ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Справа № 926/1455/19

За позовом Керівника Вижницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вижницької міської ради

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 55 127,56 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Паращук Д.В.

Представники сторін:

Прокурор Балицька Р.С.

Від позивача ОСОБА_2 .

Від відповідача адвокат Клим Н.І.

Паламарюк М.Г.

СУТЬ СПОРУ: Керівник Кіцманської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави в особі Вижницької міської ради до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 40 910,77 грн

Стислий виклад позиції прокурора.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що ФОП ОСОБА_1 , починаючи з 2016 року користується приміщенням комунальної власності Вижницької територіальної громади, площею 70,9 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 без укладення договору оренди та не сплачує до міського бюджету коштів за його користування.

Відтак, прокурор звертаючись до суду з позовом просить зобов`язати ФОП ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 м.кв., шляхом його звільнення та стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2019 року на суму 40 910,77 грн.

Разом з тим, 20 грудня 2021 року на адресу суду надійшла письмова заява прокурора про збільшення розміру позовних вимог.

Так, керівник Кіцманської прокуратури просить суд збільшити розмір суми безпідставно збережених коштів заявленої до стягнення з відповідача на користь Вижницької міської ради до 55 127,56 грн., у зв`язку із донарахування різниці за період, починаючи з 01 квітня 2019 року по 30 листопада 2019 року включно.

Вказана заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до закінчення підготовчого провадження з урахуванням уточнень прокурора, озвучених останнім в судовому засіданні.

Стислий виклад позиції позивача

14 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив Вижницької міської ради від 05 серпня 2019 року, згідно змісту якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги з огляду на те, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності Вижницької міської ради, а відповідач своїми діями перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що є у комунальній власності.

Крім того, позивач зазначає, що згідно Акту державної технічної комісії про закінчення будівництва об`єкта в експлуатацію від 26 листопада 2011 року, нежитлове приміщення площею 70,9 м.кв (що належить до комунальної власності) не увійшло до площі житлового приміщення, що здавалось в експлуатацію, згідно вказаного Акту.

Стислий виклад позиції відповідача

01 серпня 2019 року до Господарського суду Чернівецької області надійшов письмовий відзив на позовні вимоги Керівника Кіцманської місцевої прокуратури, підписаний відповідачем 30 липня 2019 року. Згідно змісту вказаного відзиву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач вказує на те, що ним не використовується спірне приміщення. Натомість, здійснено реконструкцію будівництва під магазин та бар, яке в подальшому прийнято в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Загальна площа вказаного об`єкта становить 285,16 м.кв. та на переконання відповідача належить останньому на законних підставах.

Разом з тим, відповідач вважає необґрунтованим звернення прокурора до суду із вказаним позовом.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2019 року, судову справу передано на розгляд судді Гончарука О.В.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 11 липня 2019 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року зупинено провадження у справі та призначено процедуру врегулювання спору за участю судді

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21 жовтня 2019 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі, справу передано відділу документального забезпечення та контролю для подальшого повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2019 року, справу № 926/1455/19 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 22 жовтня 2019 року призначено підготовче засідання по справі 926/1455/19 на 07 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року призначено підготовче засідання на 11 листопада 2019 року.

В судовому засіданні 11 листопада 2019 року оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27 листопада 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 20 грудня 2019 року.

В судовому засіданні 20 грудня 2019 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 10 січня 2020 року.

В підготовчому судовому засіданні 10 січня 2020 року оголошено перерву до 13 січня 2020 року. В судовому засіданні 13 січня 2020 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 14 січня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14 січня 2020 року призначено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, доручено проведення експертизи - Спільному Підприємству Західно-Українському Експертно-Консультативному Центру; зупинено провадження у справі.

10 листопада 2021 року до Господарського суду Чернівецької області повернулись матеріали справи № 926/1455/19 із судово-експертної установи разом із складеним 05 липня 2021 року висновком експерта № 146 та супровідним листом № 233 від 10 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12 листопада 2021 року поновлено провадження по справі № 926/1455/19; призначено підготовче засідання на 22 листопада 2021 року.

Судове засідання 22 листопада 2021 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Проскурняка О.Г. у черговій щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року призначено підготовче засідання на 03 грудня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03 грудня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання прокурора про виклик експерта до суду для надання пояснень; задоволено заяву прокурора про заміну сторони її правонаступника; замінено сторону у справі № 926/1455/19 - Кіцманську місцеву прокуратуру її правонаступником - Вижницькою окружною прокуратурою; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 12 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року розгляд справи по суті у справі № 926/1455/19 відкладено на 28 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року розгляд справи по суті відкладено на 28 січня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області призначено розгляд справи по суті на 03 лютого 2022 року, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Проскурняка О.Г. у відрядженні, починаючи з 27 січня по 29 січня 2022 року включно.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення до підготовчого провадження; розгляд справи по суті у справі № 926/1455/19 відкладено на 17 лютого 2022 року; викликано в судове засідання судового експерта Спільного підприємства Західно-Українського Експертно-Консультативного Центру Юзвенко Р.В. для надання пояснень щодо висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи у господарській справі № 926/1455/19.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17 лютого 2022 року вирішено повернутися до розгляду справи № 926/1455/19 у підготовчому провадженні; підготовче засідання призначено на 28 лютого 2022 року; сторонам запропоновано надати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року підготовче засідання у справі № 926/1455/19 відкладено на 21 березня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21 березня 2022 року призначено додаткову будівельно-технічну експертизу; доручено проведення будівельно-технічної експертизи судовому експерту Спільного Підприємства Західно-Українського Експертно-Консультативного Центру Юзвенко Р.В.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05 липня 2022 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 19 липня 2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 08 серпня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року підготовче судове засідання у справі № 926/1455/19 призначено на 12 серпня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року закрито підготовче провадження в справі; призначено розгляд справи по суті на 23 серпня 2022 року.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні 23 серпня 2022 року позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Адвокат відповідача та відповідач в судовому засіданні 23 серпня 2022 року проти задоволення позовних вимог заперечили, з підстав вказаних у відзиві на позов.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (аудіо-запис)

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, відповідача та адвоката відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі-ГК України) унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Так, згідно Договору купівлі-продажу незакінченої будови цегляного магазину в с. Багна, затвердженого рішенням 12-ї сесії ІІІ скликання Багнянської сільської ради протоколом № 9 від 30 березня 2001 року, Багнянська сільська рада (продавець) зобов`язався продати ОСОБА_3 на умовах товарного кредиту 66/100 ідеальної частини незавершеної будови цегляного магазину, який знаходиться в с. Багна, Вижницького району, Чернівецької області, а покупець зобов`язується прийняти незавершену будову магазину в с. Багна, завершити будівництво цілого приміщення за свій власний рахунок і таким чином розрахуватись з Продавцем за наданий товар та кредит за нього виконанням будівельно-монтажних опоряджувальних робіт на частині будови, яка належатиме Багнянській сільській раді (на 34/100 ідеальної частки).

Згідно пунктів 2.1. 2.4. вказаного Договору, Покупець зобов`язаний завершити будівництво купленої частини цегляного магазину в с. Багна до повного вводу його в експлуатацію і в рахунок плати за придбану частину будівлі та процентів за користування наданим товарним кредитом одночасно завершити за власні кошти будівництво тієї частини будови, яка залишається власністю Багнянської сільської Ради і становить 34/100 ідеальної частини. Будівництво повинно бути завершене протягом 270 календарних днів з моменту укладання цього Договору. Розрахунок за придбану частину будівлі вважається здійсненим з часу підписання акту вводу в експлуатацію завершеного будівництва цегляного магазину. Продавець з моменту підписання цього договору передає Покупцеві по акту прийому-передачі незавершену будову цегляного магазину в с. Багна, із них 66/100 - в приватну власність з розстрочкою платежу (виконанням обумовлених робіт) на 270 календарних днів. Покупець завершує будівництво цілісного комплексу за власні кошти в вищеназваний термін. Після завершення будівництва Багнянська сільська Рада видає свідоцтво на право власності 66/100 ідеальної частини магазину ОСОБА_3 , 34/100 - на право власності Багнянської сільської Ради.

13 лютого 2002 року виконавчим комітетом Багнянської сільської ради видано свідоцтво про право власності на 66/100 ідеальної частки будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та складається з двох приміщень загальною площею 137,50 кв.м.

Також, 13 лютого 2002 року виконавчим комітетом Багнянської сільської ради видано свідоцтво про право власності на 34/100 ідеальної частки будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , що належить територіальній громаді Багнянської сільської ради на праві комунальної власності та складається з одного приміщення загальною площею 70,90 кв.м.

Відповідно до рішення першої сесії VIII-го скликання Вижницької міської ради від 26 грудня 2016 року №18-1/16 Вижницька міська рада є правонаступником Багнянської сільської ради і представляє інтереси Вижницької міської територіальної громади Вижницького району Чернівецької області.

Також, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 66/100 ідеальної частки, а Багнянській сільській раді 34/100 ідеальної частки будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

В подальшому, згідно змісту акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта від 23 березня 2006 року, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 на підставі рішення Багнянської сільської ради 06-ї сесії 04 скликання від 05 травня 2003 року здійснено будівництво - будівельні роботи по реконструкції незавершеного будівництвом магазину під магазин-бар.

Відповідно до пункту 8 вказаного акту, на об`єкті виконані згідно з державними будівельними нормами всі роботи, передбачені проектною документацією, змонтоване і випробуване обладнання, проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічними регламентами, створені безпечні умови для праці виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативів правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, екологічних та санітарних норм.

Відтак, 21 квітня 2006 року, згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта від 23 березня 2006 року, державною приймальною комісією вирішено прийняти в експлуатацію пред`явлений державній приймальній комісії магазин-бар за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний акт підписано та затверджено без зауважень головою державної приймальної комісії Багнянським сільським головою В. Бізінським та членами державної приймальної комісії.

В подальшому, 17 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та Багнянською сільською радою Вижницького району Чернівецької області укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, загальною площею 700 кв.м. (кадастровий номер :01:001:0096) за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно пункту 1.2. Договору, земельна ділянка продається для обслуговування магазину та бару.

Доказів визнання недійсним або встановлення факту нікчемності чи не укладення вищевказаного договору суду не надано.

18 травня 2009 року, ОСОБА_1 на підставі вказаного договору отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформації, що міститься у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будівля магазину-бару, загальною площею 285,2 кв.м., розташована на земельній ділянці загальною площею 0,07 га. з кадастровим номером: :01:001:0096 за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Питання правомірності державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлі магазину-бару було предметом розгляду в межах господарської справи № 926/1755/20 за позовом Вижницької міської ради до відповідачів: 1) Державного реєстратора відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики Вижницької районної державної адміністрації Шутак Параска Юріївна; 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації права власності.

Так, в межах вказаної справи, позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування запису про право власності №34452685 і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 50010048 від 04 грудня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається із рішення Господарського суду Чернівецької області по справі № 926/1755/20 від 26 листопада 2020 року, залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16 червня 2021 року, копії яких містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності установлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Частиною 4, 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Означене рішення місцевого господарського суду залишено без змін, а відтак набрало законної сили.

Так, в межах господарської справи № 926/1755/20 судами встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 66/100 ідеальної частки, а Багнянській сільській раді 34/100 ідеальної частки будинку, розташованого в в АДРЕСА_2 .

Крім того, судами встановлено, що правовідносини, щодо спільної власності нерухомого майна існують між Вижницькою міською радою та ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлі магазину-бару на підставі статті 331 Цивільного кодексу України, шляхом створення новоствореного майна, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Стосовно позовної вимоги прокурора зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, суд вказує наступне.

В матеріалах справи знаходиться акт обстеження приміщення комунальної власності Вижницької міської ради, що знаходиться в с. Багна, вул. Головна, 114 Вижницького району від 20 березня 2019 року.

Згідно вказаного акту комісією проведено обстеження приміщення комунальної власності в АДРЕСА_1 , а саме приміщення першого поверху, яке складається з однієї кімнати площею 70,9 кв.м. та належить Вижницькій міській раді на праві власності. Крім того, комісією встановлено, що у середині приміщення знаходиться 16 торгівельних прилавків, 8 пристінних прилавків, 1 холодильник, 1 морозильна камера, 1 піч кахельна та продукція продовольчої і промислової групи.

Крім того, вказаним актом встановлено, що торгівельна діяльність в згаданому вище приміщенні здійснюється ОСОБА_4 , яка згідно листа відповіді (вих.№ 3380/9/24-13-13-06 від 05 квітня 2019 року) від Головного управління ДФС у Чернівецькій області перебуває в трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2013 року по час надання вказаної відповіді.

З метою встановлення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, ухвалою Господарського суду Чернівецької області по справі № 926/1455/19 від 21 березня 2022 року, судом призначено додаткову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Спільного Підприємства Західно-Українського Експертно-Консультативного Центру Юзвенко Р.В.

На вирішення експерту поставлено наступне питання: чи входить окреме приміщення загальною площею 70,90 кв.м. зареєстрованого відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 19702751 від 24 березня 2017 року до складу об`єкту нерухомості, загальною площею 285,16 кв.м., відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191435609 від 04 грудня 2019 року.

Так, із повідомлення № 109 про неможливість надання висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам справи № 926/1455/19, підписаного судовим експертом Юзвенко Р.В., експертом повідомлено суд про неможливість надання відповіді на питання входження окремого приміщення загальною площею 70,90 кв.м. зареєстрованого відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 19702751 від 24 березня 2017 року до складу об`єкту нерухомості, загальною площею 285,16 кв.м., відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191435609 від 04 грудня 2019 року.

При цьому, в судовому засіданні при розгляді справи по суті під запис відповідачем ФОП ОСОБА_1 визнано факт зайняття приміщення, яке відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 19702751 від 24 березня 2017 року належить на праві комунальної власності (вид спільної власності спільна часткова; розмір частки 34/100) Вижницькій міській раді Вижницького району, шляхом розміщення торгівельних прилавків, холодильника, морозильної камери та продукції продовольчої і промислової групи.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт зайняття відповідачем приміщення, загальною площею 70,90 кв.м. зареєстрованого відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 19702751 від 24 березня 2017 року, що належить на праві комунальної власності (вид спільної власності спільна часткова; розмір частки 34/100) Вижницькій міській раді Вижницького району.

Згідно положень частини 1 статті 317 та частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини 1 статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відтак, з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 підтвердив, що на даний час саме він займає спірне приміщенні та відсутності належних доказів щодо підтвердження правомірності користування відповідачем спірним приміщенням, суд погоджується з доводами прокурора, вважаючи, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 м.кв., шляхом звільнення його від 16 торгівельних прилавків, 8 пристінних прилавків. 1 холодильника, 1 морозильної камери та продукції продовольчої і промислової групи є належним чином доведені, обґрунтовані та такими, що підлягають до задоволення.

Стосовно позовної вимоги прокурора про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 55 127,56 грн, суд вказує наступне.

Звертаючись із вказаною позовною вимогою до суду, прокурор посилається на те, що відповідачем використовується без правовстановлюючих документів приміщення, площею 70,90 кв.м., яке належить Вижницькій міській раді, що позбавило можливості останньої отримати кошти в розмірі орендної плати за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2019 року.

Вказане твердження розцінюється судом критично, з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі-ГК України) унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Так, згідно частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 760 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

При цьому, правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим регулюються, окрім іншого, законом України Про оренду державного та комунального майна.

Частиною 1 статті 3 вказаного Закону унормовано, що об`єктами оренди за цим Законом є: єдині майнові комплекси підприємств, їхніх відокремлених структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини); інше окреме індивідуально визначене майно; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (далі - майно, що не увійшло до статутного капіталу), а також майно, заборонене до приватизації, яке може при перетворенні державного підприємства в господарське товариство надаватись такому товариству на правах оренди; майно, щодо якого до статутного капіталу внесено право господарського відання на майно; майно, закріплене на праві господарського відання за акціонерними товариствами та їхніми дочірніми підприємствами у процесі їх утворення та діяльності; майно, передане до статутного капіталу акціонерних товариств на праві господарського відання; майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, державних і комунальних установ та організацій, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних та фіскальних органів, Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, - без права викупу та передачі в суборенду орендарем; майно, що не підлягає приватизації, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

При цьому, із повідомлення № 109 про неможливість надання висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам справи № 926/1455/19, підписаного судовим експертом Юзвенко Р.В. встановлено неможливість надання відповіді на питання входження окремого приміщення загальною площею 70,90 кв.м. до складу об`єкту нерухомості, загальною площею 285,16 кв.м., а відтак судовим експертом та сторонами по справі не надано суду визначення індивідуальних ознак та розташуванням приміщення загальною площею 70,90 кв.м. у співвідношенні до об`єкта нерухомості, загальною площею 285,16 кв.м., а відтак вказана частина приміщення, на переконання суду, не може бути об`єктом оренди.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 761 Цивільного кодексу України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частини 1-3 статті 319 ЦК України).

В той же час, судом вище встановлено та неодноразово підтверджено прокурором та позивачем, що Вижницькій міській раді Вижницького району належить на праві спільної часткової власності приміщення, загальною площею 70,90 кв.м., що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 .

Правовий режим спільної власності регулюється Главою 26 Цивільного кодексу України.

Так, згідно положень статті 355 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

При цьому, за змістом частини 1-3 статті 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень частини 1-3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено в межах господарської справи № 926/1755/20, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 66/100 ідеальної частки, а Багнянській сільській раді (правонаступником якої є Вижницька міська рада) 34/100 ідеальної частки будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

Відтак, судами встановлено, що правовідносини, щодо спільної власності нерухомого майна існують між Вижницькою міською радою та ОСОБА_3 .

При цьому, враховуючи відсутність індивідуальних ознак приміщення загальною площею 70,90 кв.м. та не подання до матеріалів справи доказів стосовно існування домовленості про порядок володіння та користування майном, з огляду на те, що право власності на земельну ділянку на якій знаходиться спільне майно Вижницької міської ради та ОСОБА_3 належить виключно відповідачу ФОП ОСОБА_1 , суд вважає, що надання в односторонньому порядку Вижницькою міської радою вказаного приміщення в оренду без залучення іншого співвласника ОСОБА_3 є неможливим, а відтак у задоволенні вимоги прокурора про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати слід відмовити.

Стосовно встановлення судом наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд вказує наступне.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції, прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Відповідно до абзаців 1-2 частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, прокурором при поданні позовної заяви зазначено Вижницьку міську раду, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим. Приміром, таке право виникає там і тоді, коли прокурор діє в інтересах держави, у разі відсутності в органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, повноважень щодо звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

З огляду на викладене необхідно зазначити, що закон не передбачає права прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18.

Позов у справі, що розглядається, подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги аргументовано тим, що відповідачем порушено вимоги цивільного законодавства, а саме безпідставно збережено кошти за користування самовільно зайнятого приміщення, що порушує права Держави в особі Вижницької міської ради, як співвласника майна.

При цьому, в обґрунтування подання позову прокурором, останній зазначив, що Вижницька міська рада, жодних заходів, щодо захисту свого права, як власника спірного приміщення упродовж тривалого часу не вживала та фактично самоусунулась від своїх повноважень, у зв`язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави саме прокурор.

Враховуючи вищевикладене, судом критично оцінюється посилання відповідача на необґрунтованість звернення прокурора до суду із вказаним позовом.

Крім того, суд звертає увагу сторін на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Серявін та інші проти України наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити частково.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи зазначене, судовий збір слід залишити за позивачем.

Інших судових витрат не заявлено.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 м.кв. шляхом звільнення його від 16 торгівельних прилавків, 8 пристінних прилавків. 1 холодильника, 1 морозильної камери та продукції продовольчої і промислової групи.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів в розмірі 55 127,56 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. М. Кордуби, буд. 21-А, ) 1 921,00 грн. судового збору

Повний текст рішення складено та підписано 01 вересня 2022 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк