СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/2315/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Ламанової А.В.

за участю представників сторін

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - адвокат Поліщук К.В.

від відповідача 2-не з`явився

від 3-ї особи - не з`явився

від 3-ї особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» (вх. № 3616 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 (повний текст рішення складено та підписано 10.11.2021, у м.Харкові),

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер», Харківська область, Балаклійський район, с.П`ятигірське

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , м.Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал», м.Київ

до відповідача 2: Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК», м.Київ

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», м.Київ звернувся до Господарського суду Харківської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер», Харківська область, Балаклійський район, с.П`ятигірське та ОСОБА_1 , м.Київ з позовом до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал», м.Київ та Акціонерного товариства «ТАСКОБАНК», м.Київ про визнання договорів недійсними.

Зокрема, позивач просить суд визнати недійсними:

Договір факторингу від 26.02.2021 №26/02/2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал»; Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал»; Договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал», нотаріально посвідчений; Договір про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» (т.1, а.с.1-171).

Позивач вважає, що Договір факторингу від 26.02.2021 № 26/02/2021 укладений з порушенням норм діючого законодавства України, оскільки оскаржуваний правочин не відповідає всім критеріям договору факторингу.

У зв`язку з недійсністю Договору факторингу від 26.02.2021 №26/02/2021, а отже такого, що не створює юридичних наслідків, позивач також просить суд визнати недійсними Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал»; Договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал», нотаріально посвідчений; Договір про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 10.03.2021, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 відкрито провадження у даній справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" Харківська область, Балаклійський район, с.П`ятигірське та ОСОБА_1 , м.Київ (т.1, а.с.199-205).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі №922/2315/21 позов задоволено частково (т.4, а.с.4-13).

Визнано недійсним Договір факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/21, укладений між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал».

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Інтер Вей Капітал» на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» судовий збір у розмірі 1135,00 грн.

Стягнуто з АТ «ТАСКОБАНК» на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» судовий збір у розмірі 1135,00 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд, надавши правову оцінку оспорюваному правочину - договору факторингу, дійшов висновку про те, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредиторами в іноземній валюті), потребує фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, а відтак фактор ТОВ «Інтер Вей Капітал» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором, оскільки генеральна та/або індивідуальна ліцензії Нацбанку України на право здійснення операцій з іноземною валютою ТОВ «Інтер Вей Капітал» не видавались. Таким чином, за висновком суду першої інстанції, укладений між відповідачами АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» договір факторингу від 26.02.2021 №26/02/21, на момент його укладення не відповідав вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому оспорюваний договір порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як боржника за кредитним договором і в силу ст.ст.203,215 ЦК України є недійсним.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів: про відступлення прав вимоги за договорами застави від 10.03.2021; про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 10.03.2021, нотаріально посвідчений; про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 10.03.2021, які були укладені між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал», суд дійшов висновку про те, що за відсутністю повноти дослідження всіх договорів, суд позбавлений можливості об`єктивно оцінити правовідносини між сторонами, виявити відповідні порушення та прийняти обґрунтоване рішення, виходячи з того, що суд за власною ініціативою не може їх розглядати та давати їм оцінку, оскільки згідно із ч.ч.3, 4 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач-1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі № 922/2315/21 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в даній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання недійсним Договору факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021, укладеного між АТ «ТАСКОБАНК» та ТОВ «Інтер Вей Капітал»; вирішити питання щодо розподілу судових витрат у встановлений чином законодавством спосіб (т.4, а.с.61-78).

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув увагу на відсутність порушення прав позивача. При цьому, апелянт зазначає, що позивачем у своїй позовній заяві жодним чином не зазначено, яким чином було порушене його право, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення.

За змістом ст.ст.15,16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. Наведені висновки викладені у постанові ВС у складі судової колегії КГС від 03.09.2019 у справі №910/14255/18.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності порушення його прав у зв`язку з укладенням оскаржуваних договорів, в т.ч. і договору факторингу №26/02/2021 від 26.02.2021. Натомість, наявність кредиторської заборгованості боржника, що виникла на підставі Кредитного договору №НК 857 від 30.11.2015, який був укладений між боржником та АТ «ТАСКОБАНК», правонаступником якого є ТОВ «Інтер Вей Капітал», підтверджується матеріалами справи та не спростовується позивачем.

