ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2022 р. Справа № 910/18700/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Київгазенерджи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022

у справі № 910/18700/20 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Київгазенерджи"

про стягнення 245 256 728,17 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В.;

від відповідача: Мельник О.В.; Гвоздецький А.М.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" (далі - ДП "Київгазенерджи" , відповідач) про стягнення 245 256 728, 17 грн заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 в частині оплати купленого у позивача природного газу у період з січня 2020 року по липень 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 позов задоволено повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо поставки відповідачеві природного газу.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП "Київгазенерджи" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції не враховано відсутність у відповідача можливості впливати на порядок та своєчасність проведення розрахунків з позивачем, оскільки законодавством визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків за послуги постачання природного газу; наявність заборгованості побутових споживачів перед відповідачем виключає можливість проведення останнім своєчасних розрахунків із позивачем. Отже, як вказує апелянт, неплатоспроможність населення та законодавчо встановлений алгоритм розпроділу коштів, що надходять на спеціальні рахунки, унеможливлюють проведення розрахунків за укладеним сторонами договором у повному обсязі, що не залежить від дій відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2022 справу № 910/18700/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

05.04.2022 суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи 910/18700/20. Заява судді про самовідвід мотивована недопущенням сумнівів неупередженості суду, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що близькі родичі судді працюють в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2022 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. від розгляду справи № 910/18700/20 задоволено; матеріали справи № 910/18700/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

На підставі розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/153/22 від 06.04.2022, у зв`язку з задоволенням заяви судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/18700/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/18700/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ДП "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18700/20 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" про стягнення 245 256 728,17 грн.

04.05.2022 матеріали справи № 910/18700/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2022 апеляційну скаргу ДП "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 залишено без руху; ДП "Київгазенерджи" встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

30.05.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, яке було сформоване в системі "Електронний суд" 28.05.2022.

30.05.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 заяву ДП "Київгазенерджи" про поновлення процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі №910/18700/20 задоволено; поновлено ДП "Київгазенерджи" пропущений процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 06.07.2022; АТ "НАК "Нафтогаз України" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 24.06.2022.

На підставі службової записки керівника апарату Північного апеляційного господарського суду та розпорядження № 09.1-08/1885/22 від 28.06.2022, у зв`язку із перебуванням судді Козир Т.П., яка входить до скалду колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці з 24.06.2022 по 08.07.2022, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/18700/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/18700/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 29.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач вказував на те, що норми чинного закондавтсва не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб ніж з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових провадців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями. Водночас позивач наголошує на тому, що в даному випадку штрафні санкції за несвоєчасну оплату отриманого природного газу до стягнення з відповідача не заявлялись.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 апеляційну скаргу ДП "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20, призначену на 06.07.2022, прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

06.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було сформоване в системі "Електронний суд" 06.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 розгляд апеляційної скарги ДП "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 відкладено на 20.07.2022.

14.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була сформована в системі "Електронний суд" 13.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 клопотання представника ДП "Київгазенерджи" Гвоздецького А.М. про участь у судовому засіданні 20.07.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON задоволено.

20.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні з метою надання часу для укладення мирової угоди з позивачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 у розгляді справи № 910/18700/20 оголошено перерву до 31.08.2022.

28.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була сформована в системі "Електронний суд" 27.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 клопотання представника ДП "Київгазенерджи" Гвоздецького А.М. про участь у судовому засіданні 31.08.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON задоволено.

У судове засідання 31.08.2022 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача Гвоздецький А.М. заявив клопотання про оголошення перерви у даному судовому засіданні для надання часу сторонам узгодити питання щодо укладення мирової угоди.

Представник відповідача Мельник О.В. підтримав заявлене клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

Водночас представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання та повідомив суд, що відповідач звертався до позивача із пропозицією щодо укладення мирової угоди, яка була залишена АТ "НАК "Нафтогаз України" без відповіді та задоволення.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів враховує, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 06.06.2022, а відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 273 ГПК України, строк розгляду апеляційної скарги відповідача закінчився 08.08.2022.

Більше того, у судовому засіданні 20.07.2022 вже оголошувалася перерва для надання часу сторонам для мирового врегулювання спору.

Однак, протягом вказаного часу сторонами не було погоджено вказане питання, а представник позивача заявив про відмову у прийнятті пропозиції відповідача щодо мирного врегулювання спору.

За таких обставни, поставивши на обговорення заяву відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, з огляду на встановлені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду та враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні даної заяви.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за договором) та Дочірнім підприємством "Київгазенерджи" (покупець за договором) укладено договір № 18-518-Н купівлі-продажу природного газу (далі - договір), умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачем.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року (включно) природний газ обсягом до 16000,000 тис. куб. метрів.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

Покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його ціна та фактична вартість (п. 3.3 договору).

