ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2022 р. Справа№ 910/17400/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.01.2022

у справі №910/17400/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Інни Вікторівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс"

про стягнення 131 576,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Андрєєва Інна Вікторівна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення заборгованості у розмірі 131 576,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної оплати наданих позивачем послуг з організації фестивалю за договором про надання послуг № б/н від 06.08.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на користь Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Інни Вікторівни основний борг в розмірі 131 576,00 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/17400/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що фактично оформлення декору заходу, створення інтертайменту та контенту заходу здійснювалося не виконавцем ФОП Анрєєвою І.В. та її працівниками, а третіми особами, не пов`язаними з виконавцем трудовими відносинами, за якими позивач виступив замовником, а треті особи виконавцями, що є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідач висловлював позивачу заперечення щодо повноти та якості послуг, які направлялися на електронну та поштову адреси. Акт надання послуг не було підписано сторонами, відтак відсутні підстави для оплати наданих послуг.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17400/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/17400/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про приєднання доказів, до якого додано платіжне доручення №517 від 17.06.2022 про сплату судового збору в розмірі 3405,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

06.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кашт Івент Сервіс» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Інною Вікторівною (виконавець) був укладений договір про надання послуг № б/н (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з виконання робіт з організації фестивалю LOCAL FARMER FEST у м. Бердянськ 23 та 24 серпня в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору виконавець надає замовнику такі послуги: організація фестивалю, написання концепції; комунікація з ЗМІ; оформлення декору заходу; створення інтертайменту заходу; створення контенту.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що бюджет на деталізацію кожного розділу робіт, які виконавець повинен надати замовнику, складено у додатку № 1 до цього договору.

Обов`язок виконавця підписувати і передавати замовнику акти про надані послуги передбачений п. 2.4 договору.

Обов`язок замовника оплачувати надані виконавцем послуги на умовах та в порядку, визначеному цим договором, встановлений п. 3.4 договору.

Пунктами 4.1-4.2 договору сторони погодили, що вартість послуг визначається сторонами додатком № 1 до договору і складає 333 088,00 грн. Розрахунок за договором здійснюється у безготівковій формі в національній валюті - гривні наступним чином: безготівкове перерахування на підставі рахунку як попередньої оплати послуг у розмірі115 000,00 грн. не пізніше 20.08.2020.

Відповідно до п. 4.3 договору кінцевий розрахунок за надані послуги проводиться виконавцем після проведення заходу та надання усіх послуг, що були замовлені замовником протягом 20 днів після проведення заходу 23-24.08.2020 та підписання акту надання послуг.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 30.09.2020.

Додатком № 1 до договору від 06.08.2020 сторони погодили перелік та вартість послуг, які надаються.

Додатковою угодою № 1 до договору сторони визначили, що вартість послуг складає 355 586,50 грн.

За Актами надання послуг № б/н від 30.08.2020 на суму 333 088,00 грн. та № б/н від 30.08.2020 на суму 22 498,50 грн. позивач надав відповідачу послуги по договору, вартістю 355 586,50 грн. та виставив для оплати рахунки № 001 від 11.02.2020, № 005 від 16.09.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані акти надання послуг разом з вимогою про оплату були направлені відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком від 11.11.2020, опис вкладення в цінний лист, накладною № 170 від 11.11.2020, які долучені до справи, проте залишені відповідачем не підписаними, без вмотивованої відмови від їх прийняття та підписання.

Разом з тим, відповідачем за період з 12.08.2020 по 30.06.2021 були оплачені послуги, надані позивачем, на суму 224 010,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 12.08.2020 № 3783 на суму 10 000,00 грн, від 14.08.2020 № 3791 на суму 18 000,00 грн, від 18.08.2020 № 3799 на суму 12 000,00 грн, від 19.08.2020 № 3802 на суму 17 000,00 грн, від 19.08.2020 № 3809 на суму 12 000,00 грн, від 21.08.2020 № 3818 на суму 10 000,00 грн, від 23.09.2020 № 4035 на суму 22 000,00 грн, від 23.09.2020 № 4037 на суму 8 010,50 грн, від 24.09.2020 № 4043 на суму 15 000,00 грн, від 25.09.2020 № 4051 на суму 10 000,00 грн, від 01.10.2020 № 4087 на суму 10 000,00 грн, від 29.09.2020 № 4079 на суму 10 000,00 грн, від 05.10.2020 № 4105 на суму 10 000,00 грн, від 19.10.2020 № 4145 на суму 15 000,00 грн, від 28.10.2020 № 4203 на суму 10 000,00 грн, від 04.01.2021 № 2 на суму 10 000,00 грн, від 30.06.2021 № 466 на суму 3 000,00 грн., неоплаченими залишились послуги на суму 131 576,00 грн.

02.12.2020 позивачем направлено на адресу відповідача лист № б/н від 01.12.2020 про сплату заборгованості у розмірі 144 576,00 грн.

16.12.2020 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № б/н від 15.12.2020 про сплату заборгованості у розмірі 144 576,00 грн. Вказані вимоги залишені без відповіді.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав на наявність заборгованості відповідача за надані послуги по договору від 06.08.2020 у розмірі 131 576,00 грн., які він просить стягнути у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався відсутністю доказів оплати боргу станом на час розгляду справи по суті спору, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 131 576 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При здійсненні оцінки доказів, обставин справи, колегією суддів враховано, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19, від 29.01.2021 у справі № 922/51/20.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи за вірогідністю доказів підтверджено та скаржником не спростовано факт надання позивачем відповідачу послуг по договору від 06.08.2020 за Актами надання послуг № б/н від 30.08.2020 на суму 333 088,00 грн. та № б/н від 30.08.2020 на суму 22 498,50 грн., всього на суму 355 586,50 грн.

Колегією суддів враховано, що вказані Акти відповідачем не підписані, однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, докази їх належного надсилання на адресу відповідача долучені до справи.

Відповідно до норм чинного законодавства виконавець не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання актів виконаних робіт/наданих послуг, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт/надання послуг.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи/надані послуги, а у випадку виявлення недоліків негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

В свою чергу, доказів висловлення відповідачем у встановленому порядку зауважень щодо вартості, якості наданих послуг, відмови від підписання вказаних актів, матеріали справи не містять.

Водночас, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що долучений до матеріалів справи примірник листа відповідача не є належним доказом у справі висловлення заперечень щодо наданих послуг, оскільки вказаний лист не містить адресата, дати складення, а фіскальні чеки від 08.12.2021 за відсутності опису вкладення в цінний лист не засвідчують надсилання відповідачу саме цього листа, а не іншої кореспонденції.

Твердження скарження щодо виконання послуг, обумовлених договором від 06.08.2020 не позивачем, а іншими особами не підтверджені будь-якими засобами доказування, тому колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Щодо аргументів скаржника про те, що в розумінні п.4.3 договору обов`язок кінцевого розрахунку пов`язаний із підписанням Акту надання послуг, який сторонами не підписаний, колегія суддів зазначає, що не підписання скаржником Актів наданих послуг без вмотивованої відмови та заперечень від їх підписання не є відкладальною обставиною здійснення розрахунків, навпаки отримання відповідачем вказаних актів із вимогою про їх оплату, не надання заперечень, свідчить, що строк оплати отриманих послуг, є таким що настав.

Таким чином, скаржник обставин звільнення від виконання зобов`язання від оплати заявленої до стягнення заборгованості, що залишилась неоплаченою, належними та допустимими доказами не обґрунтував.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, за відсутності доказів оплати боргу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 131 576 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кашт Івент Сервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі №910/17400/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/17400/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв