ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" серпня 2022 р. Справа № 924/202/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Місько Ю.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни м. Волочиськ, Хмельницька область

до Волочиського районного споживчого товариства м. Волочиськ, Хмельницька область

про визнання недійсним одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання

Представники сторін:

від позивача - Кордас Ж.А. на підставі ордеру ВХ№1026991 від 19.04.2022

від відповідача - Коновалов М.А. на підставі ордеру серії ВХ №1027522 від 05.05.2022

Рішення ухвалюється після оголошених у судових засіданнях від 02.08.2022, 11.08.2022, 22.08.2022 перерв.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 22.04.2022р. відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 23.05.2022р. Ухвалою від 23.05.2022р. підготовче засідання відкладено на 07.06.2022р. Ухвалою від 07.06.2022р. із занесенням до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.07.2022р. Ухвалою від 04.07.2022р. підготовче засідання відкладено на 18.07.2022р. Ухвалою від 18.07.2022р. із занесенням до проколу судового засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.08.2022р. У судових засіданнях 02.08.2022р., 11.08.2022р. та 22.08.2022р. оголошувались перерви.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про визнання недійсним з моменту вчинення односторонній правочин щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. В обґрунтування позову зазначає, що 16.03.2016р. між Волочиським РСТ (орендодавець) та ФОП Коваль Л.В. укладено договір оренди приміщення за умовами якого позивач прийняв в оренду 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан "Дружба" в м. Волочиськ, вул. Незалежності 7А, загальною площею 361,60 кв.м. із орендною платою 6000грн. в місяць. 28.03.2019р. між сторонами укладено додаткову угоду якою визначено розмір орендної плати в сумі 9762грн., яку позивач сплачувала з 01.04.2019р. Посилаючись на норми ст.220, 236 ЦК України зазначає, що дана додаткова угода до договору оренди приміщення мала бути посвідчена нотаріально, тому вважає, що вона є недійсною (нікчемною) з моменту її вчинення. Таким чином зауважує, що за період з 01.04.2019р. по 31.03.2021р. позивачем за розміром орендної плати основного договору оренди мало бути сплачено 138 000грн., натомість за додатковою угодою за період з 01.04.2019р. по 31.12.2020р. сплачено 195 240грн., тобто наявна переплата.

Крім того позивач вказує, що оскільки ч.2 ст.793 ЦК України встановлено обов`язкову нотаріальну форму договору найму будівлі або іншої капітальної споруди, укладеного строком на три роки і більше, то відмова від договору також має бути вчинена у нотаріальній формі, що відповідачем зроблено не було.

Відповідач у поясненнях від 07.06.2022р. заперечуючи проти позовних вимог зауважує, що якщо припустити, як стверджує позивач, що додаткова угода від 28.03.2019р. до договору оренди приміщення є нікчемною (недійсною в силу закону) то такого правового наслідку нікчемності, як зарахування коштів, сплачених (чи переплачених) позивачем за додатковою угодою у переплату за договором оренди не передбачено. Щодо застосування до спірних правовідносин ст.762 та 617 ЦК України, відповідач зазначає, що між сторонами договору оренди відповідної домовленості щодо зменшення орендної плати не досягнуто, угоди про внесення змін до договору не укладено. Звертає увагу суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про неможливість використання орендованого майна у спірних період (карантинних обмежень). Також відмічає, що питання законності дій відповідача щодо розірвання договору оренди вже було предметом розгляду судом області у справах №924/952/21, 924/266/21 у яких суди дійшли висновку про наявність заборгованості із сплати орендних платежів за три місяці, тому повідомлення від 24.02.2021р. про розірвання договору відповідає положенням договору та вимогам закону.

Позивач у письмових поясненнях з приводу відзиву відповідача посилаючись на правову позицію Касаційного господарського суду викладену у постанові від 08.06.2022р. у справі №910/9859/21, наголошує, що оскільки оскаржуване повідомлення відповідача №12 від 24.02.2021р. є одностороннім правочином, який створює нові та змінює основні обов`язки сторін договору оренди від 16.03.2016р, тому відповідно до ст.202, 654 ЦК України мав бути вчинений в нотаріальній формі, недотримання якої тягне за собою недійсність цього одностороннього правочину.

Позивач у додаткових поясненнях від 22.08.2022р. зазначив, що у справах № 924/266/21, 924/565/21, 924/963/21, 924/951/21, 924/952/21, 924/149/22, 924/564/21 при вирішенні яких, як вказує відповідач встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для даної справи не досліджувалось не встановлювалось: чи наявна переплата за договором оренди ресторану "Дружба" від 16.03.2016р., чи є нікчемною додаткова угода від 28.03.2019р. до договору оренди від 16.03.2016р.; чи є переплата за здійснення Коваль Л.В. орендних платежів за 14.8 кв.м. в приміщенні ресторану "Дружба", яке за погодженням з правлінням Відповідача використовувались підприємцем Бачковим І.П.; чи дотримано Волочиським РайСТ строку щодо наявного прострочення більш як за три місяці поспіль, тобто, чи є проміжок строку з 01.01.2021р. по 16.03.2021р. саме трьох місячним строком, а не все ж строком в 2,5 місяці; підстава для звільнення від орендної плати у зв`язку із забороною згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 здійснювати діяльність закладів громадського харчування: питання щодо розгляду заяви Коваль Л.В. , яка була отримана Волочиським РайСТ, щодо звільнення її від орендної плати за січень 2021р., чи була надана відповідь, а якщо надана то коли; недійсність повідомлення №12 від 24.02.202Іроку, як одностороннього правочину в силу недотримання вимог закону, щодо нотаріальної форми такого договору. Крім того, посилаючись на норми ст.202, 209, 215, 216, 654, 793 ЦК України наголошує, що одностронній правочин відповідача про відмову від договору оренди приміщення та його розірвання (вчинений у вигляді повідомлення №12 від 24.02.2021р.) суперечить ЦК України, не вчинений у формі встановленій законом, а тому є недійсним.

Відповідач у додаткових поясненнях від 22.08.2022р. вважає, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду на які посилається позивач, не підлягають врахуванню судом при виборі і застосування норми права до спірним правовідносин. Зокрема, як зауважує відповідач у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 08.06.2022р. у справі №910/9859/21 судом викладено висновок про застосування норм ст.654 ЦК України до правовідносин щодо вчинення сторонами договору у належній формі домовленості про зміну його істотних умов. У постанові Великої Палати ВС від 26.05.2020р. у справі №910/13109/18 суд дійшов висновку про застосування норм ст.202 та 659 ЦК України до правовідносин щодо згоди поручителя на збільшення (зміну) основного зобов`язання. Разом із тим як зазначає відповідач, предметом спору у справі №924/202/22 є визнання недійсним одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання. Тому в межах підстав позову підлягає вирішенню питання про застосування до спірних правовідносин ст.654 та 782 ЦК України та питання про належну форму односторонньої відмови від договору. Крім того, звертає увагу суду, що обставинами, встановленими судом при розгляді справ № 924/266/21, № 924/565/21, № 924/952/21, що в силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують повторного доказування, підтверджується таке: у ФОП Коваль Л.В. існувала заборгованість за договором від 16.03.2016 р. по орендній платі за три місяці, а сплата орендної плати здійснена відповідачем з пропуском строку, встановленого п. 5.2. договору оренди; виходячи з положень ст. 777 ЦК України, суд погодився з доводами Волочиського РСТ як орендодавця приміщення на неналежне виконання позивачем як орендарем зобов`язань за договором оренди та втрату з огляду на це переважного права на придбання приміщення, в тому числі передбаченого пп. 7.1.11 договору; Волочиським РСТ договір оренди приміщення від 16.03.2016 р. було розірвано достроково з 04.03.2021 р. на підставі п. 6.1.4 договору, тому у ФОП Коваль Л.В. відсутнє переважне право перед іншими особами на придбання орендованого майна; повідомлення Волочиського РСТ від 24.02.2021р. про розірвання договору відповідало як положенням договору, так і вимогам закону; судом не встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови від договору оренди шляхом направлення листів від 12 та 24 лютого 2021р.; відсутні правові підстави для визнання недійсною з моменту вчинення додаткової угоди від 28.03.2019р. до договору оренди від 16.03.2016р. на підставі статі 233 ЦК України. Відповідач вважає, що викладених обставин достатньо для встановлення у межах справи наступних обставин, які мають вирішальне значення для розгляду справи: наявності у відповідача права на односторонню відмову від договору (невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд) та отримання такого повідомлення відповідачем (для встановлення дати припинення договору оренди), а також: питання про застосування до спірних правовідносин норм ст. 654 ЦК України та ст. 782 ЦК України.

Представники сторін підтримали свої позиції викладені у позові та відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

14.01.16р. правлінням споживспілки Хмельницької області прийнято постанову № 4, якою погоджено передачу в оренду строком на п`ять років частини приміщення ресторану "Дружба" площею 361, 6 м.кв., що розташоване в нежитловій будівлі № 7А по вул. Незалежності в місті Волочиськ.

16.03.16р. між Волочиським районним споживчим товариством Хмельницької ОСС (орендодавець) та Коваль Л.В. (орендар) укладено договір оренди приміщення, реєстраційний № 910, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 70/100 частин нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", що розташована в м. Волочиськ по вул. Незалежності (бувша Кірова), №7а, Хмельницької обл., на строк, зазначений в п. 4.1. договору.

Згідно п. 4.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє протягом п`яти років, а саме з 16.03.16р. до 16.03.21р.

Згідно п. 6.1.4. договору орендодавець має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, або якщо орендар більше одного місяця з дати платежу не відшкодовує орендодавцю витрати передбачені п. 5.7. договору. В силу п. 9.1. договору, останній припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено та в інших випадках передбачених чинним законодавством України. На вимогу однієї з сторін цей договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 ГК України (п. 9.2.). Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір і вимагати повернення об`єкта оренди у випадках порушення орендарем будь-якої з умов п. 7.2. цього договору, а також у разі відмови орендаря від прийняття умов, передбачених в п. 5.3. договору (п. 9.4.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печаткою відповідача. Крім того, договір посвідчений приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за № 910, про що свідчить печатка і підпис нотаріуса.

У справі міститься заява позивача, де він просить відповідача у зв`язку з запровадженим "локдауном", не нараховувати плату за оренду приміщення ресторану "Дружба" за січень 2021р.

Постановою правління Волочиського РСТ №7 від 11.01.2021р. встановлено сплату орендної плати на період дії посилених карантинних обмежень згідно поданих заяв, починаючи з 01 по 31 січня 2021 року - 60% від розміру щомісячної орендної плати, визначеної постановою правління № 85 від 27.12.2019р.

Листом від 12.02.21 № 9, адресованим позивачу, відповідач повідомляє, що дія договору оренди від 16.03.16р. закінчується 16.03.21р. та поновлюватися не буде, що відповідно до п. 9.1. договору є підставою для його припинення. Також, відповідач просить 17.03.21р. передати по акту прийому-передачі нежитлове приміщення та інше майно, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а, яке передано позивачу згідно договору оренди приміщення від 16.03.16р. за № 910 та розрахуватися по орендній платі на день передачі нежитлового приміщення.

В листі від 24.02.21р. № 12, адресованому позивачу, відповідач повідомляє, що: розриває укладений з позивачем договір оренди приміщення від 16.03.16р., посвідчений Гайдук Є.А. приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за № 910; доводить до відома позивача, що договір є розірваним з моменту одержання позивачем даного повідомлення про відмову від договору; вимагає, протягом доби з дати розірвання договору, повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту прийому-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Згідно платіжного доручення від 01.03.21 № 398 платник - Коваль Л.В. перерахувала на користь отримувача - Волочиського РСТ - 19520 грн. з призначенням платежу - за оренду р-н "Дружба" за січень, лютий, березень 2021 року.

02.03.2021р. позивач звернувся до Волочиського РСТ з пропозицією укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна (ресторан "Дружба"), що розташоване у м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7А. У відповідь на пропозицію відповідач у листі від 15.03.2021р. вказав, що договір оренди нерухомого майна (ресторан "Дружба") розірвано в односторонньому порядку згідно листа №12 від 24.02.2021р., відповідно припинено зобов`язання щодо викупу майна.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2021 р. у справі №924/266/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського від 11.10.2021 р., відмовлено у позові ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" про зобов`язання виконати умови договору, а саме: укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (ресторан "Дружба"), що розташоване у м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7А, Хмельницької області за ціною, що буде визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу.

Рішенням, зокрема, встановлено, що: відповідно до платіжного доручення від 01.03.2021 р. № 398 позивачем сплачено відповідачу 19520,00 грн із призначенням платежу "за оренду р-н "Дружба" за січень, лютий, березень"; відповідач звернувся до Коваль Л.В. з повідомленням (від 24.02.2021 р. № 12), в якому, посилаючись на наявність станом на 24.02.2021 р. заборгованості орендаря по сплаті орендної плати за договором оренди від 16.03.2016р. протягом 3 місяців підряд (січень, лютий, березень 2021 р.) та керуючись пунктами 1.1, 3.2, 4.1, 5.2. 6.1.4, 7.2.12, 9.4 договору, статтями 611, 615, 782 ЦК України, повідомив, що розриває укладений з Коваль Л.В. договір оренди приміщення від 16.03.2016 р., посвідчений Гадайчук Є.А., приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за р/н 910; доводить до відома, що договір є розірваним з моменту одержання даного повідомлення про відмову від договору. Також у повідомленні відповідач вимагав протягом доби з дати розірвання договору повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту приймання-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування. Згідно з описом вкладення та накладною відділення поштового зв`язку відповідне повідомлення надіслане 26.02.2021 р. та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримане 04.03.2021 р.; згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (від 14.04.2021 р.) нежитлове приміщення, ресторан "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., яке розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 7а, зареєстроване на праві приватної власності за підприємством споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС" на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2021 № 2461.

Відмовляючи у позові, суд у рішенні від 07.07.2021 р. у справі № 924/266/21 виходив з того, що викладена у пп. 7.1.11 договору оренди умова про те, що орендар має право викупити орендоване приміщення після закінчення терміну дії даного договору за ціною, що визначена на підставі висновку суб`єкта оцінювання на дату викупу, не може бути розцінена як попередній договір, оскільки не містить ознак такого договору, зокрема, щодо строку укладення (строк виходить за межі одного року, що передбачено ст. 182 ГК України, визначено початок перебігу строку - після закінчення терміну дії договору оренди, однак не визначено кінцевого терміну) та визначення істотних умов основного договору. Також пропозиція позивача не містить запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу для укладення, а тому позивачем не було дотримано визначеного ст. 181 ГПК України та обов`язкового порядку щодо надання іншій стороні проекту договору з метою його подальшого укладення, зокрема, і в судовому порядку. Виходячи з положень ст. 777 ЦК України, суд погодився з доводами відповідача як орендодавця приміщення на неналежне виконання позивачем як орендарем зобов`язань за договором оренди та втрату з огляду на це переважного права на придбання приміщення, в тому числі передбаченого пп. 7.1.11 договору.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.09.2021 р. у справі №924/565/21 за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства, Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.04.2021 р., у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі № 924/565/21 судом, зважаючи на те, що позивачем не доведено належними доказами своєчасної сплати орендної плати за договором оренди у відповідності до п. 5.2 договору, а отже позивач не була наймачем, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, в розумінні ч. 2 ст. 777 ЦК України та п. 5.1 договору оренди, внаслідок чого відповідачем-1 договір оренди приміщення від 16.03.2016 р. було розірвано достроково з 04.03.2021 р. на підставі п. 6.1.4 договору, зроблено висновок про відсутність у позивача переважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна, а тому, відповідно, і відсутність порушення прав позивача відповідачами, за захистом яких позивач звернувся з позовом до суду. Також суд зазначив, що встановлені під час розгляду справи обставини щодо відсутності у позивача переваженого права перед іншими особами на придбання орендованого майна, у разі його продажу, свідчать про те, що договір купівлі-продажу № 2461 не порушує права та законні інтереси ФОП Коваль Л.В., що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним.

Також рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2021 р. у справі №924/952/21 за позовом ФОП Коваль Л.В. до Волочиського районного споживчого товариства про визнання протиправними дій, встановлено, наступне: "Спірна дія відповідача, оформлена листом від 12.02.2021 р. № 9 здійснена відповідачем у відповідності до умов договору та фактичних обставин (що дають підстави для відповідних дій - існував борг).

Слід зазначити, що на момент оформлення листа від 12.02.2021 р. заборгованість існувала за два місяці. Проте, умови п. 7.1.2. про втрату переважного права на продовження орендних відносин передбачають можливість застосування даного пункту не залежно від періоду прострочення. Достатнім є сам факт неналежного виконання договору (тобто прострочення навіть за один місяць).

Інша спірна дія відповідача, як зазначає позивач, є направлення повідомлення від 24.02.2021 р. № 12. Згідно вказаного листа відповідач повідомляє позивача про те, що відповідач: розриває договір оренди; доводить до відома, що договір є розірваним з моменту одержання позивачем даного повідомлення про відмову від договору; вимагає повернути орендоване приміщення та обладнання.

Тому, враховуючи наявність заборгованості, яка станом на оформлення листа 24.02.2021 р. вже існувала за три місяці, повідомлення відповідача у листі від 24.02.2021 р. про розірвання договору відповідає умовам договору (підписаного в тому числі позивачем). Слід зазначити, що умова п. 9.4. договору, для її застосування не вимагає наявності трьохмісячного прострочення оплати оренди, а достатнім є факт несвоєчасної оплати, в тому числі за один місяць.

Крім цього, положення п. 9.2. договору передбачають, що на вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦКУ для розірвання договору найму, в порядку встановленому ст. 188 ГКУ.

Згідно п. 6.1.4. договору від 16.03.2016 р. орендодавець має право відмовитися від цього договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд, або якщо орендар більше одного місяця з дати платежу не відшкодовує орендодавцю витрати, передбачені п. 5.7. договору.

Аналізуючи законодавчі та договірні положення, суд прийшов до висновку, що враховуючи наявність заборгованості по оренді за три місяці (що встановлено вище), повідомлення відповідача від 24.02.2021 р. відповідає як положенням договору, так і вимогам закону.

Слід зазначити, що подальший порядок вирішення питання розірвання укладеного між сторонами договору міг залежати від змісту відповіді позивача на спірні листи, яких (відповідей), однак, у справі немає. Проте, визнання факту розірвання договору не є предметом спору у даній справі, а саме вчинення спірних дій (надіслання листів від 12 та 24 лютого 2021 р.), які є предметом дослідження в справі, в контексті передбаченого законом порядку (передумови) розірвання договору, як встановлено вище, не суперечить діючому законодавству.

Таким чином, твердження позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови від договору оренди шляхом направлення листів від 12 та 24 лютого 2021 р. не знайшли свого підтвердження та спростовуються обставинами справи".

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.11.2021р. у справі №924/564/21 за позовом підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ Хмельницької області до фізичної особи - підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ Хмельницької області про виселення позов задоволено. Вирішено виселити фізичну особу-підприємця Коваль Ларису Василівну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з нежитлового приміщення ресторану "Дружба" загальною площею 433,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, буд.7а , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду 17.05.2022р. рішення залишено без змін. Апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що договір оренди від 16.03.2016 р., укладений між Волочиським РСТ (орендодавець) та Коваль Л.В. (орендар) припинив свою дію, а відповідач немає права на зайняття спірного приміщення на підставі цього договору.

Також суд вказав, що у п. 4.1 договору від 16.03.2016 р., сторони передбачили, що даний договір діє до 16.03.2021 р. Так, із матеріалів справи не вбачається та судом у межах розгляду даної справи не встановлено, що ФОП Коваль Л.В. (орендар), скористалася своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк (п. 7.1.2), так і досягнення між сторонами домовленості щодо умов договору як підстави для набуття орендарем переважного права на укладення договору на новий термін. Відсутні в матеріалах справах також докази укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди від 16.03.2016 р. з приводу продовження його дії. Більше того, суд приймає до уваги те, що ФОП Коваль Л.В. втратила переважне право на придбання приміщення, в тому числі передбачене пп. 7.1.11 договору.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.06.2022р. у справі №924/149/22 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ Хмельницької області до Волочиського районного споживчого товариства, м. Волочиськ Хмельницької області про визнання недійсною з моменту вчинення додаткову угоду від 28.03.2019р. до договору оренди від 16.03.2016р. у позові відмовлено. Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною з моменту вчинення додаткову угоду від 28.03.2019р. до договору оренди від 16.03.2016р. на підставі статі 233 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин укладений під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних для неї умовах. Позивач, яка оспорює правочин, мала довести, що за відсутності тяжкої обставини (розірвання договору оренди) правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 20.12.2021р. у справі №924/963/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ до 1) Підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Проперті Груп", м. Хмельницький, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Волочиського районного споживчого товариства, м. Волочиськ про визнання недійсним договору іпотеки нежитлового приміщення від 22.04.2021р. у позові відмовлено.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.12.2021р. у справі №924/951/21 за позовом фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни, м. Волочиськ Хмельницької області до Волочиського районного споживчого товариства, м. Волочиськ Хмельницької області, Спілки споживчих товариств Хмельницької області, м. Хмельницький за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Волочиського районного споживчого товариства - підприємства споживчої кооперації "СТ КООП 2015 ПЛЮС", м. Волочиськ Хмельницької області про визнання протиправним та скасування проведення внутрісистемного аукціону та скасування результату аукціону у позові відмовлено.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Предметом позову уданій справі є визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. У даному повідомленні відповідач вказує, що позивач станом на 24.02.2021р. не вніс орендну плату протягом трьох місяців підряд за січень - березань 2021р. Повідомляє, що: розриває укладений з позивачем договір оренди приміщення від 16.03.16р., посвідчений Гайдук Є.А. приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу за № 910; доводить до відома позивача, що договір є розірваним з моменту одержання позивачем даного повідомлення про відмову від договору; вимагає, протягом доби з дати розірвання договору, повернути орендодавцю орендоване приміщення по акту прийому-передачі в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування. Підставою для визнання одностороннього правочину недійсним позивач зазначає недотримання нотаріальної форми його посвідчення відповідно до положень ст.654 ЦК України.

Судом береться до уваги, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19 вказано, що: "відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) вказано, що "договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач вказуючи на обов`язковість нотаріального посвідчення оскаржуваного одностороннього правочину посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.06.2022р. у справі № 910/9859/21 у пунктах 23-25 якої зазначено: "23.Спірний договір нотаріально посвідчено та здійснено його державну реєстрацію, тому всі зміни до договору чи будь-які домовленості сторін договору, в тому числі і щодо строку оплати за оренду приміщень, мають вчинятися в такій самій формі, як і сам договір, тобто в письмовій формі, і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки цього вимагають положення статті 654 ЦК України та встановлено умовами договору (пункт 8 статті 13 договору).

24. Отже, зміни, які вносяться до такого договору, чи інші домовленості сторін договору є укладеними та вважаються вчиненими за умови їх нотаріального посвідчення та державної реєстрації (статті 210, 640 ЦК України).

24.1. Відповідно до положень частини першої статті 220 ЦК України недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору (у даному випадку "домовленості") тягне його нікчемність, а тому така домовленість не породжує будь-яких правових наслідків щодо договору оренди, а відтак, листування сторін договору, яке суди попередніх інстанцій помилково оцінили як домовленість сторін з приводу відстрочення орендних платежів, не впливає на обов`язки Орендаря (Відповідача) сплачувати орендну плату у строк, встановлений договором оренди, тобто щомісячно.

25. Таким чином, висновок судів про те, що між сторонами договору існує домовленість на відтермінування сплати орендної плати не відповідає статті 654 ЦК України, а також умовам самого договору (пункт 8 стаття 13)".

Таким чином судом у даній постанові викладено висновок про застосування норм ст.654 ЦК України до правовідносин щодо вчинення сторонами договору у належній формі домовленості щодо зміни істотних умов договору. Натомість в даному випадку відповідачем вчинено односторонній правочин щодо відмови від договору оренди та його розірвання, відповідно підлягає вирішенню питання про належну форму односторонньої відмови в розрізі ст.654, 782 ЦК України та умов договору оренди від 16.03.2016р.

Стаття 654 ЦК України встановлює загальні правила щодо форми зміни або розірвання договору: зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

На відміну від ст. 654 ЦК України, ст. 782 ЦК України є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком - припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.

Відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 ЦК України, а також виходячи з положень ст.ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Додаткових вимог вказані положення ЦК України не містять.

Системний аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку, що одностороння відмова від договору оренди, право наймодавця на яку передбачено ст. 782 ЦК України, не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, оскільки це не передбачено положеннями цієї статті. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020р. у справі №910/4391/19.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що односторонній правочин щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. не може бути визнаний недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми його посвідчення відповідно до положень ст.654 ЦК України.

Поряд із цим судом береться до уваги таке.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

В силу приписів ч.ч. 1-3 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч.ч. 1-6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що 16.03.2016р. між фізичною особою-підприємцем Коваль Л.В. (орендар) та Волочиським районним споживчим товариством (орендодавець) укладено договір оренди приміщення, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування 70/100 частини нежитлової будівлі, ресторан "Дружба", що розташована в місті Волочиськ по вул. Незалежності (бувша Кірова), № 7а (сім літера "а"), Хмельницької області, на строк, зазначений в п. 4.1. цього договору ("приміщення"). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. та зареєстровано в реєстрі за № 910.

В даній угоді сторонами у п. 5.1. було погоджено, що за оренду приміщення зазначеного в п. 1.1. цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 6000,00 гривень, що еквівалентно 223,63 доларам США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору.

При цьому, пункт 5.3. договору передбачав право орендодавця в односторонньому порядку збільшити оренду плату у випадку зростання більше ніж на 5% курсу долара США за офіційним курсом НБУ порівняно із курсом долара США, який існував на день укладення цього договору, або на день останньої зміни розміру орендної плати.

Крім того, орендодавець мав право один раз на рік в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати у разі зростання рівня інфляції, змін пов`язаних з податковою політикою держави, внаслідок чого змінюється розмір орендної плати за цим договором. Індекс інфляції визначається за повідомленням Державного комітету статистики України, що публікується у встановленому законодавством порядку в офіційних друкованих засобах масової інформації.

В подальшому 28.03.2019р. між Волочиським районним споживчим товариством (орендодавець, від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої 09.04.2015р. за № 508 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Яковлевою С.Л., діє Барладин Ю.В.) та Коваль Л.В. (орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди приміщення від 16.03.2016р. (зареєстровано в реєстрі за № 910), відповідно до п. 1 якої сторони домовились викласти п. 5.1. в наступній редакції: "п. 5.1. За оренду приміщення, зазначеного в п. 1.1. цього договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату (договірну) в розмірі 9762 грн. Тобто із укладенням сторонами додаткової угоди до договору оренди приміщення було збільшено розмір щомісячної орендної плати з 6000,00 грн. до 9762,00 грн.

Судом береться до уваги, що статтею 654 ЦК України визначено форму зміни або розірвання договору. Так, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 5.3 договору оренди приміщення від 16.03.2016р. сторони передбачили, що зміна орендної плати оформляється договором про внесення змін, який орендар зобов`язаний підписати та повернути орендодавцю не пізніше 7 календарних днів з дня її отримання. Вказана угода буде невід`ємною частиною цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків - є договором (частині перша статті 626 ЦК України).

Судом констатується, що договір оренди приміщення від 16.03.2016р. нотаріально посвідчений, тому всі зміни до договору чи будь-які домовленості сторін договору, в тому числі і щодо збільшення розміру орендної плати оплати за оренду приміщень, мають вчинятися в такій самій формі, як і сам договір, тобто в письмовій формі, і підлягають нотаріальному посвідченню, оскільки цього вимагають положення статті 654 ЦК України та встановлено умовами договору.

Отже, зміни, які вносяться до такого договору, чи інші домовленості сторін договору є укладеними та вважаються вчиненими за умови їх нотаріального посвідчення та державної реєстрації (статті 210, 640 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 220 ЦК України недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору (у даному випадку додаткової угоди) тягне його нікчемність, а тому така домовленість не породжує будь-яких правових наслідків щодо договору оренди, а відтак, додаткова угода від 28.03.2019р. до договору оренди приміщення від 16.03.2016р. якою збільшено розмір орендної плати, не впливає на обов`язки орендаря (позивача) сплачувати орендну плату у розмірі 9762грн. щомісячно. Відповідно суд дійшов висновку, що додаткова угода від 28.03.2019р. є нікчемною з моменту її вчинення в силу закону.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для направлення ФОП Коваль Л.В. повідомлення від 24.02.2021р. № 12 про відмову від договору оренди приміщення та його розірвання стало несвоєчасність сплати орендної плати відповідно до умов договору.

Відповідно до умов договору оренди від 16.03.2016р. орендна плата становила 6000грн. в місяць. Таким чином, за період з 01.04.2019р. (дата початку дії додаткової угоди від 28.03.2021р., яка є нікчемною) позивачем мало бути сплачено 138 000грн. (за 23 місяці). Натомість позивачем із врахуванням додаткової угоди сплачено 195240грн., тобто станом на 01.01.2021р. існувала переплата у розмірі 57240грн. Відповідно на момент оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. у ФОП Коваль Л.В. (орендаря) була відсутня заборгованість із сплати орендної плати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність істотного порушення позивачем (орендарем) умов договору, а тому зазначене зумовило відсутність обставин, необхідних для розірвання договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, одним з найголовніших принципів цивільного права є забезпечення стабільності договору, що закріплено ст.ст. 525, 651 ЦК України, яка забороняє односторонню відмову від договору, за виключенням випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто необхідною умовою розірвання договору оренди приміщення має бути не внесення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, вставлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За результатами розгляду суд дійшов висновку про відсутність заборгованості позивача із сплати орендної плати, що зумовило відсутність підстав для відмови від договору оренди визначених законом (ст.782 ЦК України), а тому позовні вимоги про визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчиненого Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на наявність інших судових справ за участю ФОП Коваль Л.В. які стосуються приміщення ресторану "Дружба", що знаходиться у м. Волочиськ по вул. Незалежності, 7а і якими вставлено певні юридичні факти які мають преюдиційне значення у даній справі, зокрема №924/266/21, №924/564/21, №924/565/21, №924/882/21, №924/963/21, № 924/951/21, №924/952/21, № 924/169/22, №924/149/22.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина 7 статті 75 ГПК України).

Отже, преюдиційність - це властивість фактів, а оцінка судами в інших справах законності чи незаконності певних дій особи в жодному разі не є преюдиційним фактом, і навіть не є правовою позицією. Верховний Суд неодноразово зазначав, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка. Преюдиційні факти істотно відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанови від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 та від 17.02.2021 у справі № 914/1257/18, від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

Проте судом звертається увага, що відповідачем не обґрунтовано чи є обставини, встановлені судовими рішеннями у вищевказаних справах преюдиціними для справи 924/202/22, та не потребують доказуванню в контексті визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчиненого Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням №12 від 24.02.2021р. саме з підстав визначених позивачем у даній справі через призму нікчемності додаткової угоди від 28.03.2019р. до договору оренди приміщення від 16.03.2016р.

Судом враховується, що з огляду на положення частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікацію Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права. Зокрема, у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України N 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 232, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин щодо відмови від договору оренди приміщення та його розірвання, вчинений Волочиським районним споживчим товариством та оформлений повідомленням № 12 від 24.02.2021 року.

Стягнути з Волочиського районного споживчого товариства (, вул. Котляревського, 4, м. Волочиськ, Хмельниька обл, 31200) на користь Фізичної особи-підприємця Коваль Лариси Василівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 2481 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 08.09.2022р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 1 примірник: 1 - до справи

Направити на ел.пошту: позивачу (ІНФОРМАЦІЯ_2), представнику позивача (ІНФОРМАЦІЯ_3), відповідачу (ІНФОРМАЦІЯ_4), адвокату Коновалову М.А. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).