За умовами п. 5.1., 5.2. договору ціна за 1000 куб.м газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м газу разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн. Порядок зміни ціни та її застосування встановлюються постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Пунктами 6.2, 6.3 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативами розподілу коштів, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів України. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. У платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу. Кошти, які надійшли від покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 листопада 2018 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 листопада 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

Сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 29.11.2018, № 2 від 26.12.2018, № 3 від 18.01.2019, № 4 від 28.02.2019, № 5 від 20.03.2019, № 7 від 19.04.2019, № 8 від 13.05.2019, № 9 від 21.06.2019, № 10 від 25.06.2019, № 11 від 15.07.2019, № 12 від 22.07.2019, № 13 від 20.08.2019, № 14 від 30.09.2019, № 15 від 21.10.2019, № 16 від 22.11.2019, № 17 від 28.12.2019, № 18 від 30.01.2020, № 19 від 27.02.2020, № 20 від 23.03.2020, № 21 від 23.04.2020, № 22 від 30.04.2020, № 23 від 27.05.2020, № 24 від 25.06.2020, № 25 від 03.07.2020, № 26 від 27.07.2020, якими внесено зміни до договору в частині, зокрема, обсягів природного газу, що продавець передає покупцеві, строку передачі, ціни природного газу та строку дії договору.

На виконання умов укладеного сторонами договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ власного видобутку за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, виключно для постачання побутовим споживачам у листопаді 2018 року на загальну суму 140 286 733,45 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2018, у грудні 2018 року на загальну суму 175 789 699,60 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2018, у січні 2019 року на загальну суму 177 065 514,88 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2019, у лютому 2019 року на загальну суму 145 895 781,71 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2019, у березні 2019 року на загальну суму 133 286 690,06 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019, у квітні 2019 року на загальну суму 91 464 964,86 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019, у травні 2019 року на загальну суму 60 106 084,75 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2019, у червні 2019 року на загальну суму 36 383 555,60 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2019, у липні 2019 року на загальну суму 36 779 597,86 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2019, у серпні 2019 року на загальну суму 34 253 383,22 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2019, у вересні 2019 року на загальну суму 44 859 918,58 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2019, у жовтні 2019 року на загальну суму 59 384 368,45 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2019, у листопаді 2019 року на загальну суму 89 980 891,99 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, у грудні 2019 року на загальну суму 90 278 442,61 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2019, у січні 2020 року на загальну суму 106 966 318,34 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2020, у лютому 2020 року на загальну суму 68 630 476,04 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 29.02.2020, у березні 2020 року на загальну суму 42 122 824,82 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2020, у квітні 2020 року на загальну суму 40 015 803,22 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2020, у травні 2020 року на загальну суму 24 438 130,68 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2020, у червні 2020 року на загальну суму 13 773 026,42 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі природного газу від 31.06.2020, у липні 2020 року на загальну суму 15 624 801,52 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2020.

Зазначені вище акти приймання-передачі природного газу підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток без зауважень.

Звертаючись до суду з позовом у справі № 910/18700/20 позивач зазначає, що відповідачем не було своєчасно та в повному обсязі виконано зобов`язання з оплати вартості природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 за період з листопада 2018 року по липень 2020 року. Так, наразі, заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 за період січень-липень 2020 року становить 245 256 728,17 грн, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що всі розрахунки по договору ДП "Київгазенерджи" проводились виключно через поточний рахунок зі спеціальним режимом використання за встановленими нормативами; кошти, які надходять на рахунок відповідача із спеціальним режимом використання, перераховуються на рахунок позивача автоматично; у ДП "Київгазенерджи" відсутня можливість впливати на процес здійснення розрахунків з позивачем по договору; проведення розрахунків з позивачем повністю залежить від розміру коштів, що надходять від населення на спеціальний рахунок ДП "Київгазенерджи", тобто, розрахунки по договору повністю залежать від коштів, що надходять від побутових споживачів, разом з тим, станом на 01.08.2020 заборгованість побутових споживачів (населення) перед ДП "Київгазенерджи" за спожитий природний газ складає 267 477 036,32 грн; 12.03.2021 відповідач надіслав позивачу заяву № 125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 31 008 108,75 грн, відтак, в силу ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України, зустрічні однорідні вимоги на суму 31 008 108,75 грн вважаються припиненими.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "Київгазенерджи" договору купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 було спрямоване на отримання останнім природного газу та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходження, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ за період з листопада 2018 року по липень 2020 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними між сторонами належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу.

Як вбачається з наданих позивачем копій банківських виписок, зобов`язання щодо оплати вартості природного газу відповідно до умов договору № 18-518-Н від 20.11.2018 за вказаними вище актами приймання-передачі природного газу були виконані частково.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 18-518-Н від 20.11.2018 за період січень-липень 2020 року становить 245 256 728,17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань з оплати природного газу, у зв`язку з чим сума основного боргу ДП "Київгазенерджи" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" становить 245 256 728, 17 грн.

Місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено доводи відповідача про відсутність в останнього можливості впливати на порядок та своєчасність проведення розрахунків з позивачем, оскільки законодавством визначено спеціальнимй режим проведення взаєморозрахунків за послуги постачання природного газу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 904/1210/18 виклала висновок щодо застосування норм права, в якому визначено, що хоча Постановою № 792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови № 792 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, з оплати боргу з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції.

При цьому, у даній справі позивачем заявлено до стягнення тільки основну заборгованість.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку що доводи відповідача викладені у відзиві є не обґрунтованими та не спростовують висновку суду щодо наявності у відповідача перед позивачем обов`язку зі сплати заборгованості за договором.

Разом з тии, наявність заборгованості побутових споживачів перед відповідачем не є тією підставою, яка виключає можливість проведення останнім своєчасних розрахунків із позивачем.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для припинення між сторонами зобов`язань на суму 31 008 108,75 грн відповідно до ч. 1, 2 ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України, у зв`язку з направленням відповідачем позивачу заяви № 125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, виходячи з наступного.

22.02.2021 відповідач звернувся до позивача з вимогою від 22.02.2021 № 82/01 щодо повернення останнім коштів у сумі 31 008 108,75 грн у зв`язку із наявністю підстав для коригування заборгованості відповідача перед позивачем на підставі акта приймання-передачі за січень 2019 року, який, у свою чергу, не був підписаний позивачем.

У подальшому, 12.03.2021 ДП "Київгазенерджи" надіслало АТ "НАК "Нафтогаз України" заяву про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 31 008 108,75 грн.

Відповідно до частин першої-третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, враховуючи положення статей 202 та 601 ЦК України, заява ДП "Київгазенерджи" від 12.03.2021 № 125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

У постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони, зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таких висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19.

Так, досліджуючи питання щодо зарахування вимог, а саме: щодо того, чи відповідають вимоги, які, згідно із заявою відповідача, підлягають зарахуванню, таким умовам як однорідність та безспірність, суд зазначає наступне.

Відповідач вважає, що зобов`язання АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ДП "Київгазенерджи" на суму 31 008 108,75 грн виникло у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.01.2019 № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами", відповідно до якої, не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року № 619 (ЗП України, 1996, № 13, ст. 360), в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Відповідач зазначає, що у січні 2019 року ДП "Київгазенерджи" поставило побутовим споживачам (населенню) природний газ, перерахунок боргу якого відповідно до Постанови № 63 склав 31 008 108,75 грн, відтак заборгованість ДП "Київгазенерджи" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за січень 2019 року підлягає коригуванню на зазначену суму.

Наведене стало підставою для направлення на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" вимоги від 22.02.2021 №82/01 щодо повернення останнім коштів у сумі 31 008 108,75 грн та заяви про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/01 від 12.03.2021.

Разом з тим, АТ "НАК "Нафтогаз України" стверджує, що заява № 125/01 від 12.03.2021 не відповідає вимогам ст. 601, 602 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України, відтак зобов`язання відповідача перед позивачем за договором в частині 31 008 108,75 грн не припинилися. Більше того, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом у справі № 910/5779/21 про визнання недійсним одностороннього правочину ДП "Київгазенерджи", оформленого заявою від 12.03.2021 №125/01 про припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, заборгованість позивача перед відповідачем за договором № 18-518-Н купівлі-продажу природного газу від 20.11.2018 у розмірі 31 008 108,75 грн, яку відповідач вважає зарахованою на підставі заяви про зарахування, АТ "НАК "Нафтогаз України" не визнає, а отже, між сторонами існує неузгодженість стосовно зустрічного зобов`язання, що свідчить про відсутність прозорості зустрічних однорідних вимог.

Частинами 3, 4 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Однак, постанова від 30.01.2019 № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" не покладає на АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язання повернути ДП "Київгазенерджи" чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Крім того, вказана постанова не наділяє суб`єктів господарювання правом вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.11.2020 у справі № 904/3173/19.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що встановлені вище обставини свідчать про невідповідність вимог, які, на переконання відповідача, підлягають зарахуванню, як зустрічні, умовам встановленим приписами ст. 601 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у суду відсутні підстави вважати зобов`язання ДП "Київгазенерджи" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договором № 18-518-Н купівлі-продажу природного газу від 20.11.2018 у розмірі 31 008 108,75 грн припиненими.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати відповідно до договору настав, доказів повної оплати поставленого природного газу відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню повністю в розмірі 245 256 728,17 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення первісного позову частково та відмову у зщаждоволенні заявлених зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у справі № 910/18700/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18700/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено: 05.09.2022.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова