ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 915/1208/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.

за участю представників:

ТОВ "Євро Гарант Груп" - Шапошника Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Гарант Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ГАРАНТ ГРУП"

до відповідача-1 ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У МИКОЛАЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ

до відповідача-2 ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ

про стягнення 5 052 020,00 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАРАНТ ГРУП» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У МИКОЛАЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ та ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ про стягнення 5 052 020,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 915/1208/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 у справі №915/1208/20.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

4. До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Гарант Груп» (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд касувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у справі № 915/1208/20.

5. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи, які стали підставою для відкриття касаційного оскарження:

5.1. Будь-яких висновків щодо належного правозастосування за подібних правовідносин у постановах Верховного Суду не зазначалось.

Відзиви

6. Не надходили.

Позиція Верховного Суду

7. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції виходячи з наступного.

8. Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

9. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:

9.1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАРАНТ ГРУП», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОУН АЛЬЯНС», як постачальником укладено договір поставки від 18.01.2017 № 18/01-17-П, відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується передати у власність позивача кукурудзу українського походження, урожаю 2016.

9.2. Актами приймання-передачі від 20.01.2017 позивач отримав кукурудзу українського походження, урожаю 2016 в кількості, зокрема, 1.300 тон (далі - Товар)

9.3. Між позивачем, як комітентом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ГРУП», як комісіонером, укладено договір комісії від 19.01.2017 № 25, відповідно до предмету якого комісіонер зобов`язується за дорученням позивача укласти від власного імені, але за рахунок позивача договір купівлі-продажу Товару.

9.4. Актами приймання-передачі від 23.01.2017 позивач передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ГРУП» отримало Товар.

9.5. В подальшому, Товар перевезений до складських приміщень, за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1.

9.7. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2017 у справі № 490/947/17, в рамках кримінального провадження від 30.01.2017 № 0000012, надано дозвіл на проведення обшуку складських приміщень, за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1.

9.8. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2017 у справі № 490/947/17-к, в рамках кримінального провадження від 30.01.2017 № 0000012, накладено арешт, зокрема, на Товар.

9.9. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.03.2017 у справі № 490/1093/17, в рамках кримінального провадження від 30.01.2017 № 0000012, Товар передано торгівельному підприємству для реалізації.

9.10. Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.08.2017 у справі № 916/1238/17, яке набрало законної сили, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ГРУП» здійснити повернення у володіння позивача Товар (кукурудзу українського походження урожаю 2016 у кількості 1300 тон), переданого для реалізації відповідно до договору комісії від 19.01.2017 № 25, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІС ГРУП».

10. Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову з підстав того, що фактично існує рішення суду, яке набрало законної сили, відповідно до якого присуджено повернути на користь позивача майно (Товар), вартість якого, за розрахунками позивача, заявлена останнім до стягнення у даному спорі у вигляді майнової шкоди.

11. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові вказав про те, що позивач міг сам обрати спосіб захисту порушеного права, і ним обрано звернення з позовом до комісіонера про повернення переданого товару, і вказане право було захищено судом шляхом прийняття рішення у справі № 916/1238/17. А одночасний захист порушеного права як шляхом повернення майна так і відшкодування його вартості чинним законодавством не передбачено. З огляду на те, що позивач вже реалізував своє право на захист порушеного права шляхом звернення з позовом про повернення майна у справі № 916/1238/17, позовні вимоги про відшкодування збитків (вартості втраченого майна) у даній справі задоволенню не підлягають.

12. Також суди попередніх інстанцій зазначили про те, що у випадку неможливості виконати рішення шляхом повернення у володіння позивача Товару (кукурудзу українського походження урожаю 2016 у кількості 1300 тон), позивач в межах справи № 916/1238/17 не позбавлений права на встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення Господарського суду Одеської області від 07.08.2017 у справі № 916/1238/17, в порядку, встановленому процесуальним законом.

13. Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками виходячи з наступного.

14. Позов у справі №915/1208/20 мотивований тим, що внаслідок неправомірних дій орану досудового розслідування, в рамках кримінального провадження, у вигляді вилучення майна та прийняття незаконного рішення про передачу його на реалізацію, позивач зазнав збитків, які заявлені до стягнення в даному спорі.

15. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

16. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

17. При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

18. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

19. У постанові Великої Палати у складі Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 920/715/17 викладено висновок про застосування норм права про те, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

20. У пункті 6 частини 4 ст. 238 ГПК України зазначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

21. З урахуванням того, що позов у справі № 915/1208/20 мотивований тим, що внаслідок неправомірних дій орану досудового розслідування, в рамках кримінального провадження, у вигляді вилучення майна та прийняття незаконного рішення про передачу його на реалізацію, позивач зазнав збитків, які заявлені до стягнення в даному спорі, висновок судів попередніх інстанцій про те, що право позивача, за захистом якого він звернувся в межах даної справи вже захищено в межах справи № 916/1238/17 є таким, що свідчить про відсутність встановлення судами попередніх інстанцій наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення, яке стало підставою для пред`явлення позову про стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

22. Окремо колегія суддів суду касаційної інстанції наголошує, що склад учасників, а саме сторін у справі № 915/1208/20 та у справі № 916/1238/17 є різний, і з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, позови у зазначених справах мають різне обґрунтування та різне нормативно-праве регулювання відносин.

23. Вказане свідчить про те, що при постановленні рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 суди попередніх інстанцій не дотрималися вимог пункту 6 частини 4 ст. 238 ГПК України і не розглянули позовні вимоги та не встановили фактичних обставин справи щодо наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення, яке стало підставою для пред`явлення позову про стягнення шкоди.

24. Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

25. З урахуванням того, що суди попередніх інстанцій не розглянули позовні вимоги і не встановили фактичних обставин справи щодо наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення, яке стало підставою для пред`явлення позову про стягнення шкоди, та на підставі приписів п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 з направленням справи № 915/1208/20 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Гарант Груп" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 по справі № 915/1208/20 скасувати.

3. Справу № 915/1208/20 направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Г. Пєсков