ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.09.2022 Справа № 908/1587/22

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

за позовною заявою: Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 14) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах позивач: Запорізька міська рада, (69105, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс», (89420, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Тарнівці, вул. Горького, 158А)

про стягнення суми 122438,66 грн.,

Без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 31.08.2022 надійшла позовна заява Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі позивача: Запорізької міської ради (від 30.08.2022 за вих.№ 53-3323вих-22) до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс» з позовними вимогами про стягнення до місцевого бюджету доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 122438,66 грн.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області від 30.08.2022 вих.№ 53-3320вих-22 про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 31.08.2022 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1587/22 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С. Згідно з протоколом передачі від 31.08.2022 заяву про забезпечення позову передано на розгляд раніше визначеному у судовій справі складу суду.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс» після набуття з 28.03.2017 у приватну власність об`єкту нерухомого майна АЗС літ. А-2, навіс літ. Б (загальна площа 845,8 кв.м) за адресою: м. Запоріжжя, вул.Каховська, 11а, не було вжито жодних заходів щодо внесення змін до діючого договору оренди земельної ділянки № 45 від 10.05.2007 в частині заміни орендаря з попереднього власника об`єкту нерухомого майна на ТОВ «Лідер Фінанс», укладення додаткової угоди щодо заміни орендаря або припинення договору оренди та укладення нового. Лише 26.06.2019 за результатами розгляду заяви ТОВ «Лідер Фінанс» рішенням Запорізької міської ради № 56/12 припинено право оренди ТОВ «Валвіт» та надано у ТОВ «Лідер Фінанс» у користування на умовах оренди строком на 10 років земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0233 площею 0,1824 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) по вул. Коховська, 11а. Відповідний договір оренди земельної ділянки, на якій розташоване зазначене майно був укладений лише 06.07.2020. Враховуючи, що ТОВ «Лідер Фінанс» користувалося земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України повинно відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які одержані у вигляді несплаченої орендної плати за період з 01.09.2019 по 10.09.2020 у розмірі 122438,66 грн. У зав`язку із цим Заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 122438,66 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів до забезпечення позову прокурором, зокрема, зазначено, що до постановлення рішення у даній справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер Фінанс» можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження або передачу у користування належного йому майна, що може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди та судових витрат у випадку задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного прокурор просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, а саме: на комплекс АЗС літ.А-2, навіс літ. Б, загальною площею 845,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яке належить на праві власності ТОВ «Лідер-Фінанс». При цьому заявником у заяві зазначено, що пропозиції зодо зустрічного забезпечення позову відсутні.

Перелік заходів забезпечення позову, викладений в пунктах 1-10 частини 1 ст. 137 ГПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. цієї статті позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши вищезазначену заяву про забезпечення позову у справі № 908/1587/22, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України, а саме: істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог. Заявник (позивач) має довести (додати до заяви) наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходи до забезпечення позову, тому питання про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані до заяви.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позовує підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано доказів існування на даний час обставин щодо вчинення відповідачем реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій спрямованих на відчуження належного йому майна, на яке прокурор просить накласти арешт.

Заява фактично ґрунтується на припущеннях імовірності вчинення відповідачем у справі відповідних дій та можливості у зв`язку із цим настання негативних наслідків у вигляді ускладнення або унеможливлення виконання рішення в майбутньому.

Посилання на подібні судові спори, розглянуті судом із прийняттям рішення про задоволення позовних вимог прокурора, у яких іншими юридичними особами (відповідачами) було здійснено відчуження належного їм нерухомого майна, як вказує прокурор, не є достатньою підставою для забезпечення позову судом в межах цієї справи.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Таким чином, арешт накладається на майно, якщо це майно безпосередньо пов`язано із предметом заявлених позовних вимог. Забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у реалізацію прав власника нерухомого майна на розпорядження майном.

Предметом заявленого позову є стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 122438,66 грн., а саме: стягнення грошових коштів, які належали до сплати у вигляді орендної плати за землю. Отже, предмет позову виник не з приводу нерухомого майна, на яке прокурор просить накласти арешт.

В заяві також не вказано та до неї не додано доказів щодо співмірності заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно у співвідношенні до прав (інтересу) про захист яких просить заявник, з урахуванням ціни позову.

Заявником (прокурором) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поданої ним заяви, а саме: існування на даний час конкретних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову; не вказано та не доведено, що незастосування заходів, які він просить вжити, може дійсно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, наявності зв`язку між такими заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову.

Ухвала підписана 02.09.2022.

Відповідно до ст.ст. 140, 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С.Боєва