ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2022 р. Справа №921/120/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Залуцький Д.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Кулініч Т.М.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнес від 29.06.2022, (вх. суду від 04.07.2022 №01-05/1537/22)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 (повний текст складено17.06.2022, Гирила І.М., м. Тернопіль)

у справі № 921/120/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Радехівський цукор, проспект Юності, буд. 39, с. Павлів, Червоноградський район, Львівська область, 80250

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнес, с.Токи, Підволочиський район, Тернопільська область, 47823

про стягнення заборгованості в сумі 537 925,69 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У лютому 2022року ТОВ «Радехівський цукор» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Агробізнес», про стягнення заборгованості в загальній сумі 537 925,69 грн, з яких: 384 200,00 грн сума основного боргу; 18 792,53 інфляційні втрати, 31 357,04 грн пені, 53 366,96 грн 30 % річних та 50 209,16 грн збитків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі укладеного з відповідачем договору поставки №1/КПЦ-21 від 05.01.2021, позивач поставив відповідачу товар згідно з видатковою накладною за №5996 від 27.08.2021 на загальну суму 384 200 грн товару, який відповідач у передбачений договором строк(до 30.08.2020) не оплатив. У зв`язку з чим на підставі пунктів 7.2, 7.3, п.7.5 та ст. 625 ЦК України позивач нарахував 18 792,53 інфляційних втрат, 31 357,04 грн пені, 53 366,96 грн 30 % річних та 50 209,16 грн збитків.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подав клопотанням про зменшення пені вдвічі, у зв`язку з введеним в країні воєнним станом, який зумовлює фінансові труднощі у діяльності відповідача, прострочення оплати щодо однієї поставки, заявлення до стягнення 72 159,49 грн нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також договірним збільшенням відсотків за користування чужими грошовими коштами до 30%, та частковою сплатою боргу в добровільному порядку під час судового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 у справі №921/120/22 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 234 200,00 грн основного боргу; 31 357,04 грн пені, 53 366,96 грн 30% річних, 18 792,53 грн інфляційних втрат та 7 315,75 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 150 000 грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При прийнятті рішення суд першої інстанції встановив факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, станом на момент подання позову його борг становив 384 200,00 грн. Разом з тим, після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив 150 000,00грн основного боргу, у зв`язку з чим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України суд закрив провадження у справі в цій частині. Перевіривши проведений позивачем розрахунок пені в сумі 31 357,04 грн, 30% річних в сумі 53 366,96 грн за період з 30.08.2021 по 14.02.2022, а також інфляційних втрат в сумі 18 792,53 грн за період з вересня 2021 року по січень 2022 року, суд вказав, що такий є обґрунтованим та правомірним. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 50 209,16грн збитків, нарахованих на підставі п.7.5 договору, суд відмовив у їх задоволенні, оскільки умова договору, в якому сторони встановили збитки у відсотковому співвідношенні від суми порушеного зобов`язання, суперечить приписам законодавства, якими врегульовується саме поняття збитків, їх характер, порядок нарахування і стягнення(ч. 5 ст. 225 ГК України, якою передбачено право сторін за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами, на час укладення договору виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" № 289-VIII від 07.04.2015).

Дослідивши обставини справи, суд відмовив відповідачу у клопотанні про зменшення заявленої до стягнення суми пені, вказавши обов`язок по оплаті вартості отриманого товару у відповідача виник ще 30.08.2021, тобто задовго до введення на території України воєнного стану; відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження важкого фінансового становища підприємства, які б могли свідчити про неможливість, існування об`єктивних перешкод своєчасного виконання зобов`язання; часткова сплата заборгованості мала місце лише після звернення позивача до суду з даним позовом; в обґрунтування своїх доводів та заперечень відповідач не надав суду доказів поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення; нарахована позивачем пеня не є надмірно великою порівняно із заявленою до стягнення сумою основного боргу.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення 31 357,04грн пені змінити та вважає, що така підлягає до стягнення в сумі 15 678,52грн.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції, на думку скаржника, не надав оцінки заявленим позивачем вимогам про стягнення 30%річних, які в свою чергу компенсують завдані збитки неналежним виконанням зобов`язання. Також скаржник вказує, що карантин, в подальшому введений воєнний стан та державне регулювання цін на хлібобулочні вироби, виробництво яких є основним видом діяльності товариства, зумови фінансові труднощі у його діяльності, що призвели до прострочення оплати товару. При цьому, зазначає про факт сплати 150 000,00грн основного боргу під час розгляду справи, що підтверджує відсутність умислу відповідача у невиконанні зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скарзі позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, зокрема, що відповідач допустив порушення оплати товару задовго до ведення воєнного стану, зверненню до суду передувала надіслана 19.10.2021 відповідачу претензія, яка залишена ним без реагування, часткове погашення боргу відбулось вже за наслідками відкриття провадження у справі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 у справі № 921/120/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Ухвалою від 25.07.2022 призначено розгляд справи на 23.08.2022.

У судовому засіданні 23.08.2022 представник позивача заперечив щодо апеляційної скарги.

Скаржник не забезпечив явки свого представника в судове засідання, копія ухвали апеляційного суду від 25.07.2022 була надіслана йому на електронну адресу , вказану скаржником в апеляційній скарзі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення 537 925,69 грн заборгованості, з яких: 384 200,00 грн сума основного боргу; 18 792,53 інфляційні втрати, 31 357,04 грн пені, 53 366,96 грн 30 % річних та 50 209,16 грн збитків, які нараховані у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №1/КПЦ-21 від 05.01.2021.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, за умовами п. 1.1 договору поставки постачальник зобов`язався поставити у власність Покупцю Товар, який є предметом цього Договору, відповідно до поданих Покупцем замовлень, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити повну вартість поставленого Товару.

Предметом поставки за цим договором є: цукор білий кристалічний (ДСТУ 4623:2006), виробником якого є Постачальник; цукрова продукція торгової марки "DIAMANT" в асортименті: цукрова пудра, цукор пресований швидкорозчинний (рафінад), цукор тростиновий(п.2.1 договору).

Сторони домовились, що оплата за Товар може проводитись Покупцем як на умовах передоплати так і на умовах післяплати. Ціна на окрему партію Товару формується на підставі Прайсу на Товар, актуального на момент подання замовлення Покупцем. Ціна за одиницю Товару, загальна вартість окремої партії Товару та конкретні умови оплати Товару погоджуються сторонами у рахунку на оплату, що надсилається Постачальником після отримання замовлення Покупця та фіксується у видатковій накладній, на момент відвантаження або передачі кожної окремої партії Товару або її частини від Постачальника до Покупця. Сторони погодили, що в даному випадку видаткова накладна вважається специфікацією до цього договору у розумінні ст. 266 ГК України. Загальна суму цього Договору Сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично поставленого Товару, протягом дії цього Договору та узгодженої на нього ціни відповідно до видаткових накладних, підписаних сторонами у рамках цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Оплата за Товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, або в інший незаборонений чинним законодавством спосіб. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.1-5.2, 5.4-5.5 договору).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 27.08.2021 на виконання умов укладеного договору згідно з видатковою накладною за №5996 від 27.08.2021, на підставі сформованої покупцем довіреності-заявки за №9 196 855 від 27.08.2021, позивач передав, а відповідач прийняв товар (цукор білий кристалічний (фас. 50 кг) в кількості 17 тонн на загальну суму 384 200 грн 00 коп.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку на оплату за №2563 від 27.08.2021 сторони погодили порядок оплати «на умовах після оплати в термін до 30.08.2021».

Суд першої інстанції встановив, що і не заперечується сторонами, що відповідач не здійснив оплати поставленого товару, станом на день відкриття провадження у справі заборгованість відповідача становила 384 200 грн.

В подальшому під час розгляду справи судом відповідач в добровільному порядку погасив частину основного боргу перед позивачем в сумі 150 000 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в цій частині.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами пункту 7.2 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору, винна Сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

У випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за користування грішми за кожен день прострочення у розмірі 30% річних від простроченої суми(п.7.3 договору).

За результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 234 200,00 грн основного боргу, 31 357,04 грн пені, 53 366,96 грн 30% річних, 18 792,53 грн інфляційних втрат.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього 31 357,04грн пені, просить в цій частині рішення змінити та прийняти нове рішення, яким зменшити її розмір до 15 678,52гр.

В частині стягнення основного боргу, 30%річних та інфляційних втрат рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як на наявність підстав для зменшення заявленої позивачем пені, відповідач посилався, зокрема, на введений на території України карантин, а потім воєнний стан, які зумови фінансові труднощі у його діяльності, договірне збільшенням відсотків за користування чужими грошовими коштами до 30%, та часткову сплату боргу в добровільному порядку під час судового розгляду справи.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Так, відповідно до постанов Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, судам слід враховувати: ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в повному обсязі в сумі 31 357, 04грн, з огляду на те, що:

- сам договір поставки №1/КПЦ-21 сторони уклали в період запровадженого на території України карантину (так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 на усій території України з 12.03.2020 У зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлено карантин);

-обов`язок по оплаті вартості отриманого товару у відповідача виник ще 30.08.2021, тобто задовго до введення Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України воєнного стану;

-жодних доказів, які б могли свідчити про існування об`єктивних перешкод своєчасного виконання зобов`язання, чи на підтвердження важкого фінансового становища підприємства відповідач суду не надав;

-часткова сплата заборгованості була здійснена лише після звернення позивача до суду з даним позовом;

-нарахована позивачем пеня в сумі 31 357, 04грн не є надмірно великою порівняно із заявленою до стягнення сумою основного боргу -384 200,00 грн;

-розмір процентів річних-30% від простроченої суми сторони, керуючись принципом свободи договору, самі погодили і відповідач, підписуючи договір, погодився з його умовами.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає обгрунтованими висновок суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявності виняткових підстав для зменшення суми пені, а відтак і зміни рішення в цій частині.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 у справі №921/120/22 та ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для їх скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнес від 29.06.2022, (вх. суду від 04.07.2022 №01-05/1537/22) - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 у справі № 921/120/22-залишити без змін.

3. Матеріали справи №921/120/22 повернути до суду першої інстанції.

4.Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.08.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець