номер провадження справи 5/65/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 Справа № 908/868/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну Міські теплові мережі (юридична адреса: буд. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; поштова адреса: вул. Щаслива, буд. 2а, м. Запоріжжя, 69065; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЗСС (вул. Теплична, буд. 23, м. Запоріжжя, 69009; )

про стягнення 76 033,83 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

16.06.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі № 21/1 від 13.06.2022 (вх. № 968/08-07/22 від 16.06.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю ЗСС про стягнення 76 033,83 грн.

16.06.2022 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/868/22 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 17.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/868/22 в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/65/22 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 18.07.2022. Запропоновано учасникам справи вчини відповідні процесуальні дії.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.06.2022 розпочато розгляд справи по суті з 18.07.2022 без проведення судового засідання та 30.08.2022 прийнято рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення №200-I (літ. А-5) загальною площею 355,5 кв.м. за адресою: вул. Дніпровське шосе, 30 в м. Запоріжжі, яке знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Вказане нежитлове приміщення належить на праві власності ТОВ «ЗСС», що підтверджується Інформаційною довідкою. Договір на час подання цієї позовної заяви між сторонами не укладений, однак позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі на адресу позивача не надав. Таким чином, заборгованість на момент подання позовної заяви становить 76 033,83 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 Господарського кодексу України, Закон України «Про теплопостачання», Закон України «Про житлово-комунальні послуги», «Правила користування тепловою енергією», позивач просить суд позов задовольнити.

12.07.2022 до суду від Концерну «МТМ» надійшла заява про уточнення позовних вимог від 07.07.2022 за вих. №37/1, в якій зазначено, що Концерн «МТМ» відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 76 033,83 грн. Заборгованість у відповідача виникла за опалювальний період вересень 2020 по квітень 2021. Однак, Споживач за вказаний період не здійснив жодної оплати. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії.

Вказана заява прийнята судом до розгляду як додаткові пояснення по суті спору, оскільки статтею 46 ГПК України не передбачено право позивача щодо подання до суду такої заяви як уточнення позовних вимог.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю ЗСС () є вул. Теплична, буд. 23, м. Запоріжжя, 69009.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копію ухвали суду від 17.06.2022 про відкриття провадження у справі №908/868/22 направлено судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції на вказану адресу місцезнаходження відповідача.

В матеріалах справи міститься копія ухвали Господарського суду Запорізької області від 17.06.2022 про відкриття провадження у справі №908/868/22, яка була направлена судом на адресу ТОВ ЗСС та повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» причина повернення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляду справи №908/868/22 в суді.

Станом на 30.08.2022 відповідач запропонований ухвалою суду від 17.06.2022 про відкриття провадження у справі №908/868/22, письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи, на адресу суду не надіслав, а також й доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 р. за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Зокрема, в Законі та в вказаних Правилах надано визначення поняттю «Споживач», а саме споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон); споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійсняються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до частини 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р. передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, який споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежиле приміщення, літ. А-5, об`єкт житлової нерухомості: ні, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 30, приміщення 200-I, площею 355,5 кв.м. зареєстровано 07.12.2017 на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗСС", .

Концерн «МТМ» направив на адресу ТОВ "ЗСС" лист від 29.09.2020 за вих. №929/06, відповідно до якого пропонував відповідачу в десятиденний термін звернутися до філії Концерну «МТМ» Дніпровського району для укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на нежитлове приміщення №200-I за адресою: вул. Дніпровське шосе, буд. 30. Також перелічив документи, необхідні ТОВ "ЗСС" для укладання вказаного договору. Також вказано, що направляються рахунки та акти виконаних робіт для сплати за послугу з централізованого опалення та в разі несплати заборгованості у семиденний строк з дня отримання рахунків, Концерн «МТМ» буде звертатись до суду з відповідним позовом.

На підтвердження направлення вказаного листа позивачем надано лише фіскальний чек від 02.10.2020, з якого не можливо встановити, яку саме кореспонденцію було направлено на адресу відповідача.

Крім того, у листі від 29.09.2020 за вих. №929/06 не перелічені додатки до нього та після попередження товариства про те, що може бути подано позов до суду, міститься підпис директора Симонік С.М. без зазначення жодних додатків до нього.

Однак, позивач не надав суду доказів направлення на адресу відповідача проекту договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та не надав до матеріалів справи копію проекту вказаного договору.

Позивач з урахуванням письмових пояснень по суті спору від 07.07.2022 за вих. №37/1 зазначає, що відпустив теплову енергію відповідачу за період: з вересня 2020 по квітень 2021, що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії.

Однак, позивач не надав жодних доказів на підтвердження направлення на адресу відповідача рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період.

Разом з тим, позивач до матеріалів справи надав засвідчену копію акту перевірки стану готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальному періоді 2020-2021 від 15.10.2021 по житловому будинку за адресою Дніпровське шосе, буд. 30, складеного комісією у складі техніка Сорокіна С.В.

У вказаному акті зазначено встановлено наступне: два прилади обліку теплової енергії відповідного типу, два обчислювачі, та витратоміри 40 мм та 25 мм у комплекті, підвальні термометри опору платинові (ТОП) Pt500. Зняті покази приладу обліку на момент перевірки. Зазначено, що терміни держповірки та те, що прилад обліку теплової енергії опломбовано пломбами теплопостачальної організації.

Вказаний акт обстеження підписаний членом комісії: Сорокіним С.В.

Також позивач надав до матеріалів справи Акт перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2021-2022 від 31.03.2022, складеного комісією у складі техніка ГОТЕ ВВ Клімова М.М., без присутності відповідального споживача з експлуатації систем тепло споживання. Технічний огляд вузла обліку теплової енергії споживача проводився у житловому будинку КП «МДЛ», за адресою Дніпровське шосе, буд. 30.

Зазначений Акт підписаний членом комісії: Клімовою М.М.

Суд зазначає, що в Акті від 31.03.2022 зазначено, що перевірка стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2021-2022 від 31.03.2022 проводилась у житловому будинку КП «МДЛ», за адресою Дніпровське шосе, буд. 30, отже вказаний Акт взагалі не приймається судом до уваги, оскільки не стосується перевірки вузла обліку саме в приміщенні 200-I по вул. Дніпровське шосе, буд. 30, яке належить на праві власності ТОВ "ЗСС".

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази запрошення відповідача прийняти участь в складанні цих актів, відсутні докази повідомлення відповідача про їх складання та про їх результати.

Таким чином, вказані акти перевірки стану вузла обліку теплової енергії були складену комісією позивача в односторонньому порядку.

Отже, посилання позивача на вказані акти не приймаються до уваги суду з огляду на те, що їх складено за відсутності представника відповідача, а тому вони не можуть бути прийняті судом як допустимі докази перевірки стану вузла обліку теплової енергії у приміщенні відповідача, в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, спільних актів перевірки стану вузла обліку теплової енергії або обстеження теплоспоживання нежитлового приміщення 200-I (літ. А-5) по вул. Дніпровське шосе, буд. 30 в м. Запоріжжя, яке належить відповідачу, складених між позивачем та відповідачем, до матеріалів справи не надано, в тому числі не надано доказів на підтвердження виміру температури у спірному приміщенні.

Також позивачем у позовній заяві не обґрунтовано, що вказане нежитлове приміщення відповідача є частиною житлового будинку, яке знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, буд. 30, та не надано доказів того, що у спірному приміщенні значиться спільна з житловим будинком мережа теплового постачання.

Акти приймання-передачі теплової енергії за період з вересень 2020 по квітень 2021, на які посилається позивач, не містять підписів представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав належних доказів на підтвердження обсягу помісячного постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, не довів обсяг теплової енергії, який зазначений в рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії за спірний період, не надав розрахунку теплового навантаження, а отже не довів належними та допустимими засобами доказування наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію в сумі 76 033,83 грн.

Отже, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів фактичної поставки теплоносія в нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, буд. 30, приміщення 200-I (літ. А-5), суд не вбачає підстав для задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 76 79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя К. В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.