ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.2022 Справа №905/2354/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при помічнику (за дорученням) Лабуня С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Державного підприємства "Комбінат "Салют" Державного агенства резерву України, м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард С Плюс", м.Святогірськ, Донецька область

про стягнення 3930861,01грн.

Представники сторін не з`явилися

Суть справи:

Позивач, Державне підприємство "Комбінат "Салют" Державного агенства резерву України м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард С Плюс", м.Святогірськ, Донецька область, про стягнення 3930861,01грн., в тому числі: 3852746,10грн. - основний борг як передплата за непоставлений товар, 40827,67грн. - пеня, 37287,24грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань з поставки передплаченого товару за договором поставки №1/29072021 від 29.07.2021.

Ухвалою від 15.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.12.2021.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява від 09.12.2021 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та (або) грошові кошти в розмірі 3852746,10грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Форвард С Плюс» ().

Ухвалою від 15.12.2021 задоволено заяву Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України №366 від 09.12.2021, вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти в розмірі 3852746,10грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Форвард С Плюс» ().

Ухвалою від 28.12.2021 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 01.02.2022.

До суду від відповідача надійшли:

10.01.2022 - відзив на позовну заяву та письмові пояснення (з додатками). У наданому відзиві відповідачем заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу договору поставки від 29.07.2021 №1/29072021 та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи;

26.01.2021 - клопотання за підписом в.о. директора ТОВ «Форвард С Плюс" б/н б/д про призначення експертизи;

31.01.2022 - заява за підписом в.о. директора ТОВ «Форвард С Плюс" б/н від 26.01.2022 про поновлення процесуального строку на подання клопотання про призначення експертизи, поданого до суду 25.01.2022.

Ухвалою від 01.02.2022 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 14.02.2022, позивача та відповідача зобов`язано надати оригінал договору поставки від 29.07.2021 №1/29072021.

Від позивача до суду надійшли:

02.02.2022 - відповідь на відзив (з додатками). У поданій відповіді на відзив позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи;

14.02.2022 - письмові пояснення, щодо неможливості надання оригіналу договору поставки від 29.07.2021 №1/29072021, оскільки згідно відповіді Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.02.2022 №1332/20-2022 оригінал договору від 29.07.2021 №1/29072021, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, разом з іншими документами, переданий на експертне дослідження.

Ухвалою від 14.02.2022 за результатами підготовчого засідання відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи; закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 10.03.2022.

Однак, судове засідання, призначене на 10.03.2022 не відбулося внаслідок обставин того, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 25.08.2022 строком на 90 діб.

В той же час Наказом Голови Господарського суду Донецької області №20 від 28.02.2022 Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Донецької області у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, рішенням Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року, враховуючи положення Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24 лютого 2022 року, розпоряджень Харківської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, установлено особливий режим роботи Господарського суду Донецької області в умовах воєнного стану та запроваджено тимчасово, до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України, обмеження доступу до приміщення суду.

Поряд з цим, рішенням загальних зборів судів Господарського суду Донецької області №1 від 13.06.2022 визначена можливість проведення судових засідань у приміщенні суду за наявності об`єктивних обставин, які забезпечать безпеку проведення такого судового засідання у приміщенні суду (перебування суддів, працівників суду за означеною вище адресою суду).

Ухвалою від 19.07.2022 судове засідання призначено на 07.09.2022, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Рекомендовано у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи подавати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

Станом на час слухання справи в судовому засіданні 07.09.2022 від сторін заяв та/або клопотань до суду не надходило.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи судом 07.09.2022 ухвала від 19.07.2022 була надіслана відповідачу та позивачу на їх адреси електронної пошти. Також ухвала суду від 19.07.2022 розміщена на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України».

При цьому суд зазначає про неможливість повідомлення відповідача про місце, час та дату судового засідання, яке призначене на 19.07.2022 телефонограмою, оскільки за номером телефону, який зазначений у відомостях в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо підприємства відповідача у розділі «інформація для здійснення зв`язку», а також у тексті позовної заяви, зв`язок не встановлено.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 19.07.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам всі необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард С Плюс» (постачальник, відповідач у справі) та Державним підприємством «Комбінат Салют» Державного агенства резерву України (покупець, позивач у справі) укладений договір поставки №1/29072021 (далі договір), за умовами пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товар, кількість, асортимент якого зазначений у відповідних замовленнях.

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник зобов`язується поставити у визначене покупцем місце оплачений товар, покупець прийняти товар сири тверді в асортименті виробництва ПАТ «Бель Шостка України», продукти харчування, інші. Асортимент та кількість товару, місце, поставки товару сторони узгоджують на підставі замовлення покупця на поставку товару, яке може бути заявлене в зручний для сторін спосіб (в усній формі, у письмовій формі, засобами телефонного зв`язку та інш. спосіб).

Повідомлення про готовність до поставки товару надається покупцю не пізніше 3 (трьох) календарних днів до запланованої дати доставки, узгодженої сторонами при узгодженні замовлення (пункт 2.2. договору).

Покупець узгоджує повідомлення на поставку товару і протягом 2-х робочих днів, після його отримання, повідомляє постачальнику про готовність прийняття відповідної партії товару або про відмову від поставки (пункт 2.4. договору).

Про підтвердження отримання повідомлення (про готовність прийняти товар) або про його відхилення покупець сповіщає постачальника письмово факсом або електронною поштою на контактні дані, з яких надійшло таке повідомлення від постачальника (пункт 2.5. договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом 75 календарних днів з дня отримання першого платежу з передплати за товар, який поставляється партіями, в асортименті, якості та в кількості згідно з замовленнями та оформленими видатковими накладними узгодженими сторонами на підставі повідомлення постачальника. Можлива дострокова поставка товару за додатковим узгодженням сторонами.

Згідно з пунктом 3.3. договору поставка товару здійснюється на умовах DDP (місце визначається у відповідному замовленні покупця та підтверджується повідомленнями постачальника) згідно з міжнародними правилами по тлумаченню термінів «Інкотермс» в реакції 2020 року.

Відповідно до пункту 3.8. договору товар вважається поставленим покупцеві з моменту передачі товару уповноваженому представнику покупця у визначеному місці за умови підписання акту-прийому передачі та видаткової накладної.

За умовами пунктів 4.1., 4.4. договору загальна сума договору складається з вартості всіх партій товару, оплачених (або ж поставлених) протягом всього строку дії даного договору, оформлених платіжними дорученнями або видатковими накладними підписаними сторонами. Оплата товару здійснюється покупцем шляхом попередньої оплати 100% вартості партії товару протягом 20 робочих днів з моменту узгодження сторонами замовлення, згідно банківських реквізитів зазначених в Розділі 11 цього договору або на підставі рахунку-фактури (рахунку на оплату).

За прострочення строків поставки товару, встановлених в цьому договорі, додатках до нього, прийнятих замовленнях постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми непоставленого (чи недопоставленого) товару за кожен день прострочки за весь період прострочення поставки (пункт 5.5. договору).

Пунктом 5.7. договору сторони узгодили, що прострочення поставки товару більше ніж на 15 календарних днів вважається відмовою продавця передати оплачений (проданий) товар. В такому випадку покупець має право відмовитися від поставки товару та цього договору, письмово проінформувавши постачальника, та вимагати повернення попередньої оплати в повному обсязі із застосуванням штрафних санкцій. Постачальник, отримавши вимогу покупця про повернення попередньої оплати, зобов`язаний повернути грошові кошти на рахунок покупця (вказаний в Розділі 11 цього договору) протягом 7 (семи) календарних днів.

Згідно з пунктом 5.8. договору у разі настання обставин визначених в п.5.7. цього договору, постачальник сплачує покупцеві 3% річних за користування грошовими коштами отриманими в рахунок попередньої оплати в рамках цього договору починаючи із дня отримання вимоги про повернення попередньої оплати до дня повернення (зарахування на банківських рахунок покупця) грошових коштів в повному обсязі.

Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 9.1. договору).

Строк даного договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.9.1. даного договору та закінчується 31.12.2021 року (пункт 9.2. договору).

Закінчення строку даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору (пункт 9.3. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Доказів визнання вказаного договору недійсним, або наявності судового спору щодо його недійсності суду не надано.

За твердженнями позивача за замовленням від 29.07.2021 покупцем замовлено у постачальника товар на загальну суму 1 300 382,10грн., за замовленням від 11.08.2021 - на суму 1 300 224,00грн., за замовленням від 16.08.2021 на суму 1 252 140,00грн.

Покупець перерахував постачальнику в якості попередньої оплати вартість замовленого товару в загальній сумі 3 852 746,10грн., а саме:

- 1 300 382,10грн. згідно з платіжним дорученням №6 від 05.08.2021 з призначенням платежу «плата за товар згідно рах.№3 від 30.07.2021 в т.ч. ПДВ 20% 216730,35грн.».

- 1 300 224,00грн. згідно з платіжним дорученням №7 від 13.08.2021 з призначенням платежу «плата за товар згідно дог.№1/29072021 від 29.07.2021 в т.ч. ПДВ 20% 216704,00грн.».

- 1 252 140,00грн. згідно з платіжним дорученням №2 від 19.08.2021 з призначенням платежу «плата за товар згідно дог.№1/29072021 від 29.07.2021 в т.ч. ПДВ 20% 208690,00грн.».

Постачальником отримані грошові кошти та складені податкові накладні №969 від 05.08.2021, №968 від 13.08.2021, №980 від 19.08.2021, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Копії замовлень, платіжних доручень та податкових накладних надані суду та містяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 3.1. договору постачальник мав поставити покупцю партію товару на суму 1 300 382,10грн. у строк до 19.10.2021 (включно), на суму 1 300 224,00грн. у строк до 27.10.2021 (включно), на суму 1 252 140,00грн. у строк до 02.11.2021 (включно).

Проте постачальник в обумовлений договором строк не поставив покупцю товар. Тому враховуючи порушення постачальником строків поставки товару та умов договору, покупцем на поштову адресу 09.11.2021 та на електрону адресу постачальника 17.11.2021 було направлено вимогу вих.№336 від 08.11.2021 про повернення у семиденний строк грошових коштів (передоплати), про відмову від товару та розірвання договору поставки №1/29072021 від 29.07.2021.

Однак постачальник отримані від покупця грошові кошти (передоплату) у розмірі 3 852 746,10грн. не повернув. Вимога залишена без відповіді і задоволення.

Таким чином, з огляду на те, що постачальник не повернув покупцю суму попередньої оплати, ДП «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України звернувся до суду з позовом до ТОВ «Форвард С Плюс» про стягнення попередньої оплати в сумі 3 852 746,10грн., пені в сумі 40 827,67грн. та 3% річних в сумі 37 287,24грн., посилаючись на невиконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару, що зумовило звернення з вимогою про повернення попередньої оплати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю у зв`язку із неукладеністю договору, який визначений підставою позовних вимог. Так, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що договір між ДП «Комбінат «Салют» та ТОВ «Форвард С Плюс» не укладався, оскільки відповідно до письмових пояснень директором Зінченко С.О. такий договір не підписувався. Також відповідач зазначає про те, що договір не може вважатися укладеним через неузгодженість однієї із істотних умов договору предмета поставки, наданий суду договір містить ознаки лише попереднього договору, позивач є державним підприємством, а тому договір міг бути укладений лише шляхом проведення процедур закупівлі через веб-портал Prozzoro. Щодо нарахованих 3% річних відповідач зазначає про безпідставність таких позовних вимог, оскільки позивач нараховує 3% річних не з моменту допущеного, на його думку, прострочення, а з першого дня перерахування коштів.

Позивач у відповіді на відзив просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. З позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується, зазначаючи про те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, договір не визнаний судом недійсним, власноруч підписаний директором ТОВ «Форвард С Плюс» Зінченко С.О.; дія Закону України «Про публічні закупівлі» не розповсюджується на підприємство позивача; 16.09.2021 було проведено державну реєстрацію змін до відомостей юридичної особи та змінено місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Форвард С Плюс».

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Обставинами, що є предметом доказування у справі є: укладення/ не укладення договору між сторонами, наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості та нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статей 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Між сторонами виникли правовідносин, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння змінайого умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Як встановлено судом та зазначено вище, відповідно до пунктів 1.1., 2.1. договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором продати (передати у власність) та поставити покупцеві товар.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що строк поставки товару складає 75 календарних днів з дня отримання першого платежу з передплати за товар, який поставляється партіями.

Отже, з урахуванням пункту 3.1. договору щодо строків поставки товару, відповідач мав поставити товар, визначений у замовленнях, вартістю 1 300 382,10грн. у строк до 19.10.2021 (включно), вартістю 1 300 224,00грн. у строк до 27.10.2021 (включно), вартістю 1 252 140,00грн. у строк до 02.11.2021 (включно).

Відповідно до матеріалів даної справи позивач перерахував на рахунок відповідача попередню оплату у загальному розмірі 3 852 746,01грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами копіями платіжних доручень.

Також суд приймає до уваги, що відповідачем складено та зареєстровано податкові накладні на суму попередньої оплати.

Отримання вказаних грошових коштів з боку відповідача ані у відзиві на позовну заяву, ані в інших наданих в подальшому до суду документах, не заперечується, обставини перерахування коштів, викладені позивачем, відповідачем не спростовані.

Однак, товар на виконання умов договору відповідачем поставлено не було, а тому відповідачем порушено взяті на себе договірні зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про здійснення відповідачем поставки товару позивачу у строки та в порядку згідно договору. Доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову в цій частині позовних вимог, відповідач не спростував.

Вказане, зумовило надіслання покупцем на поштову адресу 09.11.2021 та на електронну адресу постачальника 17.11.2021 вимогу вих.№336 від 08.11.2021 про повернення у семиденний строк грошових коштів (передоплати), про відмову від товару та розірвання договору поставки №1/29072021 від 29.07.2021.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 суд дійшов висновку, що у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки (останній день - 02.11.2021) та направленням 09.11.2021 на поштову адресу та 17.11.2021 на електронну адресу відповідача вимоги про повернення попередньої оплати у сумі 3 852 746,10грн., зобов`язання відповідача (постачальника) щодо поставки товару припинилося та одночасно виникло нове грошове зобов`язання щодо повернення позивачу (покупцю) суми попередньої оплати 3 852 746,10грн. відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, яке з урахуванням вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України мало бути виконано у строк до 24.11.2021 (включно) з урахуванням того, що позивач відраховує семиденний строк від дати направлення вимоги на електронну адресу відповідача, початок прострочення повернення грошових коштів з 25.11.2021.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт неповернення відповідачем у визначений термін (згідно вимог позивача та діючого законодавства) суми передоплати є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо не укладання спірного договору з позивачем, що викладені у відзиві на позовну заяву з огляду на наступне:

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 30.08.2018 у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11, від 10.09.2019 у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі №903/849/17, від 29.01.2019 у справі №914/2566/17.

Договір поставки №1/29072021 від 29.07.2021 недійсним у встановленому порядку не визнавався. Отже, в силу прямого припису статті 204 ЦК України його правомірність презюмується.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір поставки №1/29072021 від 29.07.2021 скріплений печаткою підприємства відповідача.

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на договорі та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, суд досліджуючи питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, зазначає про те, що доказів наявності фактів протиправності використання відповідачем своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку підробленням договору та з втратою чи викраденням печатки, матеріали справи не містять.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.

Також судом не приймаються до уваги інші заперечення відповідача щодо договору поставки №1/29072021 від 29.07.2021 у зв`язку з їх недоведеністю та юридичною неспроможністю.

Враховуючи всі встановлені судом обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт не укладання та/або недійсності договору поставки №1/29072021 від 29.07.2021, що має наслідком відсутність у суду правових підстав ставити під сумнів вказаний договір, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, з огляду на те, що зобов`язання щодо повернення попередньої оплати відповідачем не виконано, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 3 852 746,10грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 40 827,67грн. суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку з передачі товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Заявляючи до стягнення пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 0.5% від суми невиконаного зобов`язання, позивач посилається на положення пункту 5.5. договору, згідно з яким за прострочення строків поставки товару, встановлених в цьому договорі, додатках до нього, прийнятих замовленнях постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми непоставленого (чи недопоставленого) товару за кожен день прострочки за весь період прострочення поставки.

Суд звертає увагу, що відповідно до визначення пені, вона стягується за невиконання саме грошового зобов`язання. При цьому з урахуванням принципу свободи договору сторони не позбавлені права передбачити у договорі будь-яку договірну санкцію, що не суперечить чинному законодавству. Отже у даному випадку сторони передбачили саме договірну санкцію, яку назвали пенею та передбачили аналогічний до пені порядок нарахування, що не суперечить законодавству.

Відповідно із наведеним у позовній заяві розрахунком, позивачем розмір визначеної п.5.5 договору санкції (пені) обмежений подвійною обліковою ставкою НБУ, що є меншим ніж визначено у п.5.5 договору.

У частині 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із наведеним у позовній заяві розрахунком позивачем нарахована пеня в загальній сумі 40 827,67грн., а саме:

- в сумі 18 171,54грн. за період з 19.10.2021 по 17.11.2021 на суму 1 300 382,10грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 29.07.2021;

- в сумі 13 324,18грн. за період з 27.10.2021 по 17.11.2021 на суму 1 300 224,00грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 11.08.2021;

- в сумі 9 331,95грн. за період з 02.11.2021 по 17.11.2021 на суму 1 252 140,00грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 16.08.2021.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд зазначає, що позивачем не вірно визначений початок періоду нарахування пені, оскільки, як встановлено судом та зазначено вище кінцевий строк поставки товару за замовленням від 29.07.2021 - 19.10.2021 (включно), відповідно прострочення зобов`язання з поставки товару починається з 20.10.2021, кінцевий строк поставки товару за замовленням від 11.08.2021 27.10.2021 (включно), відповідно прострочення зобов`язання з поставки товару починається з 28.10.2021, кінцевий строк поставки товару за замовленням від 16.08.2021 02.11.2021 (включно), відповідно прострочення зобов`язання з поставки товару починається з 03.11.2021, а тому наданий розрахунок позивача є арифметично не вірним.

Провівши перерахунок пені за період з 20.10.2021 по 17.11.2021 на суму 1 300 382,10грн., за період з 28.10.2021 по 17.11.2021 на суму 1 300 224,00грн., за період з 03.11.2021 по 17.11.2021 на суму 1252140,00грн., судом встановлено, що її розмір пені складає 1149,92грн.

Таким чином позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 1149,92грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 37 287,24грн. суд виходить з наступного:

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи №910/14180/18 у постанові від 03.12.2021, зазначив, що закон, зокрема положення ст. 536, ч. 3 ст. 693, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у їх сукупності, передбачає можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Отже, передбачені ст. 536 та ч. 3 ст. 693 ЦК України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця, який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати, набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених ч. 3 ст. 693 ЦК України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Сплата відповідачем 3% річних за користування грошовими коштами передбачена у п. 5.8 договору, згідно з яким постачальник сплачує покупцю 3% річних за користування грошовими коштами, отриманими в рахунок попередньої оплати із дня отримання вимоги про повернення попередньої оплати до дня повернення грошових коштів в повному обсязі.

Позивач рахує строк пред`явлення вимоги про повернення попередньої оплати з 17.11.2021 дата направлення покупцем вимоги на електронну адресу постачальника.

В даному випадку, моментом з якого відповідач користується чужими грошовими коштами в сумі 3 852 746,10грн. неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання, є 17.11.2021.

Згідно із наведеним у позовній заяві розрахунком позивачем нараховані 3% річних в загальній сумі 37287,24грн., а саме:

- в сумі 13 360,09грн. за період з 05.08.2021 по 07.12.2021 на суму 1 300 382,10грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 29.07.2021;

- в сумі 12 503,52грн. за період з 13.08.2021 по 07.12.2021 на суму 1 300 224,00грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 11.08.2021;

- в сумі 11 423,63грн. за період з 19.08.2021 по 17.12.2021 на суму 1 252 140,00грн., яка складає вартість товару, згідно із замовленням від 16.08.2021.

Судом перевірено розрахунок 3% річних проведений позивачем та встановлено, що позивачем неправильно визначено період нарахування з огляду на висновки суду щодо дати виникнення зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати.

Провівши перерахунок 3% річних за період з 17.11.2021 по 07.12.2021 на суму 1 300 382,10грн., за період з 17.11.2021 по 07.12.2021 на суму 1 300 224,00грн., за період з 17.11.2021 по 07.12.2021 на суму 1 252 140,00грн., судом встановлено, що розмір цих вимог складає 6649,95грн.

Таким чином вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково в сумі 6649,95грн.

Інші доводи відповідача залишаються поза увагою суду як такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм відповідну юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Судові витрати у відповідності до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в розмірі 60097,92грн, враховуючи, що за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалою від 22.02.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до матеріалів справи після 22.02.2021 та станом на час розгляду справи в судовому засіданні 07.09.2022 клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду від учасників справи не надходило.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, підставою для скасування вжитих судом заходів до забезпечення позову можуть бути обставини, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення тощо.

В свою чергу станом на час ухвалення рішення суду не доведено зміни обставин, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, а відтак суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову з власної ініціативи.

Згідно із частиною 7 статті 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина 8 статті 145 ГПК України).

Враховуючи те, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду від 15.12.2021 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 145, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Комбінат "Салют" Державного агенства резерву України м.Дніпро до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард С Плюс", м.Святогірськ, Донецька область, про стягнення 3 930 861,01грн., в тому числі: 3 852 746,10грн. сума попередньої оплати, 40 827,67грн. - пеня, 37 287,24грн. - 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард С Плюс" (84130, Донецька обл., Краматорський район, місто Святогірськ, вулиця Кільцева, будинок 66; ) на користь Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України (49074, місто Дніпро, вулиця Запасна, будинок 7; ) суму попередньої оплати 3 852 746,10грн., 3% річних в сумі 6649,95грн., пеню в сумі 1149,92грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 60097,92грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 07.09.2022.

Суддя М.О. Лейба