ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. Справа №921/777/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Заматов Р.В.-представник

від відповідача: Ярмусь В.Д.-представник

розглянувши апеляційну скаргу Приватно-орендного підприємства "Тернопільське" б/н від 07.06.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/1328/22 від 15.06.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 (повний текст складено 10.05.2022)

у справі №921/777/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна", м. Київ,

до відповідача Приватно-орендного підприємства "Тернопільське", с. Дворіччя, Теребовлянський район, Тернопільська область,

про стягнення 1 275 242, 69 грн збитків

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

30.11.2021 ТОВ "Агріі Україна"звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватно-орендного підприємства "Тернопільське" про стягнення 1 275 242, 69 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування № 519, 520, 521, 522 від 02.04.2019 та № 1547, 1548, 1549, 1550, 1551, 1552 від 05.04.2021 щодо повернення товару із податком на додану вартість, внаслідок чого позивач позбавлений можливості та права на отримання відшкодування ПДВ в сумі 1 275 242, 69 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 у справі №921/777/21 позов задоволено. Стягнуто з Приватно-орендного підприємства Тернопільське на користь ТОВ "Агріі Україна" суму збитків у розмірі 1 275 242, 69 грн, що дорівнює сумі втраченого ПДВ та 19 128,70грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що, відповідачем станом на час розгляду справи, не зареєстровано сформовані позивачем у Єдиному реєстрі податкових накладних, розрахунки коригування № 519, 520, 521, 522 від 02.04.2019 та № 1547, 1548, 1549, 1550, 1551, 1552 від 05.04.2021, щодо повернення товару поставленого позивачем за договором купівлі-продажу №19 НХ 09 ТЕТО від 07.09.2018 із податком на додану вартість, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості та права на отримання відшкодування ПДВ в сумі 1 275 242, 69 грн що є, порушенням п. 201.10 ст. 201 ПК України .

Таким чином, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №19 НХ 09 ТЕТО від 07.09.2018 відповідач повинен сплатити позивачу збитки у сумі 1 275 242,69 грн, що дорівнює сумі втраченого ПДВ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

Приватно-орендним підприємством "Тернопільське" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 у справі №921/777/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник зазначає, що позивачем не наведено усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, заподіяних збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, а також вини відповідача.

Також, скаржник вважає, що фактично у позивача виник спір з органом державної влади, пов`язаний діяльністю з реалізації державної податкової політики та адміністрування податків і зборів щодо відшкодування йому сум податку на додану вартість та у спірних правовідносинах належним відповідачем є Державна фіскальна служба України, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, вимога про стягнення збитків у цій сумі за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративних судів.

ТОВ "Агріі Україна" у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги , рішення суду першої інстанції залишити в без змін, а також стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката у розмірі 6 000,00 грн.

Позивач зазначає, що доказів на підтвердження факту реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН на загальну суму 1 275 242, 69 грн, відносно товару, який відповідач повернув, останнім не надано.

Також, позивач зазначає, що з дати складання податкових накладних, до яких складались розрахунки коригування, вже пройшло більше ніж 1095 днів, а тому на даний час відповідач втратив право на їх реєстрацію, в зв`язку з чим позивач поніс збитки, для відшкодування яких він звернувся до суду.

Позивач вважає, що відповідач помилково намагається застосовувати до спірних правовідносин п. 210.10 ст. 210 ПКУ, яка передбачає звернення продавця до податкового органу для реєстрації податкової накладної, оскільки порядок реєстрації розрахунку корегування регулюється абз. 1 ч. 192.1 ПКУ. Розрахунок коригування, складений постачальником товарів до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) отримувачем (покупцем) товарів, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу (абз. 1 ч. 192.1 ПКУ).

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу Приватно-орендного підприємства "Тернопільське" залишено без руху для усунення встановлених недоліків, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 28 693,05 грн протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 у справі №921/777/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного підприємства "Тернопільське" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 та призначено розгляд справи на 16.08.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 відкладено розгляд справи на 30.08.2022.

Представники сторін в судовому засіданні виклади доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

Між ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" (змінив найменування на ТОВ "Агріі Україна" дата запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 22.09.2020 (продавець)) та Приватно-орендним підприємством "Тернопільське" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №19 НХ 09 ТЕТО від 07.09.2018 (додаткова угода "Про умови поставки" від 07.09.2018, далі договір), згідно п.1.1 якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказуються в Специфікації додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов договору. Ціна на товар є договірною (п.2.1 договору).

Поставка товару за даним договором може здійснюватися окремими частинами - партіями. Партією товару сторони визнають кількість та асортимент товару, зазначеного в окремій видатковій накладній. До моменту фактичного отримання товару (партії товару) Покупець зобов`язаний надати Продавцю довіреність на отримання відповідного товару (партії товару) згідно з формою, затвердженою сторонами в додатку до даного договору.

Товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця/ перевізника у відповідності до видаткової накладної (п.п.3.1, 3.8 договору).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту прийняття товару покупцем (п.3.9 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання (п. 8.1 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, за Специфікаціями № 3 ЗК та № 4 ЗК від 07.09.2018 до договору, було поставлено товар на загальну суму 2 623 346,52 грн та 2 760 577,80 за видатковими накладними, у відповідності до яких ТОВ "Агріі Україна" виписано податкові накладні, які згідно квитанцій зареєстровано в ЄРПН та присвоєно номера (том І а.с.10-25, 43-45).

05.04.2019 ПОП "Тернопільське" відмовилось майже від усього товару, одержаного ним за Специфікаціями №3 ЗК та №4 ЗК від 07.09.2018 до договору.

У зв`язку з цим між ТОВ "Агріі Україна" та ПОП "Тернопільське" було укладено додаткові угоди № б/н від 05.04.2019 про повернення ТОВ "Агріі Україна" товару на загальну суму 2 599 604,34 грн та 2 760 577,80грн, за якими ПОП "Тернопільске" було частково повернуто товар за накладними та ТОВ "Агріі Україна" направлено підприємству розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, які згідно повідомлень про доставку адресату, доставлено ПОП "Тернопільське" 21.04.2019, в т.ч. щодо ПДВ (том І а.с.26-42, 47-49).

За Специфікацією № 6 ЗК від 08.10.2018 до договору, було поставлено товар на загальну суму 4 779 810,00 грн за видатковими накладними, у відповідності до яих ТОВ "Агріі Україна" виписано податкові накладні, які згідно квитанцій зареєстровано в ЄРПН та присвоєно номера (том І а.с.51-68):

01.03.2019 ПОП Тернопільське відмовилось від частини товару, одержаного ним за Специфікацією № 6 ЗК від 08.10.2018 до договору, у зв`язку з цим, між ТОВ "Агріі Україна" та ПОП "Тернопільске" було укладено додаткову угоду №б/н від 01.03.2019 про повернення ТОВ "Агріі Україна" товару на загальну суму 2 488 536,00 грн, за якою ПОП "Тернопільске" було повернуто товар за накладними та ТОВ "Агріі Україна" сформовано та направлено підприємству розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, які згідно квитанцій про реєстрацію, зареєстровано ПОП "Тернопільске" в ЄРПН 27.03.2019 та 26.03.2019, в т.ч. щодо ПДВ (том І а.с .72-75).

02.04.2019 ПОП Тернопільське відмовилось від частини товару, одержаного ним за Специфікацією № 6 ЗК від 08.10.2018 до договору, у зв`язку з цим, між ТОВ "Агріі Україна" та ПОП "Тернопільске" укладено додаткову угоду б/н від 02.04.2019 про повернення ТОВ "Агріі Україна" товару на загальну суму 2 291 274,00 грн, за якою ПОП "Тернопільске" повернуто товар за накладними, а ТОВ "Агріі Україна" сформовано та направлено ПОП "Тернопільске" розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, які згідно повідомлень про доставку адресату, доставлено ПОП"Тернопільске" 17.04.2019, в т.ч. щодо ПДВ (том І а.с .77-88).

Матеріалами справи підтверджується, що усі вищезазначені операції з відвантаження та повернення товару ТОВ "Агріі Україна" та ПОП "Тернопільске" викладені у підписаному та скріпленому печатками обох сторін Акті звірки взаєморозрахунків за період з 07.09.2018 по 01.03.2021 за договором №19 НХ 09 ТЕТО від 01.03.2021 (том І а.с.89).

Згідно скриншоту з програми "М.Е.Doc»., яку ТОВ "Агріі Україна" використовує в роботі з податковими накладними та розрахунками коригування, видно, що розрахунки №№ 519, 520, 521, 522 від 02.04.2019 та № 1547, 1548, 1549, 1550, 1551, 1552 від 05.04.2021 щодо повернення товару із податком на додану вартість, складені позивачем та направлені відповідачу, останнім станом на 25.11.2021 не зареєстровано, внаслідок чого позивач позбавлений можливості та права на отримання відшкодування ПДВ в сумі 1 275 242, 69 грн.

Крім того, 25.11.2021 ТОВ "Агріі Україна" зроблено запит до ЄРПН за № 309661 щодо розрахунків коригування №№ 519, 520, 521, 522 від 02.04.2019 та №№ 1547, 1548, 1549, 1550 1551, 1552 від 05.04.2019, у відповідь на який Державною податковою службою України надано Витяг з ЄРПН № 309661 від 25.11.2021 про те, що станом на 25.11.2021 такі розрахунки коригування не зареєстровано ПОП"Тернопільське".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Між сторонами у справі виникли зобов`язання щодо виконання договору купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зокрема, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

За змістом п. 201.1 ст. 201 ПК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Аналогічну правову позицію вкладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18.

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4) вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому на позивача, котрий звертається із позовом про стягнення збитків покладається обов`язок довести протиправну поведінку боржника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також збитки та їх розмір. Натомість вина відповідача презюмується в силу вимог ст. 614 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем станом на час розгляду справи, не зареєстровано сформовані позивачем у Єдиному реєстрі податкових накладних, розрахунки коригування № 519, 520, 521, 522 від 02.04.2019 та № 1547, 1548, 1549, 1550, 1551, 1552 від 05.04.2021 щодо повернення товару, поставленого позивачем за договором купівлі-продажу №19 НХ 09 ТЕТО від 07.09.2018 із податком на додану вартість, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості та права на отримання відшкодування ПДВ в сумі 1 275 242, 69 грн, що є порушенням п. 201.10 ст. 201 ПК України .

Таким чином, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №19 НХ 09 ТЕТО від 07.09.2018 відповідач повинен сплатити позивачу збитки у сумі 1 275 242,69 грн, що дорівнює сумі втраченого ПДВ.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що розрахунки коригування до податкових накладних на загальну суму 1 275 242, 69 грн зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних не береться судовою колегією до уваги, оскільки доказів на підтвердження цього факту відповідачем не надано.

Помилковим є також посилання скаржника на те, що у даному випадку відсутній спір про стягнення збитків, в зв`язку з тим, що право на реєстрацію за відповідачем зберігається протягом 1095 днів з дати складання податкових накладних, оскільки з дати складання податкових накладних, до яких складались розрахунки коригування вже пройшло більше ніж 1095 днів, а тому на даний час відповідач втратив право на їх реєстрацію, в зв`язку з чим позивач поніс збитки, для відшкодування яких він звернувся до суду.

Окрім того, скаржник помилково намагається застосовувати до спірних правовідносин п. 210.10 ст. 210 ПКУ, яка передбачає звернення продавця до контролюючого органу для реєстрації податкової накладної, оскільки порядок реєстрації розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних регулюється абз. 1 ч. 192.1 ПКУ

Частиною 1 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пунктами 1, 2, 4, 5 частини 3 статті 2 ГПК України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо посилання скаржника на те, що фактично у позивача виник спір з органом державної влади, пов`язаний з його діяльністю з реалізації державної податкової політики та адміністрування податків і зборів щодо відшкодування йому сум податку на додану вартість, оскільки не дивлячись на заявлені позовні вимоги про стягнення збитків, завданих відповідачем, що формально зазвичай відносяться до цивільних спорів і носять приватно-правовий характер, за свою суттю вони є вимогами зі сфери публічно-правових, і ПОП «Тернопільске» не є винною особою, дії чи бездіяльність якої призвели до втрат позивача, судова колегія зазначає таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі №823/2042/16).

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Метою звернення із цим позовом є стягнення збитків у зв`язку із неналежним виконання стороною спору зобов`язання щодо виконання договору купівлі-продажу в частині здійснення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних коригуючих розрахунків кількісних та вартісних показників до податкових накладних внаслідок повернення продавцю отриманого товару, отже спір має приватноправовий характер та відноситься до юрисдикції господарських судів.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржувані рішення вказаним вимогам відповідають.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваних рішень, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Окрім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.04.2022 у справі №921/777/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватно-орендного підприємства "Тернопільське" б/н від 07.06.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/1328/22 від 15.06.2022) залишити без задоволення.

2.Судові витрати за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Справу повернути Господарському суду Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.09.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.