ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.09.2022 Справа№914/2054/22

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши заяву

позивачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», село Воютичі Самбірський район Львівська область;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», місто Львів;

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка» місто Львів;

про забезпечення позову

у справі №914/2054/22

за позовом

позивача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», село Воютичі, Самбірський район, Львівська область

позивача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», місто Львів

позивача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка», місто Львів

до відповідача Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління», місто Львів

про 1) Усунення наявних перешкод та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, що призводять до загрози втрати права користування і розпорядження цілісним майновим комплексом.

2) Забезпечення усунення перешкод у подальшому здійсненні права користування та розпорядження цілісним майновим комплексом.

3) Заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, які можуть порушити право власності та (чи) право користування позивачів цілісним майновим комплексом.

Представники учасників справи не викликались.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява позивача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», позивача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», позивача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка» до Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» про 1) усунення наявних перешкод та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, що призводять до загрози втрати права користування і розпорядження цілісним майновим комплексом; 2) забезпечення усунення перешкод у подальшому здійсненні права користування та розпорядження цілісним майновим комплексом; 3) заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, які можуть порушити право власності та (чи) право користування позивачів цілісним майновим комплексом.

Ухвалою від 05.09.2022 суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для усунення недоліків.

Разом із поданням позовної заяви позивачами подано заяву про забезпечення позову б/н від 01.09.2022 (вх.№2769/22 від 02.09.2022)), в якій просять суд заборонити відповідачу- Державному підприємству «Львівське будівельно-монтажне управління», вчиняти будь-які дії, щодо прав власності позивачів на цілісний майновий комплекс, який знаходиться за адресою вулиця Авіаційна, 7 у місті Львові, в тому числі шляхом передання нерухомого майна на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» ().

Правова позиція позивачів.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтована тим, що незабезпечення позову може мати негативні наслідки у вигляді втрати права позивачів володіння, розпорядження та користування нерухомим майном до якого відповідач немає жодного відношення.

У заяві про забезпечення позову позивачами зазначено, що оскільки обставини справи викладені у позовній заяві та у зв`язку із одночасним поданням окремо не наводяться.

Відтак, заявники просять суд заборонити відповідачу - Державному підприємству «Львівське будівельно-монтажне управління» вчиняти будь-які дії, щодо прав власності позивачів на цілісний майновий комплекс, який знаходиться за адресою вулиця Авіаційна, 7 у місті Львові, в тому числі шляхом передання нерухомого майна на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» ().

Висновки суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) виключено;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Разом з тим, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Оскільки позивачі Товариство з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Персенківка» звернулись до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не застосовується та не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (у цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 916/1867/19).

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України «Про Вищу раду юстиції», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 16.06.2011р. №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому наявність таких обставин покладається на заявника. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові від 13.01.2020 р. справа №922/2136/17.

Позивачі звернулися до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління», який зводиться до захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачі просять: 1) усунути наявні перешкоди та зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що призводять до загрози втрати права користування і розпорядження цілісним майновим комплексом; 2) забезпечити усунення перешкод в подальшому у здійсненні права користування та розпорядження цілісним майновим комплексом; 3) заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, які можуть порушити право власності та (чи) право користування позивачів цілісним майновим комплексом.

Позивачі просять суд забезпечити позов шляхом заборони Державному підприємству «Львівське будівельно-монтажне управління» (відповідачу) вчиняти будь-які дії щодо прав власності позивачів на цілісний майновий комплекс, який знаходиться за адресою вулиця Авіаційна, 7 у місті Львові в тому числі шляхом передання нерухомого майна на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» ().

Заявники вважають, що існують реальні підстави вважати, що незабезпечення позову може мати негативні наслідки у вигляді втрати права позивачів володіння, розпорядження та користування нерухомим майном до якого відповідач, на думку позивачів, немає жодного відношення.

Відповідно до частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В даному випадку спір по суті не вирішено. Тобто, позивачі фактично просять про забезпечення позову заходом, який за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що з огляду на положення частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається.

Забезпеченням позову обмежуються суб`єктивні права, свободи та інтереси відповідача з метою реалізації в майбутньому рішення суду та задоволених вимог позивачів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Матеріали заяви не містять жодних доказів того, що не вжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду; спірні правовідносини мають приватно-правовий характер і волевиявлення однієї із сторін щодо спірного об`єкта у таких відносинах не може свідчити про безумовну необхідність обмежити таке волевиявлення у судовому порядку, особливо у випадку коли інша сторона має титульне, захищене законом право щодо об`єкта спору.

Крім того, у разі забезпечення позову на даній стадії у той спосіб, який визначений у заяві про забезпечення позову, без дослідження обставин справи та без доказів призведе до фактичного вирішення судом спору по суті, до порушення принципу рівності усіх учасників перед судом та нівелюватиме вимоги статей 13,14 Господарського процесуального кодексу України, яка вказує на змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування судом всіх обставин справи, що суперечить інституту забезпечення позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р. суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом, проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відтак, подана позивачами заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка» про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили у порядку і строки передбачені статтею 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у порядку і строки визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Ухвалу підписано 05.09.2022

Суддя Сухович Ю.О.