РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2022Справа № 910/4395/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення заборгованості за Договором № 22.4447.2020 від 15.01.2021 в розмірі 179 785,31 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Антонов» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості за Договором № 22.4447.2020 від 15.01.2021 в розмірі 179 785,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором № 22.4447.2020 від 15.01.2021, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4395/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 13.06.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була отримана відповідачем 20.06.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 091.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальними правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2021 року між Державним підприємством «Антонов» (далі - продавець, позивач) та Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір № 22.4447.2020 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується виготовити та поставити покупцеві запасні частини до літаків АН-32Б, далі - товар, а покупець їх прийняти та оплатити.

Найменування товару, його кількість і ціна вказані в Додатку № 1, до даного Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 та п. 2.3 Договору якість товару, що поставляється за даним Договором повинна відповідати стандартам та/або технічним умовам, що діють в Україні на момент виготовлення товару, та засвідчується паспортами, сертифікатами якості та/або іншими документами про якість за підписом відділу технічного контролю (ВТК) продавця.

Товар, що постачається за даним Договором є новим (таким, що ніколи раніше не використовувалися) та виготовлений відповідно до технічної документації.

Згідно з п. 3.1 та п. 3.2 Договору ціни на товар, що поставляється за даним Договором, дійсні тільки для даного Договору та приймаються на умовах «EXW, склад продавця, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1» відповідно до міжнародних правил класифікації Інкотермс в редакції 2020 року, з урахуванням вартості тари, пакування і маркування товару.

Вартість товару згідно з Додатком № 1 до даного Договору складає 256 500,00 грн., у тому числі ПДВ - 42 750,00 грн.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки проводяться покупцем після пред`явлення продавцем рахунку на оплату товару, а саме протягом 15 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату товару, покупець прямим банківським переказом на рахунок продавця проводить авансовий платіж у розмірі 100% від суми вказаної у Додатку № 1 до даного Договору, що складає 256 500,00 грн.

У відповідності до п. 5.2 Договору термін поставки товару згідно Додатку 1 - 4 місяці, з дати надходження платежу на рахунок продавця, що обумовлено в п. 4.1.1 цього Договору.

Пунктом 6.1.1 Договору узгоджено, що покупець зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати платежі за поставлений товар, згідно умов вказаних у п. 4.1.1 даного Договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 11.1 Договору).

Відповідно до п. 11.4 Договору зобов`язання сторін за даним Договором можуть бути припиненні достроково за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди, яка повинна містити строк для припинення дії даного Договору, інформацію про стан виконання даного Договору на дату його припинення, баланс витрат і збитків, а також інші умови, які сторони вважатимуть за необхідне внести в таку додаткову угоду.

Листом № 532/1989-21 від 19.02.2021 позивач надіслав відповідачу рахунок № 11-62 від 17.02.2021 на суму 256 500,00 грн., який відповідачем отримано 23.02.2021.

Листом № 16.25-1075 від 30.03.2021 відповідач зазначив, що здійснив авансовий платіж у сумі 128 250,00 грн. та у зв`язку зі стислими строками виконання ремонту, просив дозволити запуск виготовлення трафареті у виробництво з проведенням остаточної оплати за фактом готовності товару за аналогом виконання фінансових зобов`язань попередніх договорів протягом співпраці.

Листом № 532/4325-21 від 14.04.2021 позивач повідомив відповідача про необхідність здійснення 100% оплати для здійснення запуску продукції у виробництво.

Листом № 16.25-1487 від 30.04.2021 відповідач повідомив позивача про відсутність виробничої необхідності у продукції та просив повернути кошти в розмірі 128 500,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із Претензією № 532/6710-21 від 09.06.2021 у якій вимагав сплатити заборгованість за товар у розмірі 128 250,00 грн. та сплатити пеню у розмірі 10 773,00 грн., у відповідь на яку, відповідач повідомив позивача про розірвання Договору за згодою сторін та просив повернути суму авансового платежу у розмірі 128 250,00 грн.

Листом № 532/7721-21 від 05.07.2021 позивач повідомив відповідача про те, що продукція готова до відвантаження.

Листом № 532/8928-21 від 29.07.2021 позивач повернув відповідача Додаткову угоду про розірвання Договору без підписання.

Як зазначає позивач, ДП «Завод 410 ЦА» в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату товару у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 128 250,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 24 880,50 грн. пені, 4 543,21 грн. 3% річних та 22 111,60 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 4 ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 538 ЦК України визначає, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки проводяться покупцем після пред`явлення продавцем рахунку на оплату товару, а саме протягом 15 банківських днів з дати отримання рахунку на оплату товару, покупець прямим банківським переказом на рахунок продавця проводить авансовий платіж у розмірі 100% від суми вказаної у Додатку № 1 до даного Договору, що складає 256 500,00 грн.

Листом № 532/1989-21 від 19.02.2021 позивач надіслав відповідачу рахунок № 11-62 від 17.02.2021 на суму 256 500,00 грн., який відповідачем отримано 23.02.2021.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач зобов`язаний був оплати надісланий позивачем рахунок до 17.03.2021 включно.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язку з оплати вартості товару у повному обсязі не виконав, здійснивши лише 26.03.2021 платіж у сумі 128 250,00 грн.

В свою чергу, Листом № 16.25-1075 від 30.03.2021 відповідач зазначив, що здійснив авансовий платіж у сумі 128 250,00 грн. та у зв`язку зі стислими строками виконання ремонту, просив дозволити запуск виготовлення трафареті у виробництво з проведенням остаточної оплати за фактом готовності товару за аналогом виконання фінансових зобов`язань попередніх договорів протягом співпраці.

Позивач, Листом № 532/4325-21 від 14.04.2021 повідомив відповідача про необхідність здійснення 100% оплати для здійснення запуску продукції у виробництво.

Листом № 532/7721-21 від 05.07.2021 позивач повідомив відповідача про те, що продукція готова до відвантаження.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату товару не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість за поставлений товар в розмірі 128 250,00 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 128 250,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 24 880,50 грн. пені, 4 543,21 грн. 3% річних та 22 111,60 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі порушення термінів платежів, що обумовлені в п. 4.1.1 даного Договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день затримки.

При цьому, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 10 193,24 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 4 543,21 грн. та інфляційні втрати в розмірі 22 111,60 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94; ідентифікаційний код: 01128297) на користь Державного підприємства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1; ідентифікаційний код: 14307529) заборгованість у розмірі 128 250 (сто двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 400 коп., пеню у розмірі 10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) грн. 24 коп., 3% річних в розмірі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 22 111 (двадцять дві тисяч сто одинадцять) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 41 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 05.09.2022

Суддя О.А. Грєхова