РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2022Справа № 910/4918/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін Трейд" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 822 118,73 грн., без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 697 009,90 грн. інфляційних втрат та 125 108,83 грн. 3% річних за договором поставки № 53-129-01-21-02303 від 02.07.2021 року на підставі ст. ст. 525, 526, 625, 627, 712 ЦК України та ст. ст. 193, 265 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

15.07.2022 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки заявлені у період дії воєнного стану. Також просив суд зменшити розмір 3% річних, посилаючись на те, що прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань не спричинило позивачу будь-яких збитків. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд відстрочити виконання судового рішення, яке буде прийнято у даній справі на шість календарних місяців з дати його ухвалення та відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2021 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мартін Трейд" (постачальник) укладено договір поставки № 53-129-01-21-02303 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити світлі нафтопродукти (далі - продукція) виробництва ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод" (РБ), "Akcine bendrove "ORLEN Lietuva" (Литва), ВАТ "НАФТАН" (РБ), ПАТ "Укртатнафта" (Україна) для потреб ВП "Хмельницька АЕС" та ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди № 1).

Згідно п. 1.2 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікаціях (далі - специфікації), які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що сума договору складає 6 709 578,36 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 118 263,06 грн.

Пунктом 4.2 договору погоджено, що покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі поставленої продукції.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що оплата покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами i діє до 01.02.2022 р., а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1 договору).

Поясненнями позивача, які викладені у позовній заяві, а також актами приймання-передачі ТМЦ: № 3641 від 06.07.2021 року на суму 520 706,40 грн., № 3642 від 06.07.2021 року на суму 273 190,56 грн., № 3643 від 06.07.2021 року на суму 47 022,24 грн., № 3714/503 від 08.07.2021 року на суму 832 264,80 грн., № 3713/503/2 від 08.07.2021 року на суму 955 519,50 грн., № 3715/504 від 09.07.2021 року на суму 718 648,32 грн., № 3715/505 від 12.07.2021 року на суму 697 606,56 грн., № 4117/505/2 від 13.07.2021 року на суму 717 062,40 грн., № 4125/505/3 від 13.07.2021 року на суму 118 717,44 грн., № 4126/505/4 від 13.07.2021 року на суму 718 421,76 грн., № 4181/510 від 19.07.2021 року на суму 246 253,74 грн., № 4278/513 від 19.07.2021 року на суму 22 526,40 грн., № 4279/512 від 19.07.2021 року на суму 243 900,16 грн., № 4280/511 від 19.07.2021 року на суму 568 013,56 грн., які підписані уповноваженими представниками обох сторін, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу продукції згідно умов договору на загальну суму 6 679 853,84 грн.

11.08.2021 року позивач направив відповідачу претензію № 09/08-4 від 09.08.2021 року з вимогою у 7-ми денний термін з моменту пред`явлення даної претензії перерахувати 6 679 853,84 грн. заборгованості та 8 133,76 грн. 3% річних від простроченої суми, що підтверджується доказами направлення претензії, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач сплатив зазначену заборгованість в сумі 6 679 853,84 грн. з порушенням умов п. 4.2 договору, що підтверджується платіжними дорученнями № 1704 від 14.09.2021 року на суму 22 526,40 грн., № 2033 від 20.10.2021 року на суму 697 606,56 грн., № 2550 від 20.12.2021 року на суму 273 190,56 грн., № 538 від 14.04.2022 року на суму 243 900,16 грн., № 530 від 14.04.2022 року на суму 118 717,42 грн., № 539 від 14.04.2022 року на суму 718 421,76 грн., № 531 від 14.04.2021 року на суму 0,02 грн., № 540 від 14.04.2022 року на суму 717 062,40 грн., № 544 від 14.04.2022 року на суму 21 879,02 грн., № 537 від 14.04.2022 року на суму 718 648,32 грн., № 543 від 14.04.2022 року на суму 520 706,40 грн., № 605 від 21.04.2022 року на суму 246 253,74 грн., № 628 від 26.04.2022 року на суму 25 143,22 грн., № 604 від 21.04.2022 року на суму 568 013,56 грн., № 601 від 21.04.2022 року на суму 832 264,80 грн., № 631 від 26.04.2022 року на суму 955 519,50 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару на суму 6 679 853,84 грн., а відповідач не виконав свої зобов`язання з її оплати у строк визначений п. 4.2 договору.

Доказів оплати товару у строк визначений п. 4.2 договору відповідачем суду не надано.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом дана належна оцінка доводам відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, проте посилання на те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки заявлені у період дії воєнного стану є безпідставними з огляду на те, що за умовами п. 4.2 договору відповідач був зобов`язаний здійснити розрахунок за поставлену позивачем продукцію ще у період липня-серпня 2021 року, тоді як воєнний стан в Україні введено в дію з 24.02.2022 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення 697 009,90 грн. інфляційних втрат та 125 108,83 грн. 3% річних є обґрунтований та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

В силу ч. 1. ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах ст. 233 ГК України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних судом відмовлено.

Окрім того, відповідач просив суд відстрочити виконання судового рішення, яке буде прийнято у даній справі на шість місяців з дати його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

При цьому, відповідач не надав належних доказів на підтвердження виняткових обставин в розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи все вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, яке викладено у відзиві на позовну заяву.

Також, позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 157/22 від 10.06.2022 року, ордер на надання правової (правничої) допомоги серії АА № 1215398 від 15.06.2022 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4704 від 25.10.2011 року та платіжне доручення № 3946 від 10.06.2022 року на суму 20 000 грн.

Відповідач, у свою чергу, просив суд відмовити у задоволенні вимог про покладення на нього витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Ч. 4 ст. 126 ГПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5. ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6. ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням того, що відповідачем не доведено неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені позивачем та підтверджені належними доказами, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. ст. 126, 129 ГПК України, судовий збір та витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, ч. 4 ст. 191, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін Трейд" (59052, Чернівецька обл., Сторожинецький р-н, с. Великий Кучурів, вул. Головна, 76, корпус М; код 40042088) 697 009 (шістсот дев`яносто сім тисяч дев`ять) грн. 90 коп. інфляційних втрат, 125 108 (сто двадцять п`ять тисяч сто вісім) грн. 83 коп. 3% річних, 12 331 (дванадцять тисяч триста тридцять одну) грн. 78 коп. судового збору та 20 000 (двадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна