ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2022 р. Справа № 910/4160/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021

у справі № 910/4160/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг

2. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 3 360 209 001,13 грн

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Гарматін К.В.; Синьоока Г.І.;

від відповідача: Прокопів Н.М.; Прохоров Ю.Г.;

від третьої особи-1: не з`явились;

від третьої особи-2: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", відповідач) про стягнення 3 036 763 287,68 грн заборгованості, з яких: 2 951 777 452,66 грн основного боргу, 29 301 656,37 грн пені, 49 683 270,09 грн штрафу та 6 000 908,56 грн 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 (далі - договір) та додаткових угод до нього № 11/76/01/20 від 30.01.2020, № 13/186/01/20 від 03.02.2020 та № 14/203/01/20 від 14.02.2020 (далі - додаткові угоди № 11, № 13 та № 14) в частині своєчасної та повної оплати за продану останньому в лютому 2020 року електричну енергію.

Крім того, позивач просив суд на підставі ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 залучено до участі у справі № 910/4160/20 Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, третя особа-1) та Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", третя особа-2) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово подавались заяви про збільшення розміру позовних вимог та про зміну підстав позову, за результатами розгляду яких судом першої інстанції в остаточній редакції прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 360 209 001,13 грн, з яких за додатковою угодою № 11: 2 879 191 967,42 грн основного боргу, 134 676 957,60 грн пені, 184 131 757,00 грн штрафу, 29 730 145,73 грн 3% річних, 52 857 691,42 грн інфляційних втрат; за додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн основного боргу, 3 248 702,64 грн пені, 5 004 212,00 грн штрафу, 681 477,28 грн 3% річних, 1 387 267,73 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 провадження у справі № 910/4160/20 за позовом ДП "НАЕК "Енергоатом" до ДП "Гарантований покупець" в частині стягнення 354 800 533,17 грн основного боргу, 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" 2 593 690 256,56 грн основного боргу, 30 411 623,01 грн процентів річних, 54 244 959,15 грн втрат від інфляції та 735 700,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за продану останньому в лютому 2020 року електричну енергію; станом на час розгляду справи відповідач належних і допустимих доказів щодо погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав; враховуючи, що відповідач частково здійснив оплати після подання позовної заяви, судом закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 354 800 533,17 грн основного боргу, 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу за договором та додатковими угодами № 11 та № 14; встановивши правильність розрахунків позивача в частині нарахованих інфляційних втрат та штрафу, вимоги позивача в цій частині судом визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Разом з тим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог про стягнення пені та трьох відсотків річних до моменту виконання рішення, зважаючи на те, що застосування вказаної норми є правом, а не обов`язком суду, та на час ухвалення рішення у даній справі відсутні приписи законодавства України, які регулюють порядок відповідного нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення суду, та з урахуванням яких суд міг би визначити відповідні нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення.

Також суд не вбачав підстав для зменшення за клопотанням відповідача неустойки, процентів річних та втрат від інфляції з огляду на триваючий характер порушень останнім умов договору та додаткових угод в частині оплати електричної енергії та наявність численних аналогічних спорів між сторонами, а також враховуючи, що обставини, на які посилався відповідач, за відсутності належних та допустимих доказів, не можуть бути розцінені як виняткові.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДП "Гарантований покупець" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 534, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 1, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні",статей 1, 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статей 2, 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", порушенням норм процесуального права, а саме: статей 13, 86, 231, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач вказував на те, що всупереч наявним в матеріалах справи доказам судом неправильно визначено розмір заборгованості відповідача за спірний період (лютий 2020 року), який підлягав стягненню станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення; невідповідність встановленого судом фактичного стану розрахунків між сторонами відбулося, зокрема, у зв`язку з тим, що суд визнав такими, що відбулись зарахування позивачем в оплату неустойки платежів, що були сплачені відповідачем в оплату електричної енергії, про що було зазначено в повідомленнях позивача про черговість зарахування коштів, доданих до позовної заяви; після ухвалення оскаржуваного рішення суду позивач визнав, що розмір заборгованості, заявлений у позовній заяві та підтверджений даним рішенням, не відповідає дійсним розрахункам між сторонами за спірний період; відповідно до даних бухгалтерського та податкового обліків позивача зарахування в порядку п. 6.4 договору та ст. 534 ЦК України останнім не здійснювалось, таке зарахування відображено лише у позовній заяві та доданих до неї повідомленнях; господарські операції, змістом яких є вказані у позовній заяві зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок оплати неустойки не здійснювались; неправильним є визначений позивачем розмір неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на розмір заборгованості, який не відповідає дійсному стану розрахунків між сторонами, а відтак вказані вимоги не підлягали задоволенню; суд не надав належної оцінки поданим відповідачем доказам, зокрема, акту звірки розрахунків та податковим накладним.

Також апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 534 ЦК України, вказував на те, що можливість застосування даної норми відносно платежів з чітким призначенням їх сплати пов`язана з наявністю у договорі відповідного застереження, що такий розподіл здійснюється в незалежності від призначення платежу платника, однак укладений між сторонами договір відповідного застереження не містить, а також не передбачає можливості самостійного розподілу позивачем отриманих від відповідача коштів з чітким призначенням їх сплати; у відповідача відсутні правові підстави для здійснення зарахування платежів відповідача за електричну енергію згідно з вказаними додатковими угодами в оплату неустойки на підставі п. 6.4 договору та ст. 534 ЦК України; судом безпідставно закрито провадження у справі в частині стягнення пені та штрафу, оскільки відповідачем не здійснювалось жодних платежів в їх оплату.

Крім того, скаржник зауважив, що погодившись з твердженням позивача та визнавши факт зарахування сплачених відповідачем коштів в оплату заборгованості та пені за період постачання січень 2020 року, суд не дослідив додаткової угоди, яка врегульовує придбання електричної енергії у січні 2020 року, відповідних актів купівлі-продажу електричної енергії, платіжних доручень, доказів прострочення оплат, правомірності нарахування пені та її розмірів за зобов`язаннями січня 2020 року.

До того ж, на думку апелянта, підстави для нарахування останньому пені відповідно до пункту 6.2. договору відсутні, з огляду на те, що вказаним пунктом не передбачено бази нарахування пені.

Серед іншого, апелянт вказує, що обсяг виконання зобов`язань відповідача з оплати відпущеної електроенергії виробникам за «зеленим» тарифом ставиться Законом також в залежність від виконання ПрАТ "НЕК "Укренерго" своїх спеціальних обов`язків, що виключає можливість своєчасних та повних розрахунків ДП "Гарантований покупець".

Також апелянт вказує на наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, однак судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

На думку апелянта, підставою для скасування вказаного рішення є, серед іншого, незалучення судом першої інстанції Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 апеляційна скарга ДП "Гарантований покупець" у справі № 910/4160/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Поляк О.І., суддів Дідиченко М.А., Кропивної Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.06.2021.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 14.06.2021 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду, позивач вказує на відсутність підстав для прийняття долучених до апеляційної скарги нових доказів; дійсність положень пунктів 6.4., 6.6. договору є неспростованою, а відтак усі взаємовідносини сторін, що виникли на підставі цього пункту є правомірними та обов`язковими для сторін; сторонами у спірному договорі погоджено застосування до відповідача неустойки у разі порушення зобов`зання; судом першої інстанції вірно визначено дійсний стан розрахунків між сторонами; базою для нарахування пені є розмір платежу відповідно до пункту 6 додаткової угоди; матеріалами справи підтверджується наявність вини відповідача у порушенні господарського зобов`язання за укладеним сторонами договором, відтак підстави для зменшення заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відсутні; позивач вказує на відсутність підстав для залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення у даній справі не впливає на права та обов`язки вказаних осіб.

22.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про долучення доказів.

Також, 22.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи з метою встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем.

23.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 прийнято апеляційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Зубець Л.П.; призначено наступне судове засідання щодо розгляду справи № 910/4160/20 на 29.07.2021.

24.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

25.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Крім того, 25.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, а також клопотання про забезпечення доказів.

Також 25.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування вказаних заперечень апелянт зазначає, що подані апелянтом до суду апеляційної інстанції нові докази підтверджують здійснення часткової оплати основної заборгованості за укладеним сторонами договором, а відтак провадження у справі в цій частині підлягає закриттю з визнанням нечинним рішення суду першої інстанції у відповідній частині; акт звірки взаєморозрахунків та протокол від 12.04.2021 є належними доказами стану фактичного розрахунку між сторонами за наявності первинних бухгалтерських документів; розподіл коштів на підставі пункту 6.4., ст. 534 ЦК України відносно платежів з чітким призначенням платежу здійснюватися не може; апелянт вважає, що оскільки протоколом 12 затвердженя нова примірна форма договору купівлі-продажу електричної енергії, що є додатковим підтвердженням того, що умови пунктів 6.4., 6.6. договорів не повинні застосовуватись до умов виконання ПСО для населення, а також до спірних правовідносин; нарахована позивачем неустойка не є зобов`язанням, а є самостійною мірою відповідальності; відповідач заперечує проти закриття провадження у справі в частині, у тому числі, неустойки, оскільки всі платежі ним проводились в погашення основної заборгованості, тоді як з нарахуванням неустойки відповідач не погоджується; підстави для нарахування пені відсутні з огляду на невизначення бази для її нарахування; Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку про можливість зменшення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

27.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення доказів, відповідно до якого апелянт просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення 619 096 107,56 грн основного боргу за електроенергію, що поставлена у лютому 2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 прийнято апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/4160/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Шапран В.В., Буравльов С.І.; призначено судове засідання щодо розгляду справи № 910/4160/20 на 14.09.2021.

02.08.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання про залучення доказів.

16.08.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли додаткові пояснення.

На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/492/21 від 13.09.2021 у зв`язку з прийняттям рішення Вищою радою правосуддя від 09.09.2021 про звільнення судді Поляк О.І., яка є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4160/20.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 апеляційну скаргу у справі № 910/4160/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.10.2021.

26.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про залучення доказів та закриття провадження у справі в частині, відповідно до яких позивач повідомив, що станом на момент перегляду рішення судом апеляційної інстанції основна заборгованість відповідача складає 1 974 594 149,00 грн.

На підставі службової записки керівника апарату та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5761/21 від 09.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів на лікарняному з 26.10.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4160/20.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 апеляційну скаргу у справі № 910/4160/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Кравчука Г.А., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.12.2021.

На підставі службової записки керівника апарату та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6252/21 від 07.12.2021 у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г., який входить до складу колегії суддів на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4160/20.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 апеляційну скаргу у справі № 910/4160/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Кравчука Г.А., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

08.12.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкликання раніше поданих клопотань про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України та клопотання про відкладення розгляду справи.

08.12.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли письмові пояснення у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 розгляд апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 відкладено на 12.01.2022.

11.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про відкликання раніше поданого клопотання про залучення Кабінету Міністрів України, клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду Верховним Судом рішення у справі № 910/772/21 за позовом ДП "Гарантований покупець" до ДП "НАЕК "Енергоатом" про визнання частково недійсними договорів.

У судовому засіданні 12.01.2022 колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до перегляду Верховним Судом рішення у справі № 910/772/21 за позовом ДП "Гарантований покупець" до ДП "НАЕК "Енергоатом" про визнання частково недійсними договорів з огляду на ті обставини, що постанова Північного апеляційного господарського суду у справі 910/772/21, яка оскаржується скаржником у касаційній інстанції, набула законної сили, а тому, у разі скасування Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду вказаної постанови, ДП "Гарантований покупець" не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про перегляд судового рішення, постанови за нововиявленими обставинами.

Крім того, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів з огляду на незаявлення вказаного клопотання відповідачем у суді першої інстанції.

До того ж, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, мотивуючи це тим, що рішення у даній справі не вплине на права та обов`язки вказаних осіб.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 розгляд апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 відкладено на 23.02.2022.

23.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 розгляд апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/4160/20 відкладено на 23.03.2022.

Судове засідання, призначене на 23.03.2022, не відбулося, у зв`язку із початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 на 25.05.2022.

23.05.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.05.2022 розгляд справи № 910/4160/20 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. на курсах підвищення кваліфікації та судді Агрикової О.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 на 20.06.2022.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1820/22 від 13.06.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А., який входить до складу колегії суддів у відпустці з 20.06.2022, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4160/20.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/4160/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20, призначену на 20.06.2022, прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

14.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2022 у справі № 910/11610/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у розгляді справи № 910/4160/20 оголошено перерву до 13.07.2022.

21.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів електронних доказів.

30.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.07.2022 колегія суддів, порадившись на місці, вирішила відхилити клопотання про витребування оригіналів електронних доказів та відмовити в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи з огляду на наступне.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що будь-яких заяв чи клопотань про витребування у позивача оригіналів електронних доказів, а саме: доказів направлення повідомлень про черговість зарахування коштів відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції заявлено не було, а в наведеному клопотанні не обґрунтовано неможливість подання такого клопотання у відповідний строк, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Також, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про призначення судової експертизи, порадившись, колегія суддів ухвалила в його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Так, розглянувши в судовому засіданні 27.01.2021 клопотання відповідача № 15/414 від 27.01.2021 року про призначення судової економічної експертизи, судом першої інстанції було відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з відсутністю сукупності умов для призначення експертизи, визначених ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням предмету та підстав позову.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення у даній справі судової економічної експертизи, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

З аналізу наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи у справі як необґрунтоване та безпідставне з огляду на те, що вирішення питань, викладених в ньому, а саме: встановлення заборгованості не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом звичайних математичних розрахунків з урахуванням приписів законодавства та умов договору, перевірку яких віднесено до компетенції суду.

При цьому, матеріали справи містять достатню кількість доказів для повного та об`єктивного вирішення спору, а відповідачем не доведено сукупності умов, визначених статтею 99 ГПК України, необхідних для призначення у справі відповідної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 оголошено перерву до 31.08.2022.

19.08.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та закриття провадження у справі в частині.

У судове засідання 31.08.2021 треті особи явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційних скарг за відсутності представників третіх осіб, явка яких у судове засідання обов`язковою не визначалась, заслухавши думку представників сторін, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційних скарг без їх участі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги останньої задовольнити.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, оскаржуване судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити його без змін, апеляційну скаргу - без задоволення,

31.08.2022 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення щодо апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 27.09.2019 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (продавець за договором, відповідач у справі) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (Гарантований покупець за договором, позивач у справі) укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-19-00063/749/01 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору гарантованим покупцем електричної енергії (п. 2.2 договору).

Періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. Період постачання може визначатися кількістю календарних діб постачання, календарними датами початку i закінчення календарного тижня/місяця/кварталу тощо. Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з нарахуванням податку та податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України. При здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії та період постачання (п.п. 4.1, 4.5 договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці, у такому порядку:

4.3.1. У перший робочий день після закінчення періоду постачання у розмірі не менше 65 % від вартості електричної енергії, купленої у такому періоді постачання (для періоду постачання тривалістю 7 або менше календарних днів).

Щопонеділка у розмірі не менше 65 % від вартості електричної енергії, купленої у такому періоді постачання (для періоду постачання тривалістю більше, ніж 7 календарних днів).

Якщо граничний строк оплати платежу за цим пунктом Договору припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений у перший робочий день, що слідує за таким днем.

4.3.2.Не пізніше останнього робочого дня розрахункового місяця у розмірі не менше 75 % від загальної вартості електричної енергії, купленої у поточному розрахунковому місяці.

4.3.3.Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем у розмірі 100 % від загальної вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 4.3.4 договору розміри та строки належних до сплати платежів за електричну енергію можуть визначатись у Додатковій угоді для Періоду постачання.

Суд зазначає, що поряд із загальним порядком оплати електричної енергії встановленим Договору, п. 4.3.4 Договору передбачає можливість того, що порядок оплати буде визначений у Додатковій угоді для певного періоду постачання.

Отже, керуючись п. 4.3.4 Договору сторони визначили інший порядок оплати електричної енергії, ніж передбачений Договором.

При цьому суд звертає увагу, що умовами п. 4.3.4 Договору передбачена можливість зміни як розміру оплати за Договором, так і її строків.

Згідно з п. 4.5 Договору при здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії за Період постачання.

Відповідно до п. 6.4 Договору у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення. Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3-х робочих днів направляє Гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Тобто, умовами п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 сторони погодили іншу черговість зарахування проведених платежів, що жодним чином не суперечить наведеним положенням чинного законодавства України.

Згідно з пп. 6.6, 6.7, 6.8 договору зобов`язання Гарантованого покупця щодо сплати продавцю штрафу/пені виникають у такі строки: пеня (згідно з п. 6.2 договору) - у перший календарний день, що слідує за останнім днем оплати відповідного платежу за електричну енергію, передбаченого договором; штраф (згідно з п. 6.3 договору) - у перший календарний день після закінчення 30-денного строку. У випадку несплати Гарантованим покупцем штрафу/пені протягом 2 робочих днів з дня виникнення зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець має право здійснити зарахування коштів, отриманих від Гарантованого покупця, як сплату штрафу/пені у порядку, передбаченому у п. 6.4 цього договору. Про порушення Гарантованим покупцем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у Гарантованого покупця зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець направляє Гарантованому покупцю: повідомлення в електронному вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням KEП керівника (уповноваженої особи) та/або повідомлення в письмовому вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на поштову адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору. Дата надсилання/отримання повідомлення не впливає на строки виникнення зобов`язань, що визначені п.6.6 цього договору. У випадку незгоди Гарантованого покупця із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені продавцем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: Гарантований покупець оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні та після цього звертається до продавця з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені.

За умовами п. 11.3 Договору зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення Додаткової угоди.

Для періоду постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 було проведено два електронні аукціони:

1) електронний аукціон від 30.01.2020 № ЕР-300120-GB (аукціонне свідоцтво№ 03-ЕР-300120-GB-1-1), за результатами якогоміж Продавцем та Гарантованим покупцем було укладеноДодаткову угоду від 30.01.2020 № 11/76/01/20 (далі - Додаткова угода № 11);

2) електронний аукціон від 14.02.2020 № ЕР-140220-GB (аукціонне свідоцтво № 03-ЕР-140220-GB-1-1), за результатами якого між Продавцем та Гарантованим покупцем було укладено Додаткову угоду від 14.02.2020 № 14/203/01/20 (далі - Додаткова угода № 14).

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Договору щодо зміни його окремих умов, зокрема, Додаткову угоду № 11/76/01/20 від 30.10.2020 року щодо періоду постачання 01.02.2020-29.02.2020; Додаткову угоду № 13/186/01/20 від 03.02.2020 року щодо зміни порядку оплати за період постачання 01.02.2020-29.02.2020;

Додаткову угоду № 14/203/01/20 від 14.02.2020 року щодо періоду постачання 16.02.2020-31.02.2020.

Так, 30.01.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №11/76/01/20 до Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, в якій зазначено, що відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-300120-GB, що відбувся 30.01.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-300120-GB-1-1 та договору, Гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до п.п. 2, 3 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год 01.02.2020 по 24:00 год 29.02.2020, обсяг електричної енергії, що купується та продається, становить 6 323 160 МВт*год.

Вартість електричної енергії становить ,40 грн. (п. 5 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020).

У п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 03.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 02.02.2020 (включно);

2) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

3) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

4) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

5) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

6) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від варт соті електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

При цьому, у п. 7 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони зазначили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором застосовується у порядку та розмірі, визначеному розділом 6 договору з врахуванням строків та розміру оплати за електричну енергію, що визначені пунктом 6 цієї додаткової угоди.

Згідно викладеного в редакції Додаткової угоди № 11 п. 9 Договору "Цей Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 29 лютого 2020 року включно. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання."

Всі інші умови Договору залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ним (п. 10 Додаткової угоди № 11).

Також 03.02.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №13/186/01/20 до Договору (далі - Додаткова угода № 13), в якій сторони дійшли згоди викласти п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 у наступній редакції: "сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

2) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

3) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

4) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

5) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року".

Всі інші умови договору та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 року залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними (п. 2 Додаткової угоди №13/186/01/20 від 03.02.2020 року).

Вказана Додаткова угода № 13/186/01/20 від 03.02.2020 року підписана представниками продавця та гарантованого покупця та засвідчена печатками сторін.

Окрім цього 14.02.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 14/203/01/20 до Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, в якій зазначено, що відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-140220-GB, що відбувся 14.02.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-140220-GB-1-1 та Договору, Гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до п.п. 2, 3 Додаткової угоди №14/203/01/20 від 14.02.2020 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год 16.02.2020 по 24:00 год 29.02.2020, обсяг електричної енергії, що купується та продається, становить 110 208 МВт*год.

Вартість електричної енергії становить 74 945 848,32 грн. (п. 5 Додаткової угоди №14/203/01/20 від 14.02.2020).

Згідно з пунктом 6 Додаткової угоди № 14 сторони дійшли взаємної згоди, що пункти 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абз.1 п. 4.3.3 Договору не застосовуються до періоду постачання (16.02.2020-29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у періоді постачання (16.02.2020-29.02.2020), у такому порядку:

1) до 17.02.2020 включно - не менше 85 % вартості електричної енергії, купленої 16.02.2020;

2) до 24.02.2020 включно - не менше 85 % вартості електричної енергії, купленої з 16.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

3) до 28.02.2020 включно - не менше 95 % вартості електричної енергії, купленої з 16.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

4) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату Продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100 % від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

Згідно п. 7 Додаткової угоди № 14 сторони зазначили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором застосовується у порядку та розмірі, визначеному розділом 6 договору з врахуванням строків та розміру оплати за електричну енергію, що визначені пунктом 6 цієї додаткової угоди.

Всі інші умови Договору залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ним (п. 10 Додаткової угоди № 11).

Згідно з п. 11.1 договору останній вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року включно. У частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

Зміни та доповнення до цього договору можуть бути внесені у письмовій формі за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до договору, за виключенням випадків, передбачених у п. 4.6, 11.5, розділом 10 цього договору (п. 11.3 договору).

Посилаючись на те, що в порушення умов укладеного договору відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язань з оплати електричної енергії за лютий 2020 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України та ГК України, так і нормами спеціального Закону України «Про ринок електричної енергії» та низкою підзаконних нормативних актів.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Як вірно вказано судом першої інстанції, за правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, відповідно до ст. 714 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 275 ГК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Отже, укладення ДП "НАЕК "Енергоатом" та ДП "Гарантований покупець" договору від 27.09.2019 року № 65-150-SD-19-00063/749/01 було спрямоване на отримання останнім електричної енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між сторонами договору та додаткових угод до нього у період лютий 2020 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято електроенергію у загальному обсязі за додатковою угодою № 11 становить 4 531 512 МВт*год, вартістю 3 081 609 420,48 грн. з ПДВ та за додатковою угодою № 14 - обсягом 110 208 МВт*год, вартістю 74 945 848,32 грн з ПДВ., на підтвердження чого між сторонами було складено та підписано без зауважень відповідні акти купівлі-продажу електричної енергії за лютий 2020 року № 6 (період 01.02.2020 - 29.02.2020) та № 7 (період 16.02.2020-29.02.2020) від 29.02.2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Разом з тим у періоді постачання 01.02.2020-29.02.2020 у зв`язку із настанням відкладальної обставини та згідно п. 10.3-10.5 Договору, продавцем було зменшено продаж електричної енергії за Додатковою угодою №11 та частково призупинено продаж (відпуск) електричної енергії Гарантованому покупцю у зв`язку з порушенням ним строків оплати та наявності заборгованості за Договором, а саме:

1) Відкладальна обставина № 1 (з 01.02.2020 по 29.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 560 280 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 5 762 880 МВт*год вартістю 3 918 988 915,20 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 30.01.2020 № 50-02/122;

2) Тимчасове призупинення № 1 (з 12.02.2020 по 29.02.2020) - загальний обсяг призупинення продажу (відпуску) електричної енергії складає 894 240 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після призупинення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 868 640 МВт*год вартістю 3 310 869 945,6 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 11.02.2020 № 50-02/167;

3) Відкладальна обставина № 2 (з 15.02.2020 по 22.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 153 024 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 715 616 МВт*год вартістю 3 206 807 504,64 грн. з ПДВ (повідомлення від 14.02.2020 № 50-02/185). Дію Відкладальної обставини № 2 припинено, починаючи з 23.02.2020 , про що відповідача повідомлено повідомленням від 21.02.2020 № 50-02/220;

4) Тимчасове призупинення № 2 (з 16.02.2020 по 29.02.2020) - загальний обсяг призупинення продажу (відпуску) електричної енергії складає 110 208 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після призупинення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 605 408 МВт*год вартістю 3 131 861 656,32 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 14.02.2020 № 50-02/192;

5) Відкладальна обставина № 3 (з 23.02.2020 по 29.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 73 896 МВт*год. (повідомлення від 21.02.2020 № 50-02/225). Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 531 512 МВт*год вартістю 3 081 609 420,48 грн. з ПДВ. Дію Відкладальної обставини № 3 частково припинено, починаючи з 25.02.2020 , про що відповідача повідомлено повідомленням від 24.02.2020 № 50-02/228.

Отже, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 29.02.2020 № 6 у періоді постачання 01.02.2020-29.02.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 4 531 512 МВт*год загальною вартістю 3 081 609 420,48 грн., згідно акту купівлі-продажу електричної енергії від 29.02.2020 № 7 - обсягом 110 208 МВт*год, вартістю 74 945 848,32 грн. з ПДВ.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч.ч.6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до частини 5 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 6.4 Договору, у разі наявності заборгованості за цим Договором, Сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь Продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов Договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.

Наразі, як встановлено судом та зазначено позивачем в позовній заяві, у відповідності до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 Цивільного кодексу України продавець здійснив зарахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 164 000 000,00 грн з ПДВ, про черговість зарахування повідомивши відповідача повідомленням від 21.02.2020 № 50-04/223.

Також у відповідності до п.п. 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України продавець здійснив зарахування платежу здійсненого відповідачем у розмірі 42 955 000,00 грн., про черговість зарахування повідомивши останнього повідомленням від 02.03.2020 № 50-04/261.

Таким чином, Гарантованим покупцем за Додатковою угодою № 11 оплачено вартість електричної енергії у розмірі 202 417 453,06 грн. з ПДВ, у зв`язку з чим заборгованість за Додатковою угодою № 11 станом на 16.03.2020 року становила 2 879 191 967,42 грн.

Окрім цього відповідно до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України, позивач здійснив зарахування платежу відповідача у розмірі 1 000 000,00 грн., повідомивши відповідача про черговість зарахування повідомленням від 21.02.2020 № 50-04/223.

Також відповідно до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України продавець здійснив зарахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 1 045 000,00 грн., про черговість зарахування повідомивши останнього повідомленням від 02.03.2020 року № 50-04/261.

Таким чином, Гарантованим покупцем за Додатковою угодою № 14 оплачено вартість електричної енергії у розмірі 2 360 363,08 грн з ПДВ., у зв`язку з чим заборгованість Гарантованого покупця за Додатковою угодою № 14 станом на 16.03.2020 року становила суму 72 585 485,24 грн.

За таких обставин, як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог, свої зобов`язання щодо оплати ДП "НАЕК "Енергоатом" придбаної електричної енергії у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам договору та додаткових угоди № 11 та № 14 відповідач не виконав, здійснивши часткове перерахування коштів, в результаті чого у ДП "Гарантований покупець" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним договором та за додатковою угодою № 11: в сумі 2 879 191 967,42 грн основного боргу та за додатковою угодою № 14 в сумі 69 298 822,31 грн основного боргу, які позивач просив суд стягнути в позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог.

Як зазначалось судом вище, підставою для стягнення заборгованості за Додатковою угодою №11 у розмірі 1 452 735,38 грн та 5 239, 37 грн є, зокрема, низка односторонніх правочинів щодо зарахування здійснених оплат електричної енергії Державним підприємством "Гарантований покупець", вчинених позивачем та пов`язаних із виконанням відповідачем додаткової угоди № 8/1532/01 від 26.12.2019 року, періодом постачання за якою є 01.01.2020 - 31.01.2020 року, тобто січень 2020 року, в той час як періодом постачання за Додатковою угодою № 11 є лютий 2020 року.

Поряд із цим, як встановлено судом, заперечуючи проти позовних вимог, зокрема, в частині проведеного позивачем зарахування здійснених відповідачем оплат, про що позивачем ДП "Гарантований покупець" було повідомлено відповідними повідомленнями, останній звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДП "НАЕК "Енергоатом" про визнання недійсними з моменту їх вчинення, у зв`язку із недодержанням відповідачем вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст.203, ст.ст. 525, 534, 547, 654 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України, односторонніх правочинів Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг", а саме:

1) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати електричної енергії, купленої у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019 на суму 1.452.735,38 грн в оплату пені, нарахованої на суму заборгованості за електричну енергію, куплену у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019;

2) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму в розмірі 5.239,37 грн в оплату пені, нарахованої на суму заборгованості за електричну енергію, куплену у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019;

3) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму в розмірі 1.452.735,38 грн в рахунок оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7234/20 від 09.09.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому за висновками суду у п. 6.4 договору купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 року сторони погодили іншу черговість зарахування проведених платежів, що ніяким чином не суперечить наведеним положенням чинного законодавства України, та саме на виконання п. 6.4 договору, умови якого погоджені сторонами, Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було надіслано на адресу покупця-позивача повідомлення про зарахування відповідно до п. 6.4 Договору та ст. 534 Цивільного кодексу України платежу позивача № 50-08/203 від 17.02.2020 року, повідомлення №50-04/223 від 21.02.2020 року.

Таким чином, як зазначено в постанові апеляційної інстанції, вказані вище дії вчинені ДП "НАЕК "Енергоатом" відповідно до умов п. 6.4 укладеного між сторонами правочину та у будь-якому разі не свідчать про односторонню відмову від договору або зміну його умов та не можуть бути кваліфіковані як односторонній правочин, оскільки порядок зарахування грошових коштів погоджений обома сторонами у договорі.

Отже, за умови відсутності доказів визнання недійсним або оспорювання п. 6.4 договору, за висновками апеляційного суду, отримання грошових коштів та їх зарахування відповідачем у певному, передбаченому умовами укладеного між сторонами договору порядку, є господарською операцією, а не правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки такі дії відповідача є погодженими між контрагентами шляхом укладення договору у відповідній редакції, що і стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ДП "Гарантований покупець".

Також згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №754/2569/16-ц, 27.02.2020 року у справі №921/12/19, від 06.07.2020 року у справі №754/2569/16-ц сторони, керуючись ст. 534 ЦК України, можуть на власний розсуд визначити у договорі порядок зарахування грошових коштів, які отримуються від іншої сторони договору, при цьому за наявності сукупності умов, які передбачені договором, призначення платежу, вказане платником, не є обов`язковим та не має вирішального значення для здійснення зарахування грошових коштів у визначеному умовами договору порядку.

Вирішуючи питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, яка визначає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу, Верховний Суд виходить з того, що дана норма диспозитивна і в договорі сторони можуть відступити від цих положень та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Окрім того, інша черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням може бути встановлена закон.

У пункті 6.4 договорів сторони обумовили порядок виконання грошового зобов`язання у разі недостатності суми проведеного платежу, відповідно до якого ДП "НАЕК "Енергоатом" і проводив зарахування. Ця умова договору оспорювалася ДП "Гарантований покупець" в судовому порядку. У постанові від 20.01.2022 у справі № 910/772/21 Верховний Суд погодився з висновками судів, що ця умова відповідає положенням статті 534 ЦК України, не суперечить вимогам закону.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, можливість застосування положень статті 534 ЦК безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання, і це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Наведені твердження колегією суддів відхиляються, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, у цих справах сторони у договорі, керуючись принципом свободи договору, не визначали умови черговості розподілу отриманих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 910/11610/20.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, після відкриття провадження у справі 20.03.2020 року відповідачем здійснено перерахування грошових коштів в сумі 3 286 662,93 грн, які зараховані позивачем в рахунок погашення частини основного боргу за додаткоовю угодою № 14.

Окрім цього як встановлено судом за матеріалами справи, відповідач після 25.06.2020 року здійснив оплату за додатковою угодою № 11 в сумі 874 327 694,61 грн та за додатковою угодою № 14 в сумі 21 263 963,68 грн, які позивачем зараховані згідно п.п. 6.4, 6.6 договору та статті 534 ЦК України та про черговість зарахування повідомлено відповідача повідомленням від 08.02.2021 року № 50-12/233.

Отже, з огляду на вищезазначені повідомлення про черговість зарахування грошових коштів місцевим господарським судом встановлено, що відповідач станом на 11.03.2021 року погасив основну заборгованість за додатковою угодою № 11 та додатковою угодою № 14 в сумі 354 800 533,17 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що частина боргу була погашена лише після відкриття провадження у даній справі на суму 354 800 533,17 грн, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі в цій частині.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано апелянтом, останній допустив порушення взятих на себе зобов`язань з своєчасної та повної оплати за продану останньому в лютому 2020 року електричну енергію, у зв`язку з чим, з урахуванням вищевказаних часткових оплат, заборгованість відповідача перед позивачем за становить 2 593 690 256,56 грн, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню частково у вказаній сумі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за відпущену електричну енергію позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача за додатковою угодою № 11: 134 676 957,60 грн пені, 184 131 757,00 грн штрафу, 29 730 145,73 грн 3% річних, 52 857 691,42 грн інфляційних втрат; за додатковою угодою № 14: 3 248 702,64 грн пені, 5 004 212,00 грн штрафу, 681 477,28 грн 3% річних, 1 387 267,73 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно з п. п. 1, 3 якого платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

У випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) Гарантованим покупцем за електричну енергію, у порядку передбаченому окремо кожним із п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за увесь час порушення зобов`язання (п.6.2 Договору).

Відповідно до п. 6.3 договору за прострочення оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, Гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 7 % від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних та інфляційних втрат є правомірним.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати поставленої в лютому 2020 року електричної енергії у строк, визначений умовами Договору та Додаткових угод № 11, 13, 14 до нього, позивачем за Додатковою угодою № 11 нараховано за загальний період прострочення з 11.02.2020 року по 16.03.2020 року та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6.2 Договору пеню в сумі 28 613 319,29 грн та статті 625 Цивільного кодексу України 3 % річних в сумі 58 894 212,24 грн за період 11.02.2020 року - 16.03.2020 року та інфляційних втрат у розмірі 52 857 691,42 грн, а також на підставі пункту 6.3 Договору штраф у розмірі 49 683 270,09 грн, а також нараховано за період 17.03.2020 року - 17.05.2020 року: 89 994 415,59 грн пені, 14 631 959,18 грн процентів річних, 44 087 851,95 грн втрат від інфляції та 151 860 167,62 грн штрафу. Також за період з 18.05.2020 року по 10.06.2020 року донараховано 30 207 915,72 грн пені та 5 663 984,20 грн процентів річних, за період з 11.06.2020 року по 25.06.2020 року донараховано 14 474 626,28 грн пені, 3 539 990,12 грн процентів річних, та за період 11.02.2020 - 31.05.2020 року втрат від інфляції в сумі 52 857 691,42 грн, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Водночас після відкриття провадження у справі 20.03.2020 року відповідачем здійснено перерахування коштів в сумі 28 613 319,29 грн, які позивачем зараховані в погашення частини пені, та в сумі 17 411 680,71 грн, які позивачем зараховані в погашення частини штрафу за додатковою угодою № 11.

Таким чином, за розрахунком позивача станом на 25.06.2020 року за Договором та Додатковою угодою № 11 заборгованість відповідача складає 134 676 957,60 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 29 730 145,73 грн. 3% річних, 52 857 691,42 грн. інфляційних втрат.

У свою чергу позивачем за додатковою угодою № 14 нараховано за загальний період прострочення з 18.02.2020 року по 16.03.2020 року та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6.2 договору пеню в сумі 688 337,08 грн та статті 625 Цивільного кодексу України 3 % річних в сумі 106 696,32 грн. за період 18.02.2020 року - 16.03.2020 року, а також нараховано за період 17.03.2020 року - 17.05.2020 року: 2 173 245,51 грн. пені, 353 251,94 грн. процентів річних, та інфляційних втрат у розмірі 1 166 013,24 грн. та 5 004 212,00 грн. штрафу. Також за період з 18.05.2020 року по 10.06.2020 року донараховано 727 069,61 грн. пені та 136 325,55 грн процентів річних, за період з 11.06.2020 року по 25.06.2020 року донараховано 348 387,52 грн пені, 85 203,47 грн процентів річних, та за період 11.02.2020 - 31.05.2020 року втрат від інфляції в сумі 1 387 267,73 грн, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

При цьому після відкриття провадження у справі 20.03.2020 року відповідачем здійснено перерахування грошових коштів в сумі 688 337,07 грн, які позивачем зараховані в погашення частини пені,.

Таким чином, за розрахунком позивача станом на 25.06.2020 року за Договором та Додатковою угодою № 14 заборгованість відповідача складає 3 248 702,64 грн пені, 5 004 212,00 грн штрафу, 681 477,28 грн 3% річних, 1 387 267,73 грн інфляційних втрат.

У зв`язку зі сплатою відповідачем за Додатковою угодою № 11 заборгованості в сумі 46 025 000,00 грн та 3 975 000,00 грн згідно Додаткової угоди № 14 відповідно до п.п.6.4, 6.6 Договору та ст. 534 ЦК України позивачем здійснено зарахування вказаних платежів, про черговість яких відповідача повідомлено повідомленням № 50-04/351 від 24.03.2020 року.

Окрім цього як встановлено судом за матеріалами справи, відповідач після 25.06.2020 року здійснив оплату за Додатковою угодою № 11 в сумі 874 327 694,61 грн та за Додатковою угодою № 14 в сумі 21 263 963,68 грн, які позивачем зараховані згідно п.п. 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України та про черговість зарахування повідомлено відповідача повідомленням від 08.02.2021 року № 50-12/233.

Отже, з огляду на вищезазначені повідомлення про черговість зарахування грошових коштів судом встановлено, що відповідач станом на 11.03.2021 року погасив заборгованість за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 в сумі 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу. Залишок заборгованості за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 складає 30 411 623,01 грн процентів річних та 54 244 959,15 грн втрат від інфляції.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем після прийняття справи до провадження після касаційного розгляду ухвалою від 31.03.2020 року погашено заборгованість за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 в сумі 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу, відповідно, на момент розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.03.2021 року предмет даного спору в частині стягнення з відповідача 137 925 660,24 грн. пені та 189 135 969,00 грн. штрафу був відсутній.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи та той факт, що сплата грошових коштів здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі та на момент розгляду справи предмет спору у вказаній частині відсутній, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу за договором та додатковими угодами № 11 та № 14 підлягає закриттю відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий є правильним, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 411 623,01 грн процентів річних та 54 244 959,15 втрат від інфляції.

Водночас після відкриття апеляційного провадження відповідачем було частково оплачено основну заборгованість у загальному розмірі 619 096 107,56 грн, що пітверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 09.06.2021 № 125 920 на суму 70 000 000,00 грн, від 16.06.2021 № 126 830 на суму 228 222 227,02 грн; від 30.06.2021 № 130 561 на суму 120 873 880,54 грн; від 15.06.2021 № 125 947 на суму 100 000 000,00 грн та від 18.06.2021 № 126 847 на суму 100 000 000,00 грн.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт часткової сплати відповідачем боргу після відкриття апеляційного провадження, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Разом з тим, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного провадження у справі відповідачем були заявлені клопотання про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, в яких останній просив зменшити їх розмір до 1 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати з покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Відповідну правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

У свою чергу, в статті 233 ГК України визначено в якості обставин, які беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть учать у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Судова практика виходить з того, що істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Разом з тим, заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції до 1 грн, відповідач не надав суду жодних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання.

Відповідачем не доведено наявності обставин його тяжкого фінансового стану, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин та не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Також відповідач не вказав на жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, що мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також, суд першої інстанції правомірно зазначив про відсутність підстав для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річний, оскільки за своєю правовою природою останні не є неустойкою, а є передбаченим законом способом захисту майнового права та інтересу кредитора, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат останнього від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах ст. 233 ГК України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, а тому суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Посилання апелянта на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом залежить від надходження коштів від НЕК «Укренерго», яка неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Колегія суддів зазначає, що саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника без підтвердження цього належними доказами, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, в тому числі в частині здійснення своєчасної оплати вартості прогнозного обсягу виробництва електричної енергії за «зеленим тарифом».

Крім того, доводи відповідача про ненадходження коштів від НЕК «Укренерго» по суті зводяться до відсутності бюджетного фінансування, а відтак відхиляються колегією суддів, враховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу та статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, між сторонами виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов`язань.

За таких обставин, факт відсутності бюджетного фінансування, в тому числі через ненадходження коштів від НЕК «Укренерго», в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки наведені обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що, зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та «Бакалов проти України».

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на встановлені обставини справи, вищевикладені приписи законодавства та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ «Доброслав-Солар» до ДП «Гарантований покупець» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно розглянув дану справу, не залучивши до участі в ній ані Кабінет Міністрів України, ані Міністерство енергетики України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до ч. 3 ст. 277 ГПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до Господарського суду міста Києва з клопотаннями про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України.

Обґрунтовуючи підстави необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи Кабінету Міністрів України, відповідач зазначив, що останній є органом управління відповідача, а прийняття рішення у даній справі безпосередньо вплине на його права та обов`язки як органу управління та вищого органу виконавчої влади, який зобов`язаний вживати дії щодо врегулювання ситуації щодо фінансування ДП "Гарантований покупець" з метою своєчасних розрахунків з виробниками електричної енергії.

В обґрунтування необхідності залучення до участі у справі Міністерства енергетики України відповідач вказав, що останній є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання та зобов`язаний вживати дії щодо врегулювання ситуації щодо фінансування Гарантованого покупця з метою своєчасних розрахунків з виробниками електричної енергії.

Клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб - Кабінету Міністрів України та Міністерства енергетики України було розглянуто Господарським судом міста Києва та у судовому засіданні 10.12.2020 протокольно відмовлено у задоволенні вказаних клопотань у зв`язку з відсутністю беззаперечних обґрунтувань стосовно того, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки вказаних осіб, як це презюмується приписами ст. 50 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 50 ГПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 4 ст. 50 ГПК України).

Колегія суддів наголошує, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. При цьому зазначення на якій стороні (позивача чи відповідача) може вступити у справу третя особа залежить від того, з якою зі сторін у неї існує правовий зв`язок.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, а також розглянувши викладені у вказаних клопотаннях доводи, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що відповідачем не наведено належного обґрунтування того, яким чином рішення у даній справі, яке стосується питання нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання умов укладеного між сторонами у даній справі договору поставки, може вплинути на права та обов`язки Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення клопотань про залучення таких осіб до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому, зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП "Гарантований покупець" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 у частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" суми основного боргу у розмірі 619 096 107 грн 56 коп визнати нечинним.

3. Закрити провадження у справі № 910/4160/20 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 619 096 107 грн 56 коп.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/4160/20 у частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 1 974 594 149,00 грн основного боргу, 30 411 623,01 грн процентів річних, 54 244 959,15 грн втрат від інфляції, 735 700,00 грн витрат по сплаті судового збору та закриття провадження у справі в частині стягнення 354 800 533,17 грн основного боргу, 137 925 660,24 грн пені та 189 135 969,00 грн штрафу залишити без змін.

5. Матеріали справи № 910/4160/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено: 08.09.2022.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова