ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09.09.2022м. ДніпроСправа № 904/2880/22

За позовом: Виконувача обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком" (м. Дніпро)

про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації

Суддя: Татарчук В.О.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком", в якому просить:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком" () повернути Дніпровській міській раді () земельну ділянку площею 100 кв.м., розташовану на житловому масиві Тополя-2, 28а у м. Дніпро, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд;

- скасувати державну реєстрацію прав на багатофункціональну будівлю літ.А-1, розташовану на житловому масиві Тополя-2, 28а у м. Дніпро, загальною площею 92,6 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком" () від 11.03.2020 №35880604, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля, яка розташована на житловому масиві Тополя-2, 28а у м. Дніпро, загальною площею 92,6 кв.м. є самочинним будівництвом і право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано без відповідних правових підстав.

Також зазначає, що земельна ділянка, на якій розташовано зазначене самочинно побудоване нерухоме майно, за адресою: м. Дніпро, житловий масив Тополя-2, 28а належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності. Зазначена земельна ділянка не надавалась під будівництво відповідачу, а тому використання земельної ділянки без належно оформлених документів свідчить про її самовільне зайняття. Прокурор вважає, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля літ.А-1, яка розташована на житловому масиві Тополя-2, 28а у м. Дніпро, загальною площею 92,6 кв.м. підлягає знесенню за рахунок відповідача, а земельна ділянка, за зазначеною адресою приведенню у придатний для використання стан та поверненню позивачу.

Разом з позовом прокурор подав заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме на багатофункціональну будівлю літ.А-1, що розташована за адресою: м. Дніпро, житловий масив Тополя-2, 28а, загальною площею 92,6 кв.м., відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Граві-Ком" () та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо багатофункціональної будівлі літ.А-1, що розташована за адресою: м. Дніпро, житловий масив Тополя-2, 28а, загальною площею 92,6 кв.м., відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Вказана заява обґрунтована тим, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, постановленого за позовом прокурора, буде унеможливлено, оскільки володілець вказаного спірного нерухомого майна має реальні можливості здійснити його відчуження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову з таких підстав.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 20.07.2021 у справі №904/1933/21, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з кредитором, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте, всупереч вищевказаних положень чинного законодавства прокурором не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборона вчинення реєстраційних дії щодо останнього, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав на спірне нерухоме майно, або ускладнити ефективний захист порушеного права.

Окрім посилань на загальні норми процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову, жодного доказу вчинення ТОВ "Граві-Ком" дій, направлених на відчуження спірного майна, прокурором не надано.

Саме лише посилання прокурора на те, що нерухоме майно, з приводу якого виник спір, було відчужено первісним власником у якості внеску до статутного капіталу відповідача за актом приймання-передачі, не є обставиною, яка доводить необхідність вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 на багатофункціональну будівлю літ.А-1 загальною площею 92,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

У подальшому, 11.03.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. на підставі акту №2 приймання-передачі майна, яке передається до статутного капіталу, зареєстровано право приватної власності за ТОВ "Граві-Ком" на багатофункціональну будівлю літ.А-1 загальною площею 92,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

При цьому, ОСОБА_1 на момент передачі майна до статутного капіталу ТОВ "Граві-Ком" був керівником та бенефіціарним власником даного підприємства.

Проте, суд зазначає, що відповідні дії щодо спірного майна відбулись у 2020 році, а з позовом прокурор звернувся 07.09.2022 року, а тому відчуження майна на користь відповідача не було наслідком розпочатого прокурором судового провадження і не є доказом вжиття відповідачем заходів щодо відчуження даного майна.

Таким чином, прокурором не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких він звернувся.

Крім того, з заяви про забезпечення позову не вбачається дотримання принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими прокурором вимогами, зокрема, вимоги про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації права з накладенням арешту на нерухоме майно.

З огляду на викладене, враховуючи, що прокурор не надав суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст.ст. 136, 137 ГПК України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

При цьому, суд звертає увагу прокурора на те, що у разі виникнення реальної, підтвердженої загрози неможливості чи утруднення виконання судового рішення прокурор не позбавлений можливості повторно звернутися із заявою про забезпечення позову з поданням суду відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234, 235 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Виконувача обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 09.09.2022 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя В.О. Татарчук