ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. Справа№ 911/1931/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Агрикової О.В.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 05.09.2022 у справі №911/1931/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021, повний текст якого складено 01.12.2021

у справі №911/1931/21 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 713 772 623,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 694 677 157,05 грн. за поставлений за рамковим договором постачання природного газу № NGT-С27 від 26.06.2020 (з урахуванням додаткових угод), на підставі якого укладено індивідуальний договір № 1-01-ЦЕ від 28.12.2020 (з урахуванням додаткових угод), але неоплачений природній газ, 3 % річних в сумі 5 138 707,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 13 956 758,76 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на:

- кризову ситуацію, яка мала місце на енергетичному ринку в січні-лютому 2021 року через дефіцит потужностей та запасів вугілля на складах ТЕС України, що становило загрозу енергетичній безпеці України та внаслідок чого відповідач був вимушений купувати значні обсяги природного газу;

- те, що ним проводиться ряд заходів щодо шляхів погашення заборгованості за поставлений природній газ та мирного врегулювання спору;

- споживання газу було обумовлено необхідністю забезпечення сталого проходження осінньо-зимового періоду 2020/2021 роки за умов дефіциту вугільної продукції на всіх теплових генераціях України;

- те, що на фінансові можливості підприємства впливає заборгованість інших енергетичних компаній, яка виникла перед відповідачем;

- те, що відповідач перебуває в процесі приватизації та наразі здійснює всі можливі заходи з стабілізації фінансового становища, покращення інвестиційної привабливості;

- те, що задоволення позову може призвести до зриву приватизаційного процесу, зупинки виплати заробітної плати у компанії, соціальної напруги у трудовому колективі, виникнення значних негативних наслідків як для відповідача, так і для територіальних громад населених пунктів, де розташовані відокремлені підрозділи відповідача та для держави в цілому.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2021, повний текст якого складено 01.12.2021, у справі №911/1931/21 позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 694 677 157,05 грн. основного боргу, 5 138 707,69 грн. 3% річних та 13 956 758,76 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого природного газу у визначеній позивачем сумі, з огляду на що останній має право на стягнення вартості вказаного природного газу, а також, нарахованих за прострочення виконання обов`язку по його оплаті, 3 % річних та інфляційних втрат.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення відповідача проти позову з огляду на те, що підприємницька діяльність відповідача, як і будь-якої іншої юридичної особи, здійснюється на власний ризик, тому відсутність коштів не може бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань перед позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, у грудні 2021 року відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021, вказану вище скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 залишено без руху; апелянту надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 1 191 750,00 грн.; апелянта попереджено, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 Публічному акціонерному товариству «Центренерго» повернуто апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 з доданими до неї матеріалами.

27.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява з доказами сплати судового збору.

02.02.2020 Публічне акціонерне товариство «Центренерго» повторно звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнято з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що у його діях відсутня вина, а закупівля природного разу в таких значних об`ємах була зумовлена кризовою ситуацією в енергетиці України та рядом обставин, які не залежали від волі та поведінки відповідача.

Також апелянт послався на те, що 30.12.2021 сума основного боргу, яка присуджена до стягнення у цій справі, ним була погашена у повному обсязі. На доказ чого ним до апеляційної скарги додані платіжні доручення № 340 від 27.01.2022, № 5382 від 29.12.2021, № 5383 від 29.12.2021, № 5384 від 29.12.2021, № 1 від 29.12.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 29.12.2021, № 5422 від 30.12.2021, № 5423 від 30.12.2021 та № 5424 від 30.12.2021.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та про зупинення дії оскаржуваного судового рішення.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 02.02.2022 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 та поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 до перегляду його в апеляційному порядку, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.03.2022 на 14:00 год.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 09.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 призначено на 30.05.2022 о 12:30 год.

10.05.2022 до суду від позивача надійшла заява, в якій він просить надати йому можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 вказану заяву задоволено.

25.05.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням те, що:

- з огляду на введення на території України воєнного стану відповідачем було змінено істотні умови праці та запроваджено неповний робочий тиждень та дистанційну роботу;

- на даний час загроза ракетних та авіаційних обстрілів, в тому числі по м. Києву та Київській області, залишається високою, а відповідач лише частково та поступово відновлює свою діяльність із залученням мінімальної кількості працівників задля першочергового забезпечення безпеки працівників,

просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 11.07.2022 о 12:00.

07.07.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням ті ж самі обставини, що й у клопотанні, яке надійшло до суду 25.05.2022, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 05.09.2022 об 11:00.

05.09.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому відповідач, з посиланням ті ж самі обставини, що й у клопотаннях, які надійшли до суду 25.05.2022 та 07.07.2022, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Порадившись на місці, колегія суддів не зійшла підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання з огляду на наступне.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 05.09.2022 у цій справі уповноваженого представника відповідача та зауважує відповідачу на тому, що він не був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon» участь у якому мають змогу брати і особи яких переведено на дистанційний режим роботи та про те, що розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції вже двічі відкладався за клопотанням відповідача.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 05.09.2022 за відсутності уповноваженого представника відповідача. Відсутність представника відповідача в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальну позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Щодо доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме платіжних доручень № 340 від 27.01.2022, № 5382 від 29.12.2021, № 5383 від 29.12.2021, № 5384 від 29.12.2021, № 1 від 29.12.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 29.12.2021, № 5422 від 30.12.2021, № 5423 від 30.12.2021 та № 5424 від 30.12.2021, колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

У апеляційній скарзі апелянт не наводить жодних обґрунтувань щодо неможливості подати вказані докази до суду першої інстанції, проте зі змісту вказаних доказів слідує, що всі вони не існували на момент винесення оскаржуваного рішення.

Водночас така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.

За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду платіжні доручення № 340 від 27.01.2022, № 5382 від 29.12.2021, № 5383 від 29.12.2021, № 5384 від 29.12.2021, № 1 від 29.12.2021, № 2 від 29.12.2021, № 3 від 29.12.2021, № 5422 від 30.12.2021, № 5423 від 30.12.2021 та № 5424 від 30.12.2021 як додаткові докази не приймаються.

Станом на 05.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач в жодне судове засідання не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

26.06.2020 позивач як постачальник та відповідач як споживач уклали Рамковий договір постачання природного газу № NGT-С27 (далі Рамковий договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити природний газ (далі газ) споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У п. 1.3 Рамкового договору сторони погодили, що газ, що постачається за договором, використовується споживачем для власних потреб, або в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до п. 1.8 Рамкового договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 28.12.2020, плановий обсяг розподілу потужностей та обсяг (об`єм) споживання газу споживачем (далі плановий обсяг постачання/споживання газу) в період з 01.07.2020 по 31.12.2021 визначається в укладених сторонами індивідуальних договорах до цього договору на кожен період постачання.

Сторони не пізніше ніж за 7 робочих днів до початку періоду постачання укладають індивідуальний договір до цього договору, в якому визначають планові добові обсяги газу, ціну газу та порядок розрахунків. Актуальність планових добових обсягів постачання газу підтверджується споживачем щоденно у порядку, передбаченому цим договором (пункт 1.9 Рамкового договору).

Відповідно до пункту 2.1 Рамкового договору постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці газу. Передача природного газу від постачальника до споживача оформлюється комерційним актом приймання-передачі природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ та цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 Рамкового договору ціна газу, порядок та строки розрахунків на кожен період постачання визначаються сторонами у відповідному індивідуальному договорі, шаблон якого визначено у Додатку № 2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Такий індивідуальний договір сторони зобов`язуються укладати не пізніше ніж за 7 (сім) робочих до початку періоду постачання.

Пунктом 4.4 Рамкового договору визначено, що споживач здійснює оплату розрахункової договірної вартості газу на умовах 100% попередньої оплати до початку періоду постачання, включаючи вартість послуг транспортування, якщо інший порядок оплати не встановлений індивідуальним договором.

Разом із цим, відповідно до пункту 4.6 Рамкового договору, у випадку, якщо обсяг фактично відібраного газу споживачем за відповідну газову добу (D) згідно даних оператора ГТС відрізняється від планового обсягу газу, вказаного на газову добу (D) у відповідному індивідуальному договорі з урахуванням змін згідно з заявками на зміну обсягів газу, поданими споживачем відповідно до умов пп. 2.4.3. договору, то у споживача виникає небаланс за відповідну газову добу і постачальник має право нарахувати плату за добовий небаланс.

При цьому, п.п. 4.7.1 та 4.7.2 Рамкового договору, в редакції Додаткової угоди № 2 від 28.12.2020, визначено, що плата за добовий небаланс застосовується наступним чином: якщо добовий небаланс споживача за газову добу (D) є позитивним (обсяг відібраного газу менше ніж в підтвердженій оператором ГТС номінації/реномінацїї з урахуванням змін відповідно до п. 2.4.3. договору), то плата за позитивний небаланс розраховується за формулою, що визначена в пункті 4.7.1; якщо добовий небаланс споживача за газову добу (D) є негативним (обсяг відібраного газу більше ніж в підтвердженій номінації/реномінацїї з урахуванням змін відповідно до п. 2.4.3. договору), то плата за негативний небаланс розраховується також за формулою, що визначена в пункті 4.7.2.

Пунктом 4.8 Рамкового договору, в редакції Додаткової угоди № 3 від 31.12.2021, визначено, що за результатами споживання газу впродовж кожної газової доби (D) протягом періоду постачання вартість газу, спожитого впродовж такої газової доби (D), підлягає автоматичному коригуванню за формулою, що визначена в цьому пункті (коригування здійснюється без підписання сторонами будь-яких індивідуальних договорів та/або додаткових угод та є обов`язковим для обох сторін).

Остаточні розрахунки за фактично поставлений газ впродовж кожного періоду постачання згідно з індивідуальним договором здійснюється між споживачем та постачальником за остаточною договірною вартістю газу до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за періодом постачання на підставі комерційного акту та виставлених постачальником рахунків.

28.12.2020 позивач та відповідач уклали Індивідуальний договір № 1-01-ЦЕ до Рамкового договору (далі Індивідуальний договір) у якому погодили плановий обсяг замовлено потужності та плановий обсяг газу, який постачається у період з 01.01.2021 до 31.01.2021 включно, а також ціну газу, порядок та строки розрахунків.

В подальшому сторонами внеслись зміни до Індивідуального договору шляхом укладення відповідних додаткових угод (№ 1 від 05.01.2021, № 2 від 16.01.2021, № 3 від 19.01.2021, № 4 від 21.01.2021 та № 5 від 28.01.2021).

Звертаючись до суду з позовом, позивач послався на те, що ним на виконання умов Індивідуального договір відповідачу в січні 2021 року поставлено природній газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс) на загальну суму 796 436 165,36 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями комерційних актів № 1 від 31.01.2021 № 1 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 191 750 323,22 грн., № 2 від 31.01.2021 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 339 696 178,06 грн. та № 3 від 31.01.2021 № 3 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 264 989 664,08 грн., проте відповідач обов`язок щодо оплати вказаного газу виконав не у повному обсязі і станом на 31.05.2021 сума несплаченого основного боргу складає 694 677 157,05 грн., з огляду на що позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також, нараховані на несвоєчасне виконання обов`язку по її оплаті, 3 % річних в сумі 5 138 707,69 грн. та інфляційні втрати в сумі 13 956 758,76 грн.

Суд першої інстанції при розгляді спору сторін по суті:

- встановивши, що на виконання умов Індивідуального договору позивач поставив відповідачу в січні 2021 року природній газ (з урахуванням вартості послуг транспортування та плати за добовий небаланс) на загальну суму 796 436 165,36 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями комерційних актів № 1 від 31.01.2021 № 1 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 191 750 323,22 грн., № 2 від 31.01.2021 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 339 696 178,06 грн. та № 3 від 31.01.2021 № 3 на загальну суму (остаточна договірна вартість) 264 989 664,08 грн., проте відповідач вказаний природній газ оплатив частково, що підтверджується наступними доказами, які додані до даної позовної заяви: сальдо підприємства відповідача; довідка по операціях підприємства відповідача; копія листа АТ «Ощадбанк» від 20.05.2021 № 16/2-10/3100 та інформацією про надходження коштів;

- визнав доведеним, як факт несвоєчасного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого за Договором газу, так і те, що, з огляду на вказані прострочення, позивач має право на стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції Компанією оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 5 138 707,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 13 956 758,76 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 694 677 157,05 грн. апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цих частинах рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 694 677 157,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати поставленого на виконання умов Індивідуального договору в січні 2021 року природного газу в сумі 694 677 157,05 грн., позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо обґрунтованості здійснених позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат.

Щодо заперечень відповідача проти задоволення позову в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які фактично зводяться до того, що невиконання нею обов`язку по оплаті спірного природного газу є наслідком кризової ситуації в енергетиці України та рядом обставин, які не залежали від волі та поведінки відповідача, зокрема і невиконання обов`язків його контрагентами, що свідчить про відсутність її вини у невиконанні спірних зобов`язань та, згідно з приписами ч. 1 ст. 614 ЦК України за змістом якої особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), свідчить про наявність підстав не застосовувати до неї положення ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає про таке.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

В свою чергу за змістом положень чинного законодавства, а саме ст.ст. 527, 528 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, при цьому виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Враховуючи, що умовами Індивідуального договору обов`язок оплатити природній газ покладений на саме відповідача та не поставлений у залежність як від наявності кризової ситуації в енергетиці України, так і від виконання його контрагентами зобов`язань за іншими договорами або від будь-яких інших обставин, факт наявності або відсутності визначених відповідачем обставин жодним чином не впливає на наявність та строки виконання ним обов`язку по оплаті природного газу та, відповідно, не може бути причиною для звільнення його від додаткового до вказаного обов`язку, а саме обов`язку сплатити 3 % річних та інфляційні втрати.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги за позовом в частині стягнення 3 % річних в сумі 5 138 707,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 13 956 758,76 грн. за розрахунками позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2021 у справі №911/1931/21.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1931/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Агрикова

В.В. Куксов