ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/956/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/956/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія БЛАСКО» (67663, Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Енергетиків, буд. 11, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експедиційна група» (65013, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 253, )

про стягнення 9 136,37грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія БЛАСКО» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експедиційна група» про стягнення 77 136,37грн.

Ухвалою від 01.06.2022р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія БЛАСКО» було залишено без руху.

06.06.2022р. до господарського суду надійшла заява (вх. №9786/22) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія БЛАСКО» про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2022р. провадження по справі №916/956/22 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, проте надав заяву про закриття провадження по справі від 26.08.2022р. за вх. №17533/22 згідно якої просить суд провадження по справі в частині основного боргу в розмірі 68 000грн. закрити в зв`язку з його сплатою. На підтвердження сплати суми основного боргу відповідачем до заяви було доданні платіжні доручення №2648 від 30.05.2022р., №69 від 21.06.2022р. та №116 від 24.06.2022р.

Крім того, відповідач просить суд провадження в частині стягнення пені в сумі 4 227,60грн, інфляційних витрат в розмірі 4 271,50грн. та 3% річних в сумі 637,27грн. закрити за відсутністю предмету спору, оскільки вважає що позивачем до позовної заяви не надано належних документальних доказів наступу терміну оплати відповідачем за договором.

Ухвалою суду від 29.08.2022 провадження по справі в частині стягнення основного боргу 68 000грн. було закрито в порядку п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

08 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «БЛАСКО» (далі - Позивач, Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська експедиційна група» (далі - Відповідач, Замовник) було укладено договір перевезення № 0802-18 (надалі - Договір).

До послуг, що надається за даним договором, належать послуг по перевезенню вантажу та експедиторські послуги ( п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору Перевізник бере на себе зобов`язання за рахунок Замовника здійснювати перевезення вантажів, зазначених у Замовленні та в разі потреби надавати пов`язані з цим експедиторські послуги, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

Згідно з пунктом 2.1. Договору послуги з перевезення вантажу надаються на підставі усної телефонної заявки або прийнятого до виконання Замовлення, яке надається Перевізникові через електронні засоби зв`язку, по факсу, нарочно, поштою або через представника Замовника, чи в інший прийнятий для Сторін спосіб.

Положенням п.5.1 5.3 договору передбачено, що розмір плати за перевезення вантажів та інші операції й послуги, пов`язані з перевезенням і строки розрахунків визначаються сторонами угодою довільної форми, що є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунки між Перевізником та Замовником здійснюються відповідно до чинного законодавства і в обумовлені угодою строки. На вимогу Замовника при обумовленні розміру плати за транспортні послуги Перевізник подає калькуляцію витрат. Вартість послуг за даним Договором встановлюється за погодженням Сторін в Замовленні та фіксується в Актах приймання-передачі наданих послуг.

У розділі «Фрахт, умови оплати» Заявок на перевезення вантажу вказано, що оплата здійснюється на б/г розрахунком з ПДВ після отримання правильно оформлених оригіналів документів протягом 14 банківських днів.

Згідно п.6.1 договору, послуги по даному договору передаються перевізником та приймаються замовником по Акту приймання-передачі наданих послуг.

Акт приймання-передачі наданих послуг підписуються Сторонами на протязі 5 (п`яти) діб. У випадку незгоди Сторони в підписанні Акту, вона надає письмову мотивовану відмову в його підписанні (п.6.2 договору).

Відповідно до п.6.3 до моменту підписання Акту, факт перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною, або подорожнім листом, або листом замовника з підписом представника вантажоодержувача або вантажовідправника.

Як зазначає позивач у період з 13.12.2021року по 26.01.2022р. ним були надані послуги з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом на підставі наступних заявок відповідача: заява №000003033-1-1 від 13.12.2021р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 22 тони за маршрутом Дніпро Одеса, загальною вартістю 9 500грн.; заява №000003355-1-1 від 26.12.2021р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 22 тони за маршрутом Дніпро Одеса, загальною вартістю 12 000грн.; заява №000003391-1-1 від 29.12.2021р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 22 тони за маршрутом Дніпро Одеса, загальною вартістю 10 000грн.; заява №000003392-1-1 від 29.12.2021р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 22 тони за маршрутом Дніпро Одеса, загальною вартістю 10 000грн.; заява №000003473-1-1 від 06.01.2022р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 20 тони за маршрутом Рубіжне Одеса, загальною вартістю 17 000грн.; заява №000003807-1-1 від 25.01.2022р., щодо перевезення вантажу загальною вагою 22 тони за маршрутом Жовті Води Одеса, загальною вартістю 9 500грн.. Відповідні заявки були узгоджені та підписані обома сторонами.

Позивач вказує, що на підтвердження факту із перевезення вантажу відповідно до Договору у період з 13.12.2021 року по 26.01.2022 рік ним були складені товарно транспортні накладні № 40294_НТЗ від 14.12.2021 року, № 40966_НТЗ від 26.12.2021 року, № 41013_НТЗ від 29.12.2021 року, № 41019_НТЗ від 29.12.2021 року, № 180-22 від 07.01.2022 року, №Ж-1171 від 26.01.2022 року, які було узгоджено та прийнято Відповідачем. Також було передано Відповідачу по одному примірнику оригіналів актів прийому-передачі виконаних робіт та оригінали товаротранспортних накладних.

Отже, як зазначає позивач, у відповідача виникло зобов`язання із здійснення повної оплати в національній грошовій одиниці України на загальну суму 68 000,00 грн. за отримані послуги за заявками № 000003033-1-1 від 13.12.2021, № 000003355-1-1 від 26.12.2021, №000003391-1-1 від 29.12.2021, № 000003392-1-1 від 29.12.2021, № 000003473-1-1 від 06.01.2022, № 000003807-1-1 від 25.01.2022, протягом 14 банківських днів з моменту отримання правильно оформлених оригіналів документів, а саме: 12.01.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003033-1-1 від 13.12.2021 року у розмірі 9 500,00 грн., є таким, що настав; 21.01.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003355-1-1 від 26.12.2021 року у розмірі 12 000,00 грн., є таким, що настав; 25.01.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003391-1-1 від 29.12.2021 року у розмірі 10 000,00 грн., є таким, що настав; 25.01.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003392-1-1 від 29.12.2021 року у розмірі 10 000,00 грн., є таким, що настав; 29.01.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003473-1-1 від 06.01.2022 року у розмірі 17 000,00 грн., є таким, що настав; 15.02.2022 року кінцевий строк оплати наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою №000003807-1-1 від 25.01.2022 року у розмірі 9 500,00 грн., є таким, що настав.

Проте, у встановлений Договором та заявками на перевезення термін, протягом чотирнадцяти банківських днів з моменту отримання послуг та оригіналів відповідних документів, відповідачем не був здійснений перерахунок грошових коштів на оплату отриманих послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем на загальну суму 68 000,00 грн.

Разом з тим як встановлено судом, після звернення позивача до суду відповідачем сума основного боргу в розмірі 68 000грн була сплачена, що мало наслідком закриття провадження по праві в цій частині.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що у випадку порушення Замовником строку оплати наданих послуг, Замовник випливає Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

В зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором перевезення, позивачем відповідно до умов договору та положень ст. 625 ГПК України було нараховано відповідачу пеню в сумі 4 227,60грн., інфляційні витрати в розмірі 4 271,50грн. та 3% річних в сумі 637,27грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг за договором №0802-18 від 08.02.2018р. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю БЛАСКО до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст.525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 08 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «БЛАСКО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська експедиційна група» було укладено договір перевезення № 0802-18, за умовами якого Перевізник бере на себе зобов`язання за рахунок Замовника здійснювати перевезення вантажів, зазначених у Замовленні та в разі потреби надавати пов`язані з цим експедиторські послуги, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги (п.1.2 договору).

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (частина 6 статті 306 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 909 ЦК, ст. 307 ГК за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За змістом ч. 2 ст. 908 ЦК, що кореспондується з вимогами ч. 5 ст. 307 ГК, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У справі, що розглядається, перевізник (позивач) взяв на себе зобов`язання перевозити наданий йому замовником (відповідачем) вантаж у міжнародному сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі замовника на його одержання, а замовник зобов`язався після отримання послуг сплатити за них обумовлену заявкою плату.

Згідно зі статтею 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

З аналізу наведених норм права та встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами спору склалися правовідносини з перевезення вантажу.

Як встановлено судом, у період з 13.12.2021 року по 26.01.2022 рік позивачем на виконання умов договору перевезення №0802-18 було здійснено зобов`язання із перевезення вантажу на суму 68 000грн., на підтвердження чого Позивачем були складені товарно транспортні накладні № 40294_НТЗ від 14.12.2021 року, № 40966_НТЗ від 26.12.2021 року, № 41013_НТЗ від 29.12.2021 року, № 41019_НТЗ від 29.12.2021 року, № 180-22 від 07.01.2022 року, №Ж-1171 від 26.01.2022 року, які було узгоджено та прийнято Відповідачем.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуг у розмірі 68 000грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, під час розгляду справи в суді судом встановлено, що відповідачем сума основного боргу яка позивачем зазначена в позовній заяві сплачена в повному обсязі, в зв`язку з чим провадження по справі в цій частині було зарито на підставі п.2 ст. 231 ГПК України.

В той же час, за результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором №0802-18 від 08.02.2018р., а саме не своєчасно оплатив вартість наданих послуг, що зумовило нарахування останнім пені в загальному розмірі в сумі 4 227,60грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Пунктом 7.4 договору передбачено, що у випадку порушення Замовником строку оплати наданих послуг, Замовник випливає Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 4 227,60 грн., вважає розрахунки вірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 637,27грн. та інфляційних витрат в розмірі 4 271,50грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Українська експедиційна компанія трьох відсотків річних в сумі 637,27грн. та інфляційних витрат в розмірі 4 271,50грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач заперечуючи проти стягнення з нього штрафних санкцій в заяві про закриття провадження по справі вказує, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 14 банківських днів після отримання правильно оформлених оригіналів документів. Проте позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували дати коли він направив усі необхідні оригінали документів для оплати відповідачу.

Суд відповідні посилання оцінює критично, з огляду на наступне.

Так в розділі «Фрахт, умови оплати» Заявок на перевезення вантажу вказано, що оплата здійснюється на б/г розрахунком з ПДВ після отримання правильно оформлених оригіналів документів протягом 14 банківських днів.

Разом з тим умовами договору не передбачено чіткий перелік документів, як позивач повинен передати відповідачу для здійснення оплати.

В той же час, відповідно до п.6.3 договору до моменту підписання Акту, факт перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною, або подорожнім листом, або листом замовника з підписом представника вантажоодержувача або вантажовідправника.

Так, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні, які в підтвердження факту виконання позивачем зобов`язань за договором містять відмітки відповідальної особи відповідача з зазначенням дати їх виконання, а отже свідчать про обізнаності відповідача щодо наявності у нього обов`язку щодо оплати за надані послуг.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія БЛАСКО є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія БЛАСКО (67663, Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Енергетиків, буд. 11, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська експедиційна група (65013, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 253, ) задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Українська експедиційна група (65013, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 253, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія БЛАСКО (67663, Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Енергетиків, буд. 11, ) пеню у розмірі 4 227 (чотири тисячі двісті двадцять сім)грн. 60 коп., три відсотки річних у розмірі 637 (шістсот тридцять сім) грн. 27 коп. та інфляційні витрати у розмірі 4 271 (чотири тисячі двісті сімдесят одна) 50 коп. та судовий збір в сумі 293 (двісті дев`яносто три)грн. 86коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 вересня 2022 р.

Суддя К.Ф. Погребна