У підтвердження своєї правової позиції апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати ВС від 19.02.2021 у справі № 916/1415/19 стосовно застосування вказаних положень.

Також скаржник не погоджується з висновком суду та вважає його помилковим стосовно того, що ТОВ «Інтер Вей Капітал» (фактор) не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором.

Фактор для надання фінансових послуг повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових послуг. Відповідно до Свідоцтва від 11.09.2018 серія ФК №1092, реєстраційний номер 13103830, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Інтер Вей Капітал» зареєстровано як фінансова установа, яка має право надавати такий вид фінансових послуг як надання послуг з факторингу.

Разом з цим, скаржник зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову в частині визнання недійсним договору факторингу, не досліджено та не враховано норми права, які стосуються предмету спору та повинні були бути враховані, а саме щодо того, що відповідно до статті 1, частин першої, другої, четвертої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (зі змінами) право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до відповідача 1 за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВС в складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 10.07.2019 в справі №204/7396/15-ц (провадження №61-16496св18).

Проте, судом першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України не враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС, на які апелянт посилався у відзиві на позовну заяву.

26.11.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи № 922/2315/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Пелипенко Н.М., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Інтер Вей Капітал» на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року у справі № 922/2315/21 залишено без руху. Зобов`язано ТОВ «Інтер Вей Капітал» усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання цієї ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 1702,50 грн. у встановленому порядку за встановленими реквізитами (т.4, а.с.53-55).

У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду 13.12.2021 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, у якій останній надав квитанцію № .1 від 08.12.2021 про сплату судового збору у розмірі 1702,50 грн., що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 01.12.2021.

17.12.2021 на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку із звільненням у відставку судді Пелипенко Н.М., яка входила до складу колегії, визначеної для розгляду справи №922/2315/21, було проведено повторний автоматизований розподіл, яким для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.(т.4, а.с.82-83).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.21 року у справі № 922/2315/21; встановлено учасникам справи строк до 04.01.2022 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також для подання заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи. Призначено справу до розгляду на 02.02.2022 о 15:15 год.

24.12.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду у встановлений судом строк від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вважає позицію апелянта безпідставною та необґрунтованою, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 року залишити без змін, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покласти на ТОВ «Інтер Вей Капітал» (т.4, а.с.87-98).

04.01.2022 позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення судового засідання за допомогою програмного забезпечення EasiCon.

05.01.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить прийняти відзив до розгляду, у задоволенні апеляційної скарги відмовити (т.4, а.с.122-133).

06.01.2022 від позивача надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання 02.02.2022 о 15:15 у даній справі в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення EasiCon, використовуючи власне технічне обладнання (т.4, а.с.150).

17.01.2021 на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з відпусткою судді Чернота Л.Ф., яка входила до складу колегії, визначеної для розгляду справи №922/2315/21, було проведено повторний автоматизований розподіл, яким визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Барбашова С.В.( т.4, а.с.178-179).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 задоволено заяву представника позивача адвоката Кондрасія О.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 922/2315/21, яке призначено на 02.02.2022 о 15:15 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 задоволено заяву представника позивача адвоката Святецького Д.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів у даній справі, яке відбудеться 02.02.2022 об 15:15 в режимі відеоконференції.

01.02.2022 до Східного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від апелянта від 01.02.2022 за № 01/02/22-1, в яких останній просив врахувати їх при розгляді справи (т.4, а.с.200-205).

У судовому засіданні, яке відбулося 02.02.2022 була оголошена перерва до 02.03.2022 о 15:00, про що постановлена ухвала (т.4, а.с.212-215).

04.02.2022 від позивача надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання 02.03.2022 о 15:00 у даній справі в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення EasiCon, використовуючи власне технічне обладнання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 зазначене клопотання було задоволено (т.4, а.с.220-222).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З урахуванням викладеного, судове засідання, призначене на 02.03.2022 не відбулося.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-1Х, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в України з 05год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

30.06.2022 у зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями було визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Медуниця О.Є.

01.07.2022 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача-1 про вирішення питання щодо призначення справи до судового розгляду.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 27 Конституції України обов`язком держави є захист життя людини.

Ухвалою від 04.07.2022 по даній справі, Східний апеляційний господарський суд, керуючись статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення утримання учасників судового процесу від небезпеки, спричиненої триваючою збройною агресією Російської Федерації проти України, дотримання захисту життя і здоров`я відвідувачів і працівників суду та з урахуванням заходів, встановлених режимом роботи Східного апеляційного господарського суду під час дії воєнного стану, повідомив учасників судового процесу про те, що наступна дата відкритого судового засідання з розгляду даної справи буде визначена Східним апеляційним господарським судом після усунення обставин небезпеки загрози учасників судового процесу, а сторони та інші учасники справи мають можливість скористатися своїм правом та у письмовій формі надати пояснення, заяви та клопотання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2022 з урахуванням ухвали про виправлення помилки від 04.08.2022, розгляд справи призначено на 07.09.2022 о 14.30 год.

30.08.2022 на електронну адресу суду від представника відповідача-1, адвоката Поліщук К. В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 07.09.2022 о 14.30 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2022 клопотання відповідача-1, адвоката Поліщук К.В. про участь у судовому засіданні 07.09.2022 о 14.30 год. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в режимі відеоконференції, задоволено.

31.08.2022 на електронну адресу суду від представника позивача, адвоката Кондрасія О.А. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 07.09.2022 о 14.30 год. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського від 02.09.2022 клопотання позивача, адвоката Кондрасія О.А. про участь у судовому засіданні 07.09.2022 о 14.30 год. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в режимі відеоконференції, задоволено.

В судове засідання, призначене на 07.09.2022 о 14.30 год в режимі відеоконференції з`явився представник відповідача-1, адвокат Поліщук К.В., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила суд її задовольнити.

Представник позивача адвокат Кондрасій О.А. 07.09.2022 о 14.30 на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов. Жодних заяв чи клопотань від представника позивача судом отримано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України ризики неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідач-2 та треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у судовому засіданні за відсутністю позивача, відповідача-2 та третіх осіб.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 листопада 2015 року між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" (надалі - Відповідач-2, Банк, Кредитор, Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі - Позивач, Позичальник, Боржник, Іпотекодавець) укладено Кредитний договір № НК 857 (надалі - Кредитний договір) (т.1, а.с.44-64).

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Позичальнику кредит у розмірі 60 000 000,00 грн. терміном до 30 листопада 2018 року. В подальшому до розміру кредиту та строку його повернення вносились зміни відповідними додатковими угодами.

Згідно умов договору, відновлювальна мультивалютна кредитна лінія - банківська послуга, згідно з якою Позичальник має право отримати від Банку кредитні кошти у гривні та/або доларах США та/або евро у розмірі, що дорівнює різниці між розміром Ліміту Кредитної лінії та фактичним розміром заборгованості Позичальника за Кредитною лінією (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату надання Траншу Кредитної лінії).

Транш у доларах США та/або евро - транш в межах ліміту кредитної лінії надаються Позичальнику шляхом зарахування коштів на Поточний (валютний) рахунок Позичальника для подальшого продажу/конвертації (конверсії) на міжбанківському валютному ринку України або на Поточний (валютний) рахунок Позичальника з наступною оплатою за реквізитами контрактів, наданих Позичальником з урахуванням положень п. 1.3 Частини 2 цього Договору. В межах Кредитної лінії Позичальник має право отримати кошти у гривні та/або доларах США та/або евро у розмірі, що дорівнює різниці між розміром Кредитної лінії (Лімітом), визначеним у п. 2 Частини № 1 цього Договору, який змінюється згідно графіку, та фактичним розміром заборгованості Позичальника за кредитною лінією, визначеним в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату надання Траншу (п. 1.2 Частини № 2. Загальні умови. Договору).

Як вбачається з кредитного договору № НК 857 від 30.11.2015 року, валюта кредитування - гривня/долари США.

Позичальнику було відкрито для погашення боргових зобов`язань рахунок в гривні №2909.2.392094.001 для погашення в гривні траншів кредитної лінії, сплати процентів, комісій, неустойки, пені, штрафів, відшкодування збитків та /або інших платежів, витрат Банку; та рахунок № 2909.1.392094.002 у доларах США для погашення в доларах США траншів Кредитної лінії, сплати процентів.

Виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна, заставою рухомого майна та порукою згідно з наступними договорами:

- Іпотечний договір (із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя), укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР", посвідчений 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., за реєстровим № 140 (надалі - Договір іпотеки №1) , щодо іпотеки:

1. Нежитлового об`єкта, загальною площею 17447,00 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. 8 Березня, 16 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02);

2. Нежитлового об`єкта, загальною площею 10233,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. Стадіонна, 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02);

- Іпотечний договір (із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя), укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР", посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., за реєстровим № 563 (надалі - Договір іпотеки №2) , щодо іпотеки:

1. Нежитлового об`єкта, загальною площею 99832,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. Першотравнева, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02);

2. Нежитлового об`єкта, загальною площею 276,60 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. Першотравнева, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02);

3. Нежитлової будівлі, загальною площею 258,10 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. Першотравнева, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна02);

4. Нежитлової будівлі-локальні очисні споруди, загальною площею 199,90 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сщ. П`ятигорське, вул. Першотравнева, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02);

Договір Застави, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР", посвідчений 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., за реєстровим № 143 (надалі - Договір застави рухомого майна 1), щодо застави рухомого майна (устаткування) згідно з описом, зазначеним в Додатку № 1, Додатку № 2 до Договору застави, загальною вартістю предмета застави за домовленістю сторін в розмірі 3 773 420,00 грн., надалі - Обладнання;

- Договір застави, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР", посвідчений 31 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., за реєстровим № 568 (надалі - Договір застави рухомого майна 2), щодо застави рухомого майна (устаткування) згідно з описом, зазначеним в Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до Договору застави, загальною вартістю предмета застави за домовленістю сторін в розмірі 22 023 730,00 грн., надалі - Обладнання;

- Договір застави № Т 09.09.2014 І 2507, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" і ТОВ "КОМПЛЕКС АГРОМАРС", від 30 листопада 2015 року (надалі - Договір застави рухомого майна 3), щодо застави рухомого майна (товари в обороті) згідно з описом, зазначеним в Додатку № 1, до Договору застави, загальною вартістю предмета застави за домовленістю сторін в розмірі 61 611 906,12 грн., надалі - Обладнання;

- Договір поруки № Т 11.03.2014 І 2786 від 31.03.2016 року, (надалі - "Договір поруки-1"), укладений між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР" (надалі - ТОВ "КУРГАНСЬКИЙ БРОЙЛЕР");

- Договір поруки № НІ 2508 від 31.03.2015 року, (надалі - "Договір поруки-2"), укладений між Банком та ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 );

Отже, кредитором, іпотекодержателем та заставодержателем за всіма вищевказаними договорами виступає Банк.

Як вказує позивач, 16.03.2021 року на адресу ТОВ "Комплекс Агромарс" від Банку надійшло повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал" (надалі - Відповідач-1, Новий Кредитор, Новий Іпотекодержатель) № 4233/37 від 12.03.2021 року (т.1, а.с.42-44).

Як стало відомо позивачу, 26 лютого 2021 року між Банком та Відповідачем-1 було укладено ряд договорів, згідно з якими Відповідачу-1 як новому кредитору перейшли права вимоги за Кредитним договором, Договорами іпотеки №№ 1, 2, Договорами застави рухомого майна №№ 1, 2, 3 та Договорами поруки №№ 1;2, а саме:

- Договір факторингу № 26/02/2021 за кредитним договором від 26 лютого 2021 року (надалі - про відступлення прав вимоги) (т.1, а.с.23-32).

Договір факторингу № 26/02/2021 від 26.02.2021 укладений між АТ «ТАСКОБАНК» (за договором - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» (за договором - фактор), яке належним чином уповноважене надавати фінансові послуги згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1092, виданим 11.09.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, предметом якого згідно п.2.1 договору в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги.

04.03.2021 та 10.03.2021 між зазначеними сторонами були укладені договори про внесення змін і доповнень № 1 та № 2 до Договору факторингу № 26/02/2021 від 26.02.2021 (т.1., а.с.33-38).

Додаток № 4 до до Договору факторингу № 26/02/2021 від 26.02.2021 містить розрахунок заборгованості станом на 10.03.2021 за кредитним договором №НК 857 від 30.11.2015 позичальник/боржник ТОВ «Комплекс Агромарс», а саме: заборгованість по кредиту складає 7 546 311,08 дол США в еквіваленті 209 358 062,89 грн.; заборгованість по процентам 133019,05 дол.США в еквіваленті 3 690 377,45 грн.; заборгованість з пені за несвоєчасну сплату кредиту 250701,11 дол.США в еквіваленті 6955225,96 грн.; заборгованість з пені за несвоєчасну сплату комісії 7 930 031,84 грн. в еквіваленті 220 003 967,96 грн. (т.1,а.с.39).

- Договори відступлення права вимоги за всіма договорами забезпечення.

У вказаній письмовій вимозі, Банк просить здійснювати виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором та договорами забезпечення на користь Фактора, ТОВ «Інтер Вей Капітал».

Цій вимозі передували ряд письмових вимог на адресу боржника ТОВ «Комплекс Агромарс» та заставодавця, іпотекодавця, поручителя ТОВ «Курганський бройлер», поручителя ОСОБА_1 , в яких Банк вимагає від боржника сплатити заборгованість за Кредитним договором у 30- денний строк, а також попереджає Заявника про те, що у разі не сплати заборгованості відбудеться звернення стягнення на всі предмети іпотеки та застави, які забезпечують виконання зобов`язань заявника перед Банком (т.1, а.с.140-164).

Звертаючись до суду, позивач вважає, що Договір факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021 укладений з порушенням норм діючого законодавства України, оскільки оскаржуваний правочин не відповідає всім критеріям договору факторингу.

В зв`язку з недійсністю Договору факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021, а отже такого, що не створює юридичних наслідків, позивач просить суд також визнати недійсними:

- Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави від 10.03.2021року, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ВЕЙ КАПІТАЛ";

- Договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 10.03.2021 року, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ВЕЙ КАПІТАЛ";

- Договір про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 10.03.2021 року, укладений між Акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ВЕЙ КАПІТАЛ".

Відповідач 1, ТОВ «Інтер Вей капітал» у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2, а.с.21-27).

Так, зокрема, відповідач-1 зазначає, що позивачем в своїй позовній заяві жодним чином не зазначено, яким чином було порушено його право, за захистом якого він звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, з посиланням на постанову ВС у складі Об`єднаної палати КЦС від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, на постанову ВС у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц.

У відповіді на відзив, позивач, з посиланням на норми ст.1077- 1079 ЦК України, а також ст.ст.512,513 ЦК України, п.11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положення п.1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правлення Нацбанку України 09.08.2002 № 297, зазначає, що небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до відповіді Нацбанку України б/н від 23.06.2021 на адвокатський запит представника позивача - на момент укладення оспорюваного договору факторингу, ТОВ «Інтер Вей Капітал» не володіло жодним видом ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому не мала права укладати договір факторингу, предметом якого є саме право вимоги за валютним кредитним договором (т.2, а.с.176-177).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного правочину, а саме договору факторингу, укладеного між відповідачами 26.02.2021 №26/02/2021, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Згідно з завіреною копією відповіді Національного банку України від 29 червня 2021року, наданою на адвокатський запит адвоката Артюхова Є.С., Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал" не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал" (фактор) не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений між відповідачами договір факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021 на момент його укладення не відповідав вимогам закону, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а тому оспорюваний договір порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, як боржника за кредитним договором, і в силу приписів ст. 203, 215 Цивільного кодексу України - є недійсним.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Під правочином слід розуміти дію особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Статтею 203 наведеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави визнання правочинів недійсними встановленні ст. 215-216 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" вбачається, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (пункт 5).

Згідно із пунктом 2 вказаної постанови судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).

В даній справі позов поданий особою, яка не є стороною оспорюваного правочину, а тому позивач зобов`язаний довести суду факт порушення його прав укладенням оскаржуваного договору.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з п.5.4.5 Кредитного договору №НК 857 від 30.11.2015, що укладений між позивачем та Банком, Банк має право повністю або частково заставити, перевести (відступити) свої права та зобов`язання по цьому Договору, а також по правочинам, пов`язаним із забезпеченням повернення Кредитної лінії, будь-якій третій особі без необхідності отримання згоди від Позичальника. При цьому Банк повідомляє Позичальника про особу нового кредитора протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту укладення Банком з цього приводу договору (т.1, а.с.52).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №639/4836/17 питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Аналогічна правова позиція викладена ВС у постанові від 10.03.2021 у справі №278/2083/18.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує, що згідно п.2 Кредитного Договору № НК 857, банк, за умови виконання вимог пункту 4.1 частини № 2 цього Договору, відкриває Позичальнику мультивалютну кредитну лінію, що поновлюється, з графіком зменшення ліміту (далі - "Кредитна лінія" або "Кредит"), а Позичальник зобов`язується прийняти кредитні кошти, використати їх за цільовим призначенням згідно умов цього Договору, повернути Банку кредитні кошти у повному обсязі та сплатити проценти, інші платежі, на умовах та в порядку, передбачених цим Договором.

Згідно умов договору, відновлювальна мультивалютна кредитна лінія - банківська послуга, згідно з якою Позичальник має право отримати від Банку кредитні кошти у гривні та/або доларах США та/або евро у розмірі, що дорівнює різниці між розміром Ліміту Кредитної лінії та фактичним розміром заборгованості Позичальника за Кредитною лінією (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату надання Траншу Кредитної лінії).

Транш у доларах США та/або евро - транш в межах ліміту кредитної лінії надаються Позичальнику шляхом зарахування коштів на Поточний (валютний) рахунок Позичальника для подальшого продажу/конвертації (конверсії) на міжбанківському валютному ринку України або на Поточний (валютний) рахунок Позичальника з наступною оплатою за реквізитами контрактів, наданих Позичальником з урахуванням положень п. 1.3 Частини 2 цього Договору. В межах Кредитної лінії Позичальник має право отримати кошти у гривні та/або доларах США та/або евро у розмірі, що дорівнює різниці між розміром Кредитної лінії (Лімітом), визначеним у п. 2 Частини № 1 цього Договору, який змінюється згідно графіку, та фактичним розміром заборгованості Позичальника за кредитною лінією, визначеним в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату надання Траншу (п. 1.2 Частини № 2. Загальні умови. Договору).

Як вбачається з кредитного договору № НК 857 від 30.11.2015 року, валюта кредитування - гривня/долари США.

Із вимоги Відповідача 1 від 29 грудня 2020 року № 31246/37 станом на 24 грудня 2020 року вбачається, що заборгованість Позивача за кредитним договором, право вимоги за яким було передано за договором факторингу Відповідачу 1, становить 7 546 311,08 доларів США, заборгованість за процентами (прострочена) - 138 доларів США, пеня - 57 795,43 доларів США.

Це підтверджує той факт, що Позивачу кредит надавався у доларах США, що також було підтверджено представником позивача у судовому засіданні 02.02.2022.

Рішення суду аргументовано тим, що фактор ТОВ «Інтер Вей Капітал» всупереч

пункту 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", не мав ліцензії на проведення валютних операцій на момент укладення договору факторингу.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися та вважає його помилковим з наступного. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-Ш (із змінами, внесеними відповідними законами (далі - Закон №2121), Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-Ш (із змінами, внесеними відповідними законами) (далі -Закон № 2664), Законом України «Про валюту і валютні операції» (далі -Закон № 2473), Положенням про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, зареєстрованим в Мінюсті України 29.08.2002 за №712/7000 (згідно із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку).

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим;3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-Ш умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та здійснивши аналіз оспорюваного правочину - договору факторингу від 26.02.2021 № 26/02/2021, колегія суддів підтримає висновок суду першої інстанції про те, що за своєю правовою природою він є договором факторингу.

Зі статтей 1077 та 1079 ЦК України, частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Зазначене міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц (провадження №14-16цс20).

В даній справі позивач (боржник за кредитним договором) є особою, права якої зачіпаються оскаржуваним договором факторингу, про що правомірно зазначено у рішенні суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 цього ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", факторинг належить до фінансових послуг.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інтер Вей Капітал» уповноважене надавати фінансові послуги згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серія ФК №1092, виданим 11.09.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про що також зазначено в преамбулі оспорюваного договору.

З 07.07.2018 набрав чинності Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VШ, який уведений в дію 07.02.2019.

Згідно п.2 п.п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2473, втратив чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно ч. 2 п.4 статті 9 Закону №2473 небанківські фінансові установи на підставі ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції, зокрема, факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента).

Таким чином, законодавець, визнаючи перелік операцій, для проведення яких фінансовій установі необхідні ліцензія на здійснення валютних операцій, передбачив, що ліцензуванню підлягає виключно міжнародний факторинг.

Оспорюваний договір факторингу не є операцією з міжнародного факторингу, оскільки боржником за правом вимоги, яке було відступлено, є ТОВ «Комплекс Агромарс», резидент України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що договір факторингу взагалі не є валютною операцією, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 757/40858/17-ц «укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу». Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 199/8059/16.

Таким чином, за умовами договору факторингу фактор отримає право вимоги, а не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а тому оспорюваний договір факторингу не підпадає під ознаки валютної операції.

Слід зазначити, що посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц та від 16.12.2020 у справі № 461/2900/11 в обґрунтування своєї правової позиції, колегія суддів вважає такими, що зроблені без урахування Закону України «Про валюту і валютні операції» та внесених до Положення від 09.08.2002 №297 змін (п.п.3 п.3 розділу 1) в новій редакції, згідно якої небанківська установа, яка є фінансовою установою, із дотриманням вимог статті 5 Закону про валюту здійснює без ліцензії валютні операції, якими є, зокрема, надання послуг факторингу, що не належать до здійснення зазначених у пункті 4 частини другої статті 9 Закону про валюту розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника нерезидента.

Посилання суду першої інстанції на п.1.2 Положення від 09.08.2002 №297 є безпідставним, оскільки спірний договір факторингу укладено 26.02.2021, а зазначений пункт був виключений з Положення 28.12.2017.

Закон про фінпослуги (розділ 6) регулює питання ліцензування діяльності фінансових установ, але не регулює питання ліцензування валютних операцій. Таким нормативним актом є Закон України « Про валюту і валютні операції», зокрема, ст.9 цього Закону.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, а відтак у задоволені позовних вимог в частині визнання недійсним договору факторингу від 26.02.2021 № 26/02/2021, укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал», слід відмовити.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було допущено порушення норм матеріального права, а саме не було застосовано закон, який підлягав застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на вищевикладені обставини, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021, укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» слід задовольнити; рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі № 922/2315/21 в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021, укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі № 922/2315/21 залишити без змін.

Посилання апелянта у підтвердження своєї правової позиції на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 916/1415/19, колегією суддів відхиляються з огляду на різні предмети спору, оскільки у справі, яка розглядалася, позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання судом припиненими з 22 серпня 2016 року спірних договорів іпотеки, укладених ПАТ «Банк «Петрокоммерц-Україна» з ТОВ «Свікон», ТОВ «АЗС-Нива-1» та ПП «Косвас» у 2013 році. Між учасниками цієї справи фактично існував спір щодо відсутності або наявності права іпотеки зі спірних договорів іпотеки та наявності права іпотеки позивача з договорів іпотеки, укладених ним з ТОВ «Люнакс» у 2017 році. У цьому спорі позивач через обраний ним спосіб захисту намагався підтвердити правомірність отримання ним нерухомого майна в іпотеку.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-1Х, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в України з 05год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляційної інстанції був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

На підставі ст. 129 ГПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідачу 1 підлягають відшкодуванню витрати, понесені ним по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок позивача.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі № 922/2315/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі №922/2315/21 в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу від 26 лютого 2021 року № 26/02/2021, укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2021 у справі № 922/2315/21 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс» (02094, м.Київ, вул.Пожарського,3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» (01133, м.Київ, вул.Євгена Коновальця, 44-Г, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн.

5. Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12.09.2022.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця