ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. Справа№ 910/14011/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022

у справі №910/14011/21 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

2. Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

про відшкодування 23 928,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідачів солідарно збитків в сумі 21 848,52 грн., які виникли через порушення відповідачами положень Кодексу комерційного обліку електричної енергії та становлять суму перерахованих позивачем в рахунок оплати електроенергії коштів, які (кошти) позивач визначає як безпідставно набуте майно, а також, нарахованих на суму збитків, інфляційних втрат в сумі 1 616,73 грн., а також 3 % річних в сумі 848,86 грн.

Крім того у позові позивач зазначив про те, що ним на момент подання позову укладено договір про надання правової допомоги від 16.01.2021 сума витрат за яким складає 10 000,00 грн. з подальшим її підтвердженням відповідно до актів виконаних робіт та інших документів, що на момент подання позову за договором сплачено 3 000,00 грн. авансового платежу, що поштові видатки на подання адвокатського запиту складають 26,00 грн., а також просив стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у розмірі 10 026,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення сума не є матеріальними збитками, а є виключно вартістю оплаченої спожитої позивачем електричної енергії.

Крім того, суд першої інстанції зауважив на тому, що застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України на яку, серед іншого, позивач посилається у позові не можливо, оскільки вказаною нормою закону регулюється право на повернення майна виключно від особи, яка його (майно) утримує без достатніх правових підстав, а кошти, які позивач заявляє до стягнення солідарно із відповідача 1 та відповідача 2, як безпідставно отримані, є оплатою за спожиту електричну енергію відповідно до діючих договорів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, в тому числі ті, які мають вирішальне значення для справи, у мотивувальній частині рішення відсутня оцінка аргументам позивача, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ЦК України.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що ним у розділі 5 позовної заяви «Фактичні обставини справи» детально викладені обставини справи, що призвели до судового спору, а саме, безпідставне нарахування коштів, яке не ґрунтується на реальних показниках електролічильників.

Також апелянт зауважив на тому, що судом першої інстанції з формальних підстав не було задоволено його клопотання про витребування доказів (а.с. 161 т. 1), чим позбавлено його права подати важливий доказ до суду чи встановити його відсутність, а також не розглянуто додані ним до позову Запитання до відповідачів у порядку ст. 90 ГПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022, справу №910/14011/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14011/21, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/14011/21.

06.06.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 задоволено клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В» про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21, апелянту поновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 05.09.2022 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Позивач звернувся до відповідача 2 із заявою-приєднання (а.с. 182-183 т. 1) до публічного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, умови якого розміщені на сайті оператора системи розподілу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі».

До заяви-приєднання позивачем долучено Акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини в управління ОСББ «Окіпної 3В» (а.с. 194-196 т. 1) зі змісту якого слідує, що 28.02.2020 в управління позивача від ДП «Укржитлосервіс» передано житловий комплекс (його частину), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в. В даному акті, серед іншого, зазначені номери приладів обліку електричної енергії - № 060788, № 060965, № 060784, які були передані в складі житлового комплексу.

З наданого відповідачем 1 повідомлення про приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вих. № 25/4/7/10/25897 від 01.10.2020 (а.с.53-54 т. 1) слідує, що позивача приєднано до умов договору про постачання електричної енергії 29.09.2020, дата початку постачання електричної енергії 29.09.2020.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що:

- контрольне зняття показників лічильників електричної енергії відповідачем 2 було здійснено 09.10.2020, внесено цю інформацію в особовий рахунок позивача і відображено в особовому кабінеті позивача де ця інформація відображалася станом на 27.11.2020;

- на пропозицію відповідача 1 позивач здійснив авансовий платіж в сумі 16 800,00 грн. (вказані факти підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями виставленого відповідачем 1 позивачу рахунку № 64854012/10/1/П1 від 01.10.2020 та платіжного доручення № 68 від 02.10.2020 (а.с. 56-57 т. 1) - примітка суду). Позивач зазначає про те, що вказаний авансовий платіж ним був здійснений виходячи з розрахунку очікуваного обсягу максимального споживання у 5 000 квт*год електричної енергії та за 2 місяці вперед;

- однак у отриманому позивачем рахунку на оплату фактично спожитої електроенергії за жовтень-листопад 2020 року виявились явно завищені суми з якими він не міг погодитись, так як еквівалентне споживання тоді б мало у рази перевищити максимально можливе споживання будинку;

- у той час як позивач здійснював спроби розв`язати ситуацію з протиправними діями відповідачів, відповідачі розпочали психологічну атаку на позивача, домагаючись сплати незаконних рахунків, а позивач, намагаючись уникнути повторного знеструмлення будинку, чим йому погрожували, змушений був сплатити незаконні рахунки (факт перерахування позивачем грошових коштів в сумі 7 884,24 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 87 від 23.11.2020 (а.с. 83 т. 1) - примітка суду).

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому, серед іншого, просить стягнути грошові кошти в сумі 21 848,52 грн. які ним були сплачені за електроенергію спожиту не на підставі укладеного з відповідачем 1 договору про постачання електричної енергії.

Колегія суддів зауважує на тому, що зі змісту позовної заяви не можна дійти однозначного висновку як саме позивач визначає правову природу заявленої до стягнення суми (збитки або безпідставно набуте майно) та, відповідно, якими саме правовими нормами він ґрунтує заявлений позов.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено наступне.

До укладення 28.09.2020 між відповідачем 1 та позивачем договору на постачання електричної енергії до багатоквартирного будинку адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в (тут і далі за виключенням квартир постачання електроенергії у які здійснюється за окремими договорами - примітка суду) постачання електричної енергії відбувалось за договором укладеним з Державним підприємством «Укржитлосервіс», яке виступало управителем багатоквартирного будинку адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в.

В свою чергу, з огляду на створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В» та передачі йому в управління вказаного багатоквартирного будинку, Державне підприємство «Укржитлосервіс» перестало проводити нарахування за електроенергію, яка постачалась до цього багатоквартирного будинку та зафіксувало показники приладів обліку електричної енергії № 060788, № 060965, № 060784 на показниках 35 252,0, 24 452,0 та 46,0 відповідно.

Вказані обставини підтверджується Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини в управління ОСББ «Окіпної 3В», листами позивача № 31-Л/2020 від 03.06.2020, № 37-Л/2020 від 09.07.2020, заявою Державне підприємство «Укржитлосервіс» про розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 04.07.2020, листом відповідача 1 № 01/3/01/24/17840 від 09.07.2020, актом про використану електричну енергію (а.с. 194-196, 199, 204, 205, 231-232 т. 1).

В свою чергу показники приладів обліку електричної енергії № 060788, № 060965, № 060784 на показниках 35 252,0, 24 452,0 та 46,0 відповідно є початковими показниками з яких позивачу відповідачем 1 почали виставлятись рахунки за електричну енергію. Вказане ним самим не заперечується.

Отже, враховуючи те, що позивач жодним чином не посилається на некоректну роботу приладів обліку електричної енергії № 060788, № 060965, № 060784 та, відповідно, не надає будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, заявлена позивачем до стягнення сума є вартістю електричної енергії, яка ним була фактично спожита у період до 28.09.2020 (дата укладення відповідачем 1 та позивачем договору на постачання електричної енергії до багатоквартирного будинку адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в), а стягнути вказану суму позивач вважає за можливе тільки з огляду на те, що відповідний договір ним було укладено після фактичного споживання ним електричної енергії.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає про наступне.

За змістом положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом (ст. 6 Закону).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону:

- управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб;

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

- колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Отже, у спірних правовідносинах, тобто у правовідносинах з постачання електричної енергії до багатоквартирного будинку адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в відповідач є індивідуальним споживачем.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі Правила), іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 1.2.15 Правил на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (3.1.9. ПРРЕЕ).

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 4 ЦК України встановлено, що:

- основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

- основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

- актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу

- цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

За змістом ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частина 5 ст. 13 Закону встановлює, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Отже, відсутність договору про постачання електричної енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

У постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі №910/12034/18 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, проте необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

До того ж, у поданій позивачем до відповідача 1 заяві щодо неприпинення електропостачання об`єкта від 03.06.2020 (а.с. 184 т. 1) позивач гарантував оплату згідно умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії по будинку за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 3-в з останніх показників засобів обліку електричної енергії, по яким проведено нарахування попередньому споживачу, а у наданому відповідачем 2 повідомленні про приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вих. № 25/4/7/10/25897 від 01.10.2020 (а.с.53-54 т. 1) зазначено про те, що «Умови цього Договору починають виконуватися з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднанні».

Враховуючи те, що позивач не заперечує проти споживання ним електричної енергії стягнення оплаченої ним вартості якої є предметом цього позову, а єдиною підставою для стягнення вказаних коштів, за твердженням позивача, є постачання електричної енергії до укладення відповідного договору, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 21 848,52 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, позивач, отримавши електричну енергію зобов`язаний оплатити її вартість, оскільки електрична енергія не була позивачу подарована і позивач має обов`язки перед її постачальником.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції і про те, що, з огляду на зміст спірних правовідносин, до них не можуть бути застосовані як положення законодавства, які регулюють правовідносини щодо безпідставно набутого майна, так і ті, які регулюють деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди».

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 1 616,73 грн., а також 3 % річних в сумі 848,86 грн. не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 21 848,52 грн., то, за відсутності підстав для такого, також не можуть бути задоволені. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних вимог залишається без змін.

Щодо посилань позивача на те, що судом першої інстанції з формальних підстав не було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 161 т. 1), чим позбавлено його права подати важливий доказ до суду чи встановити його відсутність, колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подане позивачем клопотання не відповідає вимогам ст. 81 ГПК України, так як позивачем не наведено достатніх обґрунтувань щодо обставин, які може підтвердити доказ, який позивач просить витребувати або аргументи, які він може спростувати.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, витрати позивача на професійну правову допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окіпної 3В» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 у справі №910/14011/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14011/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов