Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс"
про розподіл судових витрат
про стягнення 18 400,00 євро та зобов`язання вчинити дії
Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: Березюк Л.В., довіреність № 125 від 03.01.2022;
від відповідача-2: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" (далі - відповідач-1) вартість простою за Договорами-заявками № 14/02 та № 15/02 від 28.02.2020 в сумі 18 400,00 євро та зобов`язати MAC-GmbH (далі - відповідач-2) вчинити дії щодо звільнення від вантажу - гербіцидів Клетомекс, відповідно до СМR № 379111 та СМR № 379116, що знаходяться у вантажних автомобілях позивача, які перебувають в зоні митного контролю в м. Дорогуськ (Республіка Польща), упродовж 15 діб з часу набрання рішенням законної сили.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 910/14962/21 позов було задоволено частково, стягнуто з Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" 18 400,00 євро плати за простій, 8 717,27 грн судового збору, 143,50 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи та 14 320,00 грн витрат, пов`язаних з перекладом документів, в іншій частині позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 540,00 грн, витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 287,00 грн та витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 28 640,00 грн покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс".

17.08.2022 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про розподіл судових витрат, яка 17.08.2022 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" за № 01-20/3887/22, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача-1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 55 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" про розподіл судових витрат у справі №910/14962/21 повернуто без розгляду.

23.08.2022 позивачем повторно сформовано в системі "Електронний суд" заяву про розподіл судових витрат, яка 23.08.2022 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" за № 01-20/4027/22, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача-1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 55 000,00 грн. У вказані заяві також міститься клопотання про поновлення процесуального строку на її подання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 розгляд заяви позивача про розподіл судових витрат призначено на 07.09.2022.

06.09.2022 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про розгляд заяви про розподіл судових витрат без участі представника позивача.

07.09.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли заперечення проти заяви позивача про розподіл судових витрат.

У судове засідання 07.09.2022 з`явилась представник відповідача-1, представники позивача та відповідача-2 не з`явились, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Представник відповідача-1 надала суду усні пояснення, проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечувала.

Розглянувши у судовому засіданні 07.09.2022 заяву позивача про розподіл судових витрат в цій справі, суд дійшов висновку про наступне.

Абзац другий частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що докази понесених судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В позовній заяві зазначено, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу будуть надані в окремій заяві.

Копію рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 позивач отримав 16.08.2022, про що свідчить власноручна розписка представника позивача Федькова О.О. на звороті судового рішення.

Судом встановлено, що первинно позивач звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат в цій справі 17.08.2022, проте вказану заяву було повернуто без розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2022. Вдруге позивач звернувся з аналогічною заявою 23.08.2022 разом із клопотанням про поновлення процесуального строку на її подачу.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При оцінці поважності причин пропуску строку слід звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права.

Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду, є об`єктивними, не залежать від дій особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

У цій справі повернення заяви про розподіл судових витрат було зумовлено відсутністю доказів направлення копії вказаної заяви з доданими до неї документами відповідачу-2.

У зв`язку поверненням заяви про розподіл судових витрат позивач надіслав заяву повторно. Законом не встановлено строк для повторного подання відповідної заяви, але виходячи із загальних засад він повинен бути розумним з огляду на сукупність усіх обставин.

Суд звертає увагу, що подання повторної заяви у чотириденний строк свідчить про намір позивача реалізувати своє право на відшкодування понесених судових витрат. Про таке бажання свідчить також своєчасне подання заяви вперше на наступний день після отримання копії судового рішення.

Оцінюючи в сукупності поведінку позивача, обставини справи, а також введення на території України воєнного стану, суд дійшов висновку, що пропуск строку подання доказів понесених судових витрат мав місце з поважних причин. Позбавлення позивача права на відшкодування понесених судових витрат саме з цієї причини є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд вважає наявними підстави для поновлення строку на подання доказів в підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У поданій до суду позовній заяві, на виконання вимог процесуального закону, позивач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, витрати на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, наведеному у позовній заяві, позивачем було зазначено про очікувані витрати, пов`язані із розглядом цієї справи, в розмірі 30 000,00 грн. Також у позовній заяві позивачем було заявлено про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в окремій заяві.

Враховуючи вищенаведене, оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. У частині 5 наведеної норми цього Кодексу встановлено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги № 07-07/2021 від 07.07.2021, укладеного позивачем з Адвокатським об`єднанням "Волько Єресько", Додаткової угоди № 5 до цього Договору та оформлених на виконання цього Договору рахунку № 5 від 06.09.2021 на суму 30 000,00 грн, банківської виписки про сплату 30 000,00грн та Акту приймання-передачі послуг № 4 від 22.12.2021.

Також позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання професійної правничої допомоги № 1/10/05 від 10.05.2022, укладеного з адвокатом Федьковим О.О., Додаткової угоди № 5-23/05 до цього Договору та оформлених на його виконання рахунків № А-02 від 01.06.2022 на суму 5 000,00 грн, № А-01 від 08.08.2022 на суму 20 000,00 грн, Акту приймання наданих послуг № 1 від 03.08.2022 та платіжних доручень № 127 від 01.06.2022 на суму 5 000,00 грн, № 146 від 12.08.2022 на суму 20 000,00грн.

Оцінивши у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд, керуючись статтями 74 - 79 названого Кодексу, вважає їх належними, допустимими та такими, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статей 2, 11, 13 - 15 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, та з урахуванням меж заявлених вимог і заперечень та обсягу поданих доказів.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Заперечуючи проти задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат відповідач-1 посилається на необґрунтованість їх розміру. За твердженнями відповідача-1, витрати позивача на складання позовної заяви є завищеними, оскільки її зміст відтворює раніше подані аналогічні позови. Також відповідач-1 зазначає про неспівмірність заявленого розміру судових витрат зі складністю справи, з обсягом робіт, виконаних адвокатом та часом, витраченим адвокатами на надання цих послуг.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд відхиляє заперечення відповідача-1 щодо завищеного розміру витрат на складання позовної заяви, оскільки на відміну від позовів у справах № 910/11766/20, № 910/3259/21, № 910/8822/21 позов у цій справі № 910/14962/21 містить дві додаткові вимоги.

Також суд зазначає, що за умовами укладених позивачем угод з Адвокатським об`єднанням "Волько Єресько" та з адвокатом Федьковим О.О., гонорар адвокатів визначався у фіксованому розмірі.

Встановлення фіксованого розміру гонорару має на меті досягнення кінцевого результату для клієнта, безвідносно до часу, затраченого адвокатом та кількості вчинених ним дій.

За таких обставин, доводи відповідача-1 щодо завищення вартості окремих послуг, що надавались позивачу адвокатами суд не може визнати обґрунтованими.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатами послуг, а також те, що позов було задоволено частково, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, пов`язаними з розглядом цієї справи та документально підтвердженими є витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 55 000,00 грн.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у цій справі позов задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов містить дві вимоги немайнового та одну вимогу майнового характеру, суд здійснює розподіл судових витрат виходячи з кількості задоволених позовних вимог.

Так, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18 333,33грн, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача-1, а в іншій частині залишаються за позивачем, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" про розподіл судових витрат у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 119, 123, 126, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" про поновлення процесуального строку на подачу заяви про розподіл судових витрат задовольнити.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" про розподіл судових витрат у справі №910/14962/21 задовольнити частково.

3. Стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 22918017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" (Україна, 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 32156999) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18 333 (вісімнадцять тисяч триста тридцять три) грн 33 коп.

4. В іншій частині заяви відмовити.

5. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Повне додаткове рішення складено 12.09.2022.

Суддя О.В. Нечай