технікуму.

У п. 1.4 Статуту зазначено, що згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки України" від 04.02.2015 № 87, технікум заснований на державній власності та підпорядкований Міністерству освіти і науки України.

Відповідно до п. 8.5 Статуту, технікум здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до головних завдань своєї діяльності та законодавства України. Земельні ділянки передаються технікуму у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Технікум не має права без попереднього погодження з МОН приймати рішення щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за технікумом на праві постійного користування.

28 квітня 2021 року між Новочорторийським державним аграрним технікумом (землекористувач/позивач 3) та ТОВ "Органікс-Агро" (відповідач) укладено договір про спільний обробіток землі.

Пунктом 1.1 Договору передбачено мету такого правочину, а саме: раціональне використання земельних ресурсів; вирощування продукції рослинництва, на загальній площі 106 га; реалізації вирощеної продукції; створення умов для ефективної професійної випускників технікуму.

За умовами п. 2.2 Договору землекористувач зобов`язується у 7-ми денний строк з дня підписання даного договору передати за актом приймання- передачі для подальшого сільськогосподарського обробітку 106 гектарів належних йому земельних угідь.

Згідно пунктів 3.4.-3.6 договору, відповідач стає повноважним представником державного закладу освіти (землекористувача), керує всією спільною діяльністю та чинить усі необхідні юридичні дії та акти для досягнення поставленої за договором цілі. Всі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються через розрахунковий рахунок товариства, яке має право залучати для виконання своїх зобов`язань третіх осіб: ФОП, ТОВ, беручи на себе відповідальність перед технікумом за їхні дії.

Розділом 4 "Внески та частки сторін" договору передбачено, що внеском технікуму є майно - 106 га належних йому земель, а внеском товариства - грошові кошти в обсязі, необхідному для забезпечення виробничої діяльності, майно, яке використовуватиметься для здійснення всього комплексу сільськогосподарських робіт.

Відповідно до п.5.1.2 Договору, технікум отримує грошові кошти в розмірі 12% від грошової оцінки землі, вказаної в п. 5.1.1 даного договору, що дорівнює 2284,20 грн з 1 (одного) гектара за рік. Загальна сума разом складає 242125 грн за рік.

Вся сільськогосподарська продукція, виготовлена в результаті спільного обробітку, а також, прибуток від спільного обробітку після вирахування передбаченої п. 5.1.2 даного договору суми грошових коштів належить стороні 1 (ТОВ "Органікс-Агро") (п. 5.1.1 договору).

01.09.2021 між позивачем-3 та відповідачем укладена додаткова угода №1 до договору, у якій п. 5.1 договору виклали в наступній редакції " п. 5.2 В рахунок проведення розрахунків по договору, сторона 1 зобов`язується здійснити закупівлю металопластикових конструкцій з енергозберігаючими вікнами та поставити їх стороні 2 у строк до 20 жовтня 2021 на загальну суму 241 125,00 грн. В подальшому, на виконання умов договору та додаткової угоди до нього ТОВ "Органікс-Агро" було здійснено поставку вікон на загальну суму 241 125,00 грн."

Згідно п.8.1 Договору, термін його дії розпочинається з моменту його підписання і закінчується до 31 грудня 2021 року. Договір може бути пролонговано (продовжено) лише у письмовій формі сторонами за взаємною згодою на визначений або невизначений термін (п.8.2 Договору).

28.04.2021 між сторонами укладено акт приймання-передачі земельної ділянки, який засвідчує, що технікум передав, а ТОВ "Органікс-Агро" прийняв 106 га указаної землі на території Баранівської ОТГ.

Відповідно до положень ст. 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно ч.І ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність. За домовленістю сторін у договорі про спільну діяльність визначається досягнута домовленість сторін діяти спільно з метою отримання прибутку, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, вклади сторін, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови.

За змістом положень глави 77 ЦК України сторони договору про спільну діяльність прагнуть досягти спільної мети та не виступають стосовно один одного як боржник та кредитор. Договір про спільну діяльність характеризується спільністю мети, яку ставлять перед собою сторони, що домовляються. Предметом договору є спільна діяльність сторін для досягнення певної мети без створення юридичної особи.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва -підприємцями.

Отже, сторонами такого договору можуть бути тільки суб`єкти підприємництва - фізичні особи та/або комерційні організації. Некомерційна організація може бути учасником такого договору, якщо визначена ним діяльність не суперечить її статутній меті.

Згідно із п. 1.7 Статуту позивача 3, головним завданням технікуму є, зокрема :

- здійснення освітньої діяльності з ліцензованих спеціальностей, яка забезпечує підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня "молодший спеціаліст" і відповідає стандартам вищої освіти;

- здійснення творчої, мистецької, культурно-виховної, спортивної та оздоровчої діяльності;

- забезпечення виконання державного замовлення та угод на підготовку фахівців з вищою освітою;

- вивчення попиту на окремі спеціальності на ринку праці і сприяння працевлаштуванню випускників;

- забезпечення культурного і духовного розвитку особистості, виховання осіб, які навчаються у технікумі, в дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України.

У п. 1.15 Статуту зазначено, що технікум є неприбутковою установою. Технікуму заборонений розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних осіб. Доходи (прибутку) технікуму використовуються виключно для фінансування видатків на утримання технікуму, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом.

Згідно п. 8.9 Статуту фінансування технікуму проводиться за рахунок коштів державного бюджету, а також інших джерел фінансування.

Розділом 4 договору "Внески та частки сторін" передбачено, що дійсною метою указаного правочину є отримання прибутку освітнім закладом.

З наведеного вбачається, що позивач 3 не може бути учасником спільної діяльності з метою отримання прибутку, оскільки він не є суб`єктом підприємництва чи комерційною організацією.

Статтею 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду (користування) земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування.

Поняття права постійного користування земельною ділянкою вміщене у частині 1 статті 92 ЗК України. Ним є право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право розпорядження землею відсутнє, на відміну від інституту оренди, яке передбачає право суборенди, передачу права оренди тощо.

Конституційний Суд України в пункті 5.6 рішення від 22.09.2005 № 5- рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№ 1- 17/2005) виокремив низку особливостей цього правового титулу, а саме: права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені).

Це означає, що постійний землекористувач може безстроково володіти земельною ділянкою (впливати на неї відповідно до свого інтересу), а також користуватися нею (отримувати її корисні властивості для задоволення власних потреб), однак жодним чином не розпоряджатися нею, у т. ч. укладати будь- які правочини щодо таких земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Врегульовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік суб`єктів, серед яких є: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Відтак, у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, у тому числі щодо надання її в оренду.

При цьому земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у державній власності.

Згідно з ч.1 ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме позивач 3, як землекористувач наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки, належної йому на праві постійного користування. Закон не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Зміст погоджених сторонами спірного договору умов свідчить, що взявши на себе зобов`язання надати можливість використання земельних ділянок відповідачу для виробництва сільгосппродукції, позивач 3 фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельних ділянках та надав право обробки земельних ділянок і збору врожаю товариству чи іншим особам.

Статтею 324 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Уповноваженим державою органом здійснювати право власності відносно спірної земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (позивач -2).

Зокрема, у ч.4 ст.122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 24 Перехідних положень ЗК України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Таким чином, право титульного власника указаної земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні державного закладу освіти здійснює Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Оскільки титульний власник не делегував технікуму права укладати правочини щодо земель державної власності (і не міг делегувати), позивач-3 не мав правових підстав укладати правочин щодо земель державної власності, що перебувають у його постійному користуванні, у т. ч. оспорюваний договір, згідно якого передав у якості «внеску» земельну ділянку відповідачу для користування.

Як визначено ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Проте, такого обсягу цивільної дієздатності позивач 3 не мав.

Зміст погоджених сторонами спірного договору умов свідчить, що взявши на себе зобов`язання надати можливість використання земельних ділянок ТОВ "Органікс-Агро" для виробництва сільгосппродукції позивач 3 фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельних ділянках та надав право обробки земельних ділянок і збору врожаю цьому товариству.

Право на обробку землі та збір врожаю, передбачене умовами спірного договору, являє собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування, які, згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України, складають права постійного користування. В той же час, право володіння та користування, як правомочності, що належать землекористувачеві згідно з положеннями ст. 92 Земельного кодексу України, за умовами спірного договору реалізуються не землекористувачем - Новочорторийським державним аграрним технікумом (Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем), а ТОВ "Органікс-Агро" шляхом обробки землі, залучення інших осіб для цього, збору врожаю тощо.

При цьому, відомостей про те, що перед укладенням такого договору, позивач 3 звертався до Міністерства освіти і науки України щодо погодження укладення договору не надало, як і самого погодження, що також суперечить положенням Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (п.20 ч.1 ст.6 Закону), постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 11.04.2012 "Про затвердження порядку укладенню державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка державі перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії доручення та управління майном".

Таким чином, оспорюваний договір укладено без погодження із уповноваженим державою органом, а саме, Міністерством освіти і науки України, що прямо визначено у п. 8.5 Статуту.

Об`єктом оспорюваного договору є земельні ділянки, що не були сформованими як об`єкт цивільних правовідносин, тобто не мають кадастрового номера, що передбачено ст. 79-1 ЗК України, а саме: земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера ( ч.4 ст. 79-1 ЗК).

Як визначено частинами 9, 10 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З огляду на указане, сторони оспорюваного правочину не мали правових підстав для укладання договору про спільний обробіток земельної ділянки, що не сформована як об`єкт цивільних прав.

Проаналізувавши істотні умови договору про спільний обробіток землі, укладеного між Новочорторийським державним аграрним технікумом (Новочорторийським технолого-економічним фаховим коледжем) та ТОВ "Органікс-Агро", слід прийти до висновку, що сторони, шляхом укладання такого правочину, приховали інший правочин, який вони насправді вчинили, зокрема договір оренди землі. Адже указаний договір містить істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (пункти 1.1. 2.3.1,4.1. Договору), строк дії договору оренди (п.8.1. Договору), орендна плата із зазначенням її розміру, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення ( розділ 5: п. 5.1.1., 5.1.2, 5.1.3 Договору).

Таким чином, договір про спільний обробіток землі укладено з метою приховання іншого правочину - договору оренди землі, отже, відповідно до ч. 1 ст.235 ЦК України, спірний договір є удаваним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічна правова позиція визначена у п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Згідно із вимогами п. п. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зі спірного договору вбачається, що всі послідовні дії, які починаються від укладення договору, а саме: виконання сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, використання повного комплексу робіт з вирощування сільськогосподарських культур, збору вирощеної продукції, свідчать про те, що земельні ділянки перебувають у користуванні відповідача, який отримав ці ділянки без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.3 ст.22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст.122 ЗК України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області уповноважено Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Відповідно до ст. ст. 319, 386 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.

Статтею 17 ЦК України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Враховуючи викладене, Головне управління Держгеокадастру в області має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Про зазначені порушення вимог законодавства України, прокуратурою повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 17.09.2021 вих №54-84-2793вих-21, на який відповіді не отримано.

Також, прокуратурою було направлено повідомлення у порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" 17.09.2021 на адресу Міністерства освіти і науки України та Новочорторийського технолого-економічного фахового коледжу у яких вказані порушення та запропоновано вжити заходів до їх усунення. Однак, відповіді на вказане повідомлення від позивачів не отримано, заходів до визнання недійсним спірного договору та повернення земельної ділянки не вжито.

У листі від 10.09.2021 №426, адресованого керівнику окружної прокуратури, позивач 3 засвідчив, що ним не вбачається порушень, оскільки вважає свої дії правомірними.

Надання земель державної форми власності у користування іншому суб`єкту не уповноваженим органом призводить до необлікованого використання земель. Наведене, у свою чергу, сприяє тінізації аграрного сектору економіки та втраті з боку держави загалом контролю над процесами оренди земельних угідь і виробництва сільгосппродукції в країні, може негативно позначитись на родючості землі.

Аналізуючи матеріали справи та враховуючи невідповідність оспорюваного договору вимогам законодавства, суд вважає вимоги прокурора щодо визнання його недійсним обґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Ураховуючи викладене, задоволенню підлягає також вимога прокурора про зобов`язання ТОВ "Органікс-Агро" повернути Новочорторийському технолого-економічному фаховому коледжу займану земельну ділянку.

Згідно із ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021 недійсним та зобов`язання відповідача повернути займану земельну ділянку площею 106 га.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним договір про спільний обробіток землі від 28.04.2021, укладений між Новочорторийським державним аграрним технікумом (), наразі перейменований у Новочорторийський технолого-економічний фаховий коледж та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро" ().

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро" () повернути Новочорторийському технолого-економічному фаховому коледжу () передану згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, що є додатком до договору про спільний обробіток землі від 28.04.2021, земельну ділянку площею 106 га, яка розміщена на території

Баранівської ОТГ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Органікс-Агро" (34652, Рівненська область, Березнівський район, смт. Соснове, вул. Шевченка, 13-А, кабінет 7, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) - 4540,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 09.09.22

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-5 сторонам (рек)

6- Новогр.-Волин. окруж. прокур. (рек)