ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/854/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазуренко М.В.,

та представників

позивача: Брагін О.О.,

відповідача: Савчук Ю.М. (в режимі відеоконференції),

третьої особи-1: не з`явились,

третьої особи-2: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022

у справі № 904/854/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер"

за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке";

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер-2019"

про стягнення 2 266 016, 89 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог та заяви про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Дністер» з позовом про стягнення суми недоотриманих відсотків виходячи з процентної ставки 70% у розмірі 2 266 016,89 грн. за період з 23.03.2019 по 07.02.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 (суддя Васильєв О.Ю.) в задоволені позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 (колегія суддів у складі: Березкіна О.В. - головуючий, Іванов О.Г., Антонік С.Г.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму недоотриманих відсотків у розмірі 2 266 016, 89 грн.

Судами обох інстанцій встановлено, що 11.03.2015 між ТОВ «Агротек» (лізингодавець) та ТОВ «Серединецьке» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №8АФ-15, відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (трактор John Dееrе 8335R, 2013 року випуску, ціною 250 000,00 доларів США), а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу (майно) та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору всі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку №2 Графік внесення лізингових платежів до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Згідно з п. 7.2. договору у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений у графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70% річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 11.1. строк дії договору встановлено сторонами з 11.03.2015 по 20.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором.

Додатком №1 до цього договору є специфікація майна ,в якій наведено його найменування - трактор John Dееrе 8335R, вартістю 250 000 доларів США.

Відповідно до Графіку внесення лізингових платежів, що є додатком №2 до договору, перший лізинговий платіж, який повинна була здійснити третя особа - 20.04.2015, а останній - 20.12.2017; загальна сума лізингових платежів -275 367,45 доларів США.

Між ТОВ «Агротек» (лізингодавець) та ТОВ «Серединецьке» (лізингоодержувач) 13.07.2016 укладено додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу, якою був збільшений платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно з 62 867,45доларів США до 84 412,57 доларів США, викладено у новій редакції Графік внесення лізингових платежів (загальна сума лізингових платежів збільшилася з 275 367,45 доларів США до 296 912,57 доларів США ), а також внесено зміни в п. 7.2. договору шляхом викладення його у наступній редакції: У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Цією додатковою угодою № 2 ТОВ "Агротек" та ТОВ "Серединецьке" погоджено загальний розмір зобов`язань ТОВ "Серединецьке" перед ТОВ "Агротек" станом на момент її укладання (13.07.2016) 280 277,87доларів США, який складається:

- із заборгованості станом на 13.07.2016 по сплаті чергових лізингових платежів згідно графіку внесення лізінгових платежів за вересень 2015 - червень 2016 років у розмірі 99 745,77 доларів СІІІА (п. 2 Додаткової угоди №2),

- та платежів за Графіком внесення лізингових платежів, починаючи з 20.07.2016 по 20.12.2017 у загальному розмірі 180 532,10доларів США (п.1 Додаткової угоди №2).

Між ТОВ «Агротек» (лізингодавець) та ТОВ «Серединецьке» (лізингоодержувач) 30.03.2018 укладено додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу, якою був збільшений платіж як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно з 84 412,57 доларів США до 94 790,76 доларів США, внесено зміни до Графіку внесення лізингових платежів (перший платіж 20.04.2015, останній 20.06.2019), а також враховуючи зміну строків платежу за графіком, подовжено строк дії договору до 20.06.2019 включно.

У п. 3 цієї додаткової угоди сторони визначили прострочену заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів за лютий 2016 - грудень 2017 років в розмірі 194 881,54 доларів США, яка складається з: суми, що компенсує частину вартості предмету лізингу -162 477,34 доларів США, платежу як винагороди (комісії) за отримане у лізинг майно - 8 476,29 доларів США, штрафних санкцій - 23 927,91 доларів США лізингоодержувач зобов`язується сплатити у наступному порядку:

1) 105 443,39 доларів США в строк до 20.11.2018;

2) 52 721,69 доларів США в строк до 20.03.2019;

3) 26 360,85 доларів США в строк до 20.05.2019;

4) 10 355,61 доларів США в строк до 20.06.2019.

Загальний розмір зобов`язань ТОВ "Серединецьке" перед ТОВ"Агротек" станом на момент укладання Додаткової угоди №3 (30.03.2018) становив 205 259,73 доларів США.

Цей загальний розмір зобов`язань складався з:

- простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів за лютий 2016 - грудень 2017 років в розмірі 194 881,54 (п. 3 Додаткової угоди);

- платежів за Графіком внесення лізингових платежів, починаючи з 20.11.2018 по 20.06.2019 у розмірі 10 378,19 доларів США (п.1 Додаткової угоди №2).

Між ТОВ «Агротек» (лізингодавець), ТОВ Сварог-Дністер (поручитель) та ТОВ «Середницьке» (лізингоодержувач) 30.03.2018 укладено договір поруки №2П/8АФ-15, предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 (надалі за текстом основний договір).

Відповідно до п. 1.3. вищезазначеного договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін. Відповідно до п. 2.1. договору поруки у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором протягом 2-х робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2. договору поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги лізингодавця про прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання або листа лізингодавця про неможливість виконати зобов`язання за основним договором, виконати відповідне зобов`язання шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості лізингоодержувача за основним договором на рахунок лізингодавця. Поручитель зобов`язаний у разі невиконання лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання відповідати перед лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення.

Згідно з п. 6.2. договору поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 6.3. договору поруки: у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Від імені ТОВ «Сварог-Дністер» (поручитель) цей договір було підписано директором товариства Олійником А.А., який діяв на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Сварог-Дністер» (протокол №29/03-2018/СД від 29.03.2018), яким (поміж-іншим) було уповноважено його укласти та підписати договір поруки з метою гарантування виконання ТОВ «Серединецьке» своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 (зі змінами та доповненнями), що укладені між ТОВ «Агротек» та ТОВ «Серединецьке» (копія цього протоколу загальних зборів була надана представником ТОВ Сварог-Дністер до матеріалів справи № 904/1478/19 за участю тих же сторін, та в подальшому залучена до матеріалів цієї справи).

ТОВ «Агротек» 01.03.2019 направив на адресу ТОВ «Серединецьке» повідомлення №2802/19-2019/2юр від 28.02.2019 та рахунок №2802/2019/2 від 28.02.2019 з вимогою щодо виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу з оплати лізингових платежів в загальному розмірі 4 149 472,76 грн.

Позивач 09.04.2019 направив поручителю - ТОВ «Сварог-Дністер» вимогу №0904/19-20юр від 09.04.2019 про сплату грошових коштів в сумі 4 149 472,76 грн., яка залишилась невиконаною.

Звертаючись до ТОВ «Сварог-Дністер» із позовом про стягнення суми недоотриманих відсотків виходячи з процентної ставки 70% у розмірі 2 266 016,89 грн. за період з 23.03.2019 по 07.02.2020, позивач посилався на невиконання відповідачем як поручителем ТОВ «Серединецьке» зобов`язань за договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015, що є підставою для стягнення з відповідача процентів, передбачених ст. 625 ЦК України за період після ухвалення судового рішення у справі №904/1478/19 за позовом позивача до відповідача про стягнення основної заборгованості та процентів, тобто, за період з 23.03.2019 по день звернення з позовом, тобто 07.02.2020.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження того, що поручитель - ТОВ «Сварог-Дністер» надав письмову згоду на збільшення ціни договору фінансового лізингу і відповідальності за ним, що свідчить про припинення поруки за договором поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 в силу закону з 30.03.2018 (моменту збільшення розміру відповідальності поручителя внаслідок укладання додаткової угоди №3 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу без згоди поручителя), що зумовлює і припинення з вказаної дати перебування сторін договору у статусі кредитора та боржника у розумінні ст. 509 ЦК України, а отже і існування у позивача, як кредитора, права на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України та умовами договору фінансового лізингу. Суд зазначив, що оскільки договір поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 припинився до 04.02.2019, тому до відносин сторін за таким договором не підлягають застосуванню положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII від 03.07.2018, який було введено в дію 04.02.2019, та яким ч. 1 ст. 559 ЦК України було викладено у новій редакції.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове - про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що позивачем не надано доказів на підтвердження повідомлення ТОВ «Сварог-Дністер» про укладення додаткової угоди №3 до договору фінансового лізингу, згідно з якою змінено ціну даного договору та графік внесення лізингових платежів. Проте станом на дату підписання додаткової угоди № 3 до договору поруки, відповідач був обізнаний про існування додаткової угоди № 2, за якою розмір зобов`язання ТОВ «Серединецьке» фактично був набагато меншим від первісного зобов`язання, яке існувало за договором фінансового лізингу. Так, відповідач поручився перед позивачем за виконання третьою особою грошового зобов`язання у розмірі 280 277,87 доларів США. З огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції, відмовивши у стягненні процентів за порушення виконання грошового зобов`язання за період після ухвалення рішення у справі № 904/1478/19 з тих підстав, що порука припинилась у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності без згоди поручителя, не надав оцінки та не з`ясував обсяг зобов`язань, який існував на момент укладання додаткової угоди № 2 та був нею визначений. Оскільки додаткова угода №3 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 хоча і була укладена без згоди поручителя, однак через те, що обсяг забезпеченого зобов`язання та обсяг відповідальності поручителя не збільшився, підстав для припинення договору поруки від 30.03.2018 №2П/8АФ-15 відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України немає. За наслідками укладання додаткової угоди № 3 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 не відбулося збільшення зобов`язання поручителя без його згоди та не відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що спростовує висновки суду першої інстанції про припинення поруки з цих підстав. З огляду на вищезазначені обставини, апеляційний господарський суд також визнав помилковими висновки суду першої інстанції про те, що до відносин сторін за таким договором не підлягають застосуванню положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII від 03.07.2018, який було введено в дію 04.02.2019, та яким ч. 1 ст. 559 ЦК України було викладено у новій редакції з тих підстав, що договір поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 на думку суду першої інстанції припинився до 04.02.2019. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки з матеріалів справи вбачається, що у межах справи № 904/1478/19 позивач у квітні 2019 року звернувся до ТОВ «Торговий дім «Армада», ТОВ «Сварог-Дністер» та ТОВ «СК Бужок» з позовом про солідарне стягнення 34 132 215,75 грн. (у т.ч.: 4 177 187,23 грн. - заборгованості з лізингових платежів і 29 955 028,52 грн. - 365% річних), то з урахуванням додаткових угод до договору фінансового лізингу, якими були змінені строки лізингових платежів та строк дії договору, відсутні підстави вважати припиненою поруку на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати поточної та простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів у строки, визначені умовами договору, внаслідок чого, за період з 23.03.2020, тобто, з дати, до якої здійснено розрахунок недоотриманих відсотків у справі № 904/1478/19 по 07.02.2020, розмір відсотків у заявлених позивачем межах 70% річних, складає 2 266 016,89 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 554, 559 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права.

Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме - апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норм права (ст.ст. 554, 559 Цивільного кодексу України), викладених у постановах Верховного Суду 11.08.2020 у справі № 904/1478/19, від 14.06.2021 у справі № 924/181/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 24.07.2019 у справі № 910/10364/16, від 16.04.2019 у справі № 910/9673/17, від 09.10.2020 у справі № 903/998/19, від 05.11.2020 у справі № 924/174/20, від 24.12.2020 у справі № 924/175/20, від 21.01.2021 у справі № 924/190/20, від 21.01.2021 у справі № 924/208/20, від 26.01.2021 у справі № 924/180/20, від 28.01.2021 у справі № 924/209/20, від 02.02.2021 у справі № 924/193/20, від 09.02.2021 у справі № 924/744/20, від 11.02.2021 у справі № 924/173/20, від 11.02.2021 у справі № 924/200/20, від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18, від 25.04.2018 у справі № 641/9926/15-ц, від 15.06.2020 у справі № 138/240/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 27.03.2019 у справі № 296/3797/14-ц.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.02.2022 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.04.2022, надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 09.03.2022, а також зупинено виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Також в ухвалі зазначено, що Суд не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі № 924/181/20, на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.11.2020 у справі № 924/181/20 та на ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 924/197/20, оскільки за змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як вказані судові рішення не є джерелом правозастосовчої практики у розумінні цієї правової норми.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.04.2022, у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану з 24.02.2022 строком на 30 діб та Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 строком на 30 діб, повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду касаційної скарги ТОВ "Сварог-Дністер" відбудеться 31.05.2022.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.04.2022 ТОВ «Агротек» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач вказує на помилковість доводів скаржника та правильність висновків суду апеляційної інстанції, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного господарського суду - без змін.

У судовому засіданні 31.05.2022 оголошено перерву у справі до 23.06.2022.

У судовому засіданні 23.06.2022 оголошено перерву у справі до 26.07.2022.

У судовому засіданні 26.07.2022 оголошено перерву у справі до 02.08.2022.

До Суду 29.07.2022 від ТОВ "Сварог-Дністер" надійшли додаткові пояснення у справі.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Посилаючись на припинення поруки з визначеної ч. 1 ст. 559 ЦК України підстави, відповідач вказує, що сторони договору фінансового лізингу від 11.03.2015 №8АФ-15 не повідомили його як поручителя за договором поруки від 30.03.2018 №2П/8АФ-15 про існування додаткової угоди №3 від 30.03.2018 до основного договору фінансового лізингу, якою, зокрема, змінено ціну договору, визначено новий графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність за несвоєчасну сплату лізингових платежів.

За загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом ч. 3 ст. 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, необхідність узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Саме такий висновок щодо застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України у подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18.

Як встановили суди попередніх інстанцій, предметом договору поруки є зобов`язання поручителя в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу (п.1.1 договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018).

Відповідно до п. 1.3 вищезазначеного договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Одночасно, враховуючи дату прийняття загальними зборами учасників ТОВ "Сварог-Дністер" рішення про уповноваження директора товариства укласти договір поруки (протокол №29/03-2018/СД від 29.03.2018) та його зміст, суди дійшли висновку про обізнаність ТОВ "Сварог-Дністер" про наявність додаткової угоди №2 від 13.07.2016 до договору фінансового лізингу, що в свою чергу не заперечується відповідачем, який зазначив, що зі змісту протоколу загальних зборів учасників вбачається, що останні надають згоду на поруку за договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 із врахуванням додаткової угоди №2 від 13.07.2016.

Натомість, суди погодились з твердженнями відповідача про те, що на час укладання договору поруки йому не було відомо про наявність додаткової угоди №3 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу, оскільки вищезазначені загальні збори учасників ТОВ "Сварог-Дністер" відбулися на день раніше, ніж була укладена додаткова угода №3 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу, а позивачем не надано жодних доказів на спростування цієї обставини, як і доказів укладання цієї додаткової угоди до моменту укладання договору поруки або доказів отримання згоди поручителя на укладання цієї додаткової угоди.

Суди констатували, що у договорі поруки від 30.03.2018 №2П/8АФ-15 не зазначено, що поручитель поручається за виконання зобов`язань, які визначені додатковою угодою №3 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу від 11.03.2015 №8АФ-15.

Визначення обсягів солідарних зобов`язань поручителя виключно у залежності від волевиявлення сторін в основному зобов`язанні суперечить встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки створює підстави для завдання шкоди майновим інтересам поручителя через неузгоджене ним збільшення розміру його грошової відповідальності.

Так, і у даній справі умови пунктів 1.1, 1.3 та 6.3 договору поруки не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, не звільняють ТОВ "Агротек" від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із ТОВ "Сварог-Дністер", як поручителем, у належній формі.

Визначивши в пункті 1.1 договору поруки, що предметом даного договору є зобов`язання ТОВ "Сварог-Дністер" солідарно відповідати в повному обсязі перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, які випливають з умов договору лізингу, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору лізингу, сторони в пункті 1.3 того ж розділу договору поруки, що має назву "предмет договору", конкретизували вищевказані умови, зазначивши, що для внесення будь-яких змін та доповнень до договору лізингу лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Отже, сторони договору вважали, що згода поручителя, за пунктом 1.3 не потрібна на будь-які зміни, тобто, згідно з цим пунктом, поручитель в момент укладання договору поруки погоджується на зміни до договору фінансового лізингу без додаткового узгодження з ним цих змін.

Між тим, в пункті 6.3 договору поруки, який знаходиться у розділі "заключні положення", міститься протилежна умова (яка суперечить предмету договору) про те, що у разі, якщо без згоди поручителя (наявність чи відсутність якої для сторін договору поруки згідно з умовами пункту 1.3 юридично неважлива) до договору фінансового лізингу вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім). Але ж згідно з предметом договору (пункт 1.1) цей попередній обсяг відповідальності, що залишається без змін, визначений як повний обсяг як за договором лізингу, так і за усіма додатковими угодами до нього.

За умов, коли положення договору суперечать одне одному, об`єктивний аналіз договірних правовідносин має включати в себе й оцінку фактичних дій учасників цих правовідносин, здійснених ними на виконання договору.

Судами попередніх інстанцій встановлена відсутність доказів на підтвердження повідомлення ТОВ "Сварог-Дністер" про укладення додаткової угоди №3 до договору фінансового лізингу, згідно з якою змінено ціну даного договору та графік внесення лізінгових платежів, що й стало підставою для відмови в задоволенні позову судом першої інстанції, з огляду на те, що на момент укладення договору поруки та внесення змін до договору фінансового лізингу в частині збільшення лізингових платежів положення ч. 1 ст. 559 ЦК України мали імперативний характер та не передбачали жодного альтернативного варіанту, у разі внесення змін до основного договору та збільшення відповідальності поручителя, ніж припинення поруки.

Разом з цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яке мотивоване посиланням на обставини збільшення обсягу відповідальності поручителя за рахунок збільшення його зобов`язання, апеляційний суд, зазначаючи, що ціна договору та обсяг грошового зобов`язання поручителя можуть не співпадати, фактично виходив лише з порівняння погодженого сторонами залишку заборгованості та платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно згідно з додатковою угодою №2 та додатковою угодою №3, втім дослідженню підлягав саме обсяг зобов`язань поручителя та обставини щодо його збільшення/незбільшення за рахунок збільшення суми, що компенсує частину вартості предмету лізингу, розміру винагороди (комісії) та збільшення періоду їх сплати.

Суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки умовам додаткової угоди №3 на предмет збільшення суми, що компенсує частину вартості предмету лізингу та платежів як винагороди (комісії) на суму понад 10000 доларів США, визначенню остаточного розміру заборгованості з урахуванням проведених оплат, а також графіку внесення лізингових платежів, згідно з яким змінився період сплати лізингових платежів.

Вказуючи на те, що відповідач поручився за виконання грошового зобов`язання, погоджений з відповідачем розмір якого складав не менше 280 277,87 доларів США (з урахуванням умов додаткової угоди №2), а укладенням додаткової угоди №3 фактично було засвідчено зменшення розміру зобов`язань відповідача станом на 30.03.2018 з 280 277,87 доларів США до 205 259,73 доларів США, суд апеляційної інстанції не дав оцінки з чого складаються порівняні ним підсумовані суми. Так, апеляційний суд залишив поза увагою те, що розмір прострочених зобов`язань, узгоджений у додатковій угоді №2, становить 99 745,77 доларів США, тоді як у додатковій угоді №3 розмір узгоджених сторонами прострочених зобов`язань становить вже 194 881,54 доларів США. Також не дано оцінки даним, які засвідчують збільшення платежів як винагороди (комісії) з 84 412,57 доларів США (додаткова угода №2) до 94 790,76 доларів США (додаткова угода №3), та зміні у бік збільшення періоду сплати лізингових платежів, що у разі невчасної сплати або несплати, тягне за умовами договору нарахування штрафних санкцій та є підставою для нарахування інших видів відповідальності, на предмет того, чи не призведе це до збільшення зобов`язань та відповідальності.

Без з`ясування вказаних обставин, колегія суддів вважає передчасними висновки апеляційного суду про те, що обсяг забезпеченого зобов`язання та обсяг відповідальності поручителя не збільшився, та у зв`язку з чим немає підстав для припинення договору поруки від 30.03.2018 №2П/8АФ-15 згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

В порушення наведених вище приписів законодавства, апеляційний суд припустився порушень норм матеріального та процесуального права, дійшовши передчасних та недостатньо обґрунтованих висновків в частинні наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості з лізингових платежів та недоотриманих відсотків, не оцінивши ані доводів відповідача про зміну у бік збільшення розміру його зобов`язань, ані розрахунку, наданого позивачем до заяви про уточнення позовних вимог, на предмет того, на підставі якого саме договору вираховувались зобов`язання за лізинговими платежами, в якому розмірі та за яким договором нараховувались відсотки відповідальності, враховуючи зменшення позивачем розміру своїх вимог.

Також колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.07.2022 у справі № 904/1478/19 з аналогічними правовідносинами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Враховуючи викладене колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що постанова апеляційного господарського судів у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та аргументам учасників справи, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У зв`язку з тим, що судом касаційної інстанції не змінюється рішення та не ухвалюється нове, відповідно до статті 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/854/20 скасувати.

Справу № 904/854/20 передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.