ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2022 р. Справа№ 910/15497/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021

у справі №910/15497/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргідротехсервіс"

про стягнення 67 778,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - ДІФКУ, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргідротехсервіс" (далі - ТОВ «Укргідротехсервіс», відповідач) про стягнення суми коштів в розмірі 67 778,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджує, що відповідачем при виконанні Договору про закупівлю послуг поточного ремонту №10/05/17 від 10.05.2017 завищено вартість виконаних робіт на суму 67 778,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15497/21 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення; в матеріалах справи відсутні докази того, що у випадку виконання відповідачем робіт з дотриманням умов договору, вартість виконаних робіт зменшилась б на суму заявлених до стягнення збитків; Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, проведеної Державною аудиторською службою України не може бути належним і допустимим доказом у справі; матеріали справи не містять доказів на підтвердження реальності настання збитків, а відтак, суд не може дійти до беззаперечного висновку, що заявлені до стягнення кошти дійсно не були б включені до вартості робіт у разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДІФКУ звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначав, що висновки суду щодо недоведеності позивачем вчинення господарського правопорушення не відповідають обставинам справи; підставою для звернення до суду з даним позовом стало вчинення відповідачем господарського правопорушення, складовими частинами якого є невиконання підрядником зобов`язань щодо додержання вимог пунктів 1.2, 6.2.1, 6.4.7 ДСТУ-Н Б Д.1.1-1:2013, пункту 6.1 .2 ДСТУ-Н Б Д.1.1-2:2013, пункту 4.3 договору від 10.05.2017 № 10/05/17, частини першої статті 526, статті 629 Цивільного кодексу України, частини першої статті 193 Господарського кодексу України, а саме, включення до актів ф.КБ-2в, складених на виконання договору від 10.05.2017 № 10/05/17 та локальних кошторисів до цього договору, витрат праці робітників у розмірах, що перевищують нормативні; безпідставним є висновок суду про неналежність та недопустимість доказу - Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 06-21/26 від 31.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 до надходження матеріалів справи №910/15497/21 до Північного апеляційного господарського суду.

02.02.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15497/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15497/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 21.02.2022 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2022, у зв`язку із перебування головуючого судді (судді-доповідача) Сітайло Л.Г. у відпустках та вихід у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2022, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2022 апеляційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15497/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Мальченко А.О., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 прийнято апеляційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15497/21 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мальченко А.О., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В., поновлено Державній інноваційній фінансово-кредитній установі пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у період з 30.09.2020 по 23.12.2020 Державною аудиторською службою України було здійснено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2017 по 31.08.2020, що зафіксовано в акті ревізії від 31.12.2020 № 06-21/26.

Зі змісту вказаного Акту ревізії вбачається, що за результатами ревізії щодо правильності включення з ТОВ «Укргідротехсервіс» витрат до актів ф.КБ- 2в, складених на виконання договору від 10.05.2017 № 10/05/17 та локальних кошторисів до цього договору встановлено включення витрат труда робітників у розмірах, що перевищують нормативні, а саме, включення до актів ф.КБ-2в, складених на виконання договору від 10.05.2017 № 10/05/17 та локальних кошторисів до цього договору, витрат праці робітників у розмірах, що перевищують нормативні, на загальну суму 67 778,00 грн (з ПДВ).

Так, посилаючись на зазначений Акт ревізії, ДІФКУ в обґрунтування позовних вимог наводить наступні обставини.

Відповідно до п. 1.1. Договору про закупівлю послуг поточного ремонту №10/05/17 від 10.05.2017 (далі - Договір), укладеного між замовником - ДІФКУ та виконавцем - ТОВ «Укргідротехсервіс», замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами та засобами, в обумовлений Договором строк, надати послуги поточного ремонту приміщення за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 65-б (ДК 021:2015-50700000-2 - послуги з ремонту і технічного обслуговування будівельних конструкцій) (далі - посуги), а замовник зобов`язується прийняти надані послуги згідно акту приймання наданих послуг на умовах даного Договору і оплатити їх.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. загальна вартість Договору визначена на підставі Договірної ціни і складає: 208 347, 90 грн, в тому числі ПДВ 20% - 34 724,65 грн. Договірна ціна послуг, передбачених цим Договором, розрахована згідно ДСТУ БД.1.1-1:2013.

Розрахунки за фактично надані послуги проводяться в межах квартальних витрат, передбачених фінансовим планом замовника на 2017 рік, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок виконавця, вказаний у даному Договорі протягом 20 календарних днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання наданих послуг за формою КБ-2в, Довідки про вартість наданих послуг та витрат КБ-3, рахунку-фактури виконавця (п. 3.1. Договору).

На підставі фактично наданих обсягів послуг згідно з календарним графіком надання послуг виконавець зобов`язаний готувати акти приймання наданих послуг за формою КБ-2в та надавати їх замовнику для перевірки та оплати (п. 4.11. Договору).

Крім того, сторонами затверджені локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису №2-1-1 та розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1.

Разом з тим, листом Державної аудиторської служби України від 10.02.2021 року №000600-14/1725-2021 про усунення порушень, виявлених Державною аудиторською службою України під час ревізії фінансово-господарської діяльності ДІФКУ (копія додається), висунуто вимогу: забезпечити відшкодування, в тому числі відповідно до норм статей 193, 199, 217, 218 Господарського кодексу України та статей 611, 629 Цивільного кодексу України на користь Установи шкоди (збитків), заподіяної внаслідок: завищення ТОВ «Укргідротехсервіс» вартості виконаних робіт на загальну суму 67 778,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГПК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договори підряду.

Згідно частини 1 статті 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, уповноваженими представниками сторін на основі Договору, було погоджено вартість робіт про що оформлено відповідні додатки, а саме Додаток №1 «Договірна ціна».

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять підписаного між сторонами акту виконаних робіт на виконання умов Договору.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів фактичної оплати Державною інноваційною фінансово-кредитною установою Товариству з обмеженою відповідальністю «Укргідротехсервіс» суми вартості послуг за Договором в розмірі 208 347,90 грн.

Доказом на підтвердження фактичних підстав позову та розрахунку заявлених позовних вимог позивач вважає Акт ревізії від 31.12.2020 року №06-21/26.

Згідно пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20 квітня 2006 акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Сам по собі акт ревізії складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Пари цьому, обставини вказані в такому акті ревізії в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд правильно зазначив, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами Договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Тобто, за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів, і не можуть їх змінювати, а тому не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17.

Разом з тим, місцевим господарським судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.10.2018 по справі № 910/23357/17, в якій наголошено, що акт ревізії Державної аудиторської служби України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Тобто, акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Крім того, судом враховано обставину того, що матеріали справи не містять фактичних доказів надання ТОВ «Укргідротехсервіс» Державній інноваційній фінансово-кредитній установі послуг за Договором та відповідну оплату останнім таких послуг.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Проте, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправних дій відповідача, розміру збитків, а також наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15497/21 судом апеляційної інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15497/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДІФКУ має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15497/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі № 910/15497/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15497/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова