УХВАЛА

01 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/18504/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (далі - ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», скаржник, позивач) - не з`явився,

відповідача - Акціонерного товариства «УКРПОШТА» (далі - АТ «Укрпошта», відповідач-1) - Соболь М.П. (адвокат),

відповідача - 2: Приватного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» (далі - ПрАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», відповідач-2) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 (суддя Курдельчук І.Д.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 (головуючий - суддя Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.)

у справі №910/18504/21

за позовом ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС»

до АТ «УКРПОШТА»; ПрАТ «ПІВДЕННИЙ»

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанн та стягнення 380000,00 грн.

ВСТУП

Спір виник щодо наявності/відсутності підстав для визнання гарантії, виданої банком, такою, що не підлягає виконанню.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1. ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС звернулось до суду з позовною заявою про визнання банківської гарантії, яка була видана ПрАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», такою, що не підлягає виконанню, та стягнення 380 000,00 грн, отриманих на підставі вказаної вимоги.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням АТ «Укрпошта» як замовником обов`язку з надсилання та укладення договору про закупівлю з переможцем торгів та, як наслідок, неправомірність вимоги про списання суми за наданою банківською гарантією.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022, у справі №910/18504/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено. При ухваленні судових рішень суди виходили з такого:

- позивач як переможець процедури торгів не вчинив дій щодо укладення договору із замовником, що свідчить про ухилення від укладення договору;

- матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача-1 із вимогами щодо надання пропозицій/проектів/можливих змін/узгоджень/додаткових документів/відомостей чи ініціювання переговорів щодо укладення такого договору;

- обставини справи підтверджують вчинення позивачем дій, спрямованих на відмову від укладення договору за результатом проведення закупівлі;

- натомість відповідачем-1 вживались вольові дії щодо укладення з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" договору купівлі-продажу природного газу згідно з умовами тендерної документації, зокрема, запропоновано час, місце, повідомлено про готовність уповноважених осіб замовника укласти договір, що в сукупності підтверджує ініціативу АТ «Укрпошта» щодо укладення з позивачем договору;

- господарські суди не застосували наслідки спливу позовної давності (заявлені відповідачем-1), оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

3.1. Не погоджуючись з судовими рішеннями, скаржник у касаційній скарзі до Верховного Суду просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі №910/18504/21, ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

3.2. Із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки ухвалені внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №922/1999/17, від 06.02.2020 у справі №904/4036/18, від 01.06.2021 у справі №910/840/20, від 15.04.2021 у справі №910/836/20. При цьому скаржник посилається на приписи Закону України «Про публічні закупівлі» (статті 17, 30, 31, 32, 35), статті 562, 563 Цивільного кодексу України.

4. Позиція інших учасників справи, викладена у відзивах на касаційну скаргу.

4.1. АТ «УКРПОШТА» 23.08.2022 (згідно з поштовими відмітками на конверті) направило на адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який зареєстровано Верховним Судом 25.08.2022, у якому АТ «УКРПОШТА» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

4.2. Від ПрАТ «ПІВДЕННИЙ» відзиву на касаційну скаргу на адресу Верховного Суду не надходило.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

5.1. АТ "Укрпошта" 11.07.2018 оголошено публічну закупівлю газового палива відповідно до Оголошення про публічну закупівлю, оприлюдненого на публічному майданчику Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-07-11-001725-b.

5.2. Згідно з пунктами 4.3, 4.4 Розділу І Тендерної документації, предмет закупівлі - 3,5 млн.куб.м природного газу, строк поставки - 10 (десять) робочих днів з дати підписання договору.

Відповідно до пункту 1 розділу III Тендерної документації учасник закупівлі повинен розмістити в електронній системі закупівель Prozorrо всі документи, передбачені тендерною документацією, до кінцевого строку подання тендерних пропозицій.

5.3. По оголошеній АТ "Укрпошта" публічній закупівлі №UA-2018-07-11-001725-b 21.08.2018 відбувся аукціон.

Відповідно до протоколу розгляду тендерних пропозицій від 23.08.2018 №4 пропозицію ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" з ціною 36 960 000,00 грн визнано найбільш економічно вигідною, в зв`язку з чим вказаного учасника закупівлі визнано переможцем процедури закупівлі та прийнято рішення про намір укладення з ним договору купівлі - продажу природного газу (надалі - Договір).

5.4. Судами встановлено, що останнім днем підписання договору було 12.09.2018. Проте у період часу з 23.08.2018 до 12.09.2018 - Договір підписано не було, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось учасниками спору.

Крім того, належних та допустимих доказів перемовин/пропозицій щодо укладення Договору чи то листування сторін до 12.09.2018 до матеріалів справи сторонами не надано.

5.5. Відповідно до листа AT "Укрпошта" вiд 12.09.2018 №421-1126 (надісланого засобами електронного зв`язку на адресою ) запропоновано ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" надати на адресу АТ "Укрпошта" підписаний повноважною особою та скріплений печаткою ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" проект договору купівлі-продажу природного газу згідно з умовами тендерної документації у строк до 17:30 год. 12.09.2018.

У відповідь на вказаний лист ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" 12.09.2018 на електронну пошту відповідача-1 надіслано лист №622, згідно з яким позивач вказує, що замовником закупівлі не надано всі необхідні документи для укладення Договору відповідно до чинного законодавства та правил постачання природного газу, а саме: реєстраційні документи та інші документи, передбачені правилами постачання природного газу. У зв`язку з чим вини ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" у можливому неукладенні Договору немає.

У відповідь на вказаний вище лист від 12.09.2018 №622 АТ "Укрпошта" засобами електронного зв`язку направило лист від 12.09.2018 №421-1127, в якому повідомило, що усі реєстрацiйнi документи ПАТ "Укрпошта" розміщені на офіційному сайті Товариства за посиланням https://ukrposhta.ua/statutni-dokumenti/, a також повідомлено про готовність додатково надати під час підписання договору належним чином завірені усi статутнi документи ПАТ ""УКРПОШТА". Повторно запропоновано повноважному представнику ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" з`явитися у приміщення ПАТ "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001) для особистого підписання Договору у термін до 21.00 год. 12.09.2018, де буде присутній генеральний директор ПАТ "Укрпошта" з печаткою замовника, або в зазначений термін надати оригінал підписаного з боку ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" та скріпленого печаткою (за наявності) проекту Договору.

5.6. Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, 12.09.2018 Договір підписано не було, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось учасниками спору.

5.7. Відповідно до протоколу відхилення тендерного комітету АТ "УКРПОШТА" від 17.09.2018 №5 тендерна пропозиція ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" відхилена на підставі пункту 2 частини першої статті 30 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки переможець відмовився від укладення договору про закупівлю.

Господарськими судами встановлено, що позивачем не оскаржувалось вищевказане рішення тендерного комітету АТ «Укрпошта», оформлене протоколом від 17.09.2018 № 5.

5.8. Також у порядку забезпечення своєї тендерної пропозиції ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" надало відповідачу-1 гарантію ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "ПІВДЕННИЙ" (далі - Гарант) від 13.08.2018 №16-41544 у вигляді електронного документа "Банківська гарантія №16-41544" (надалі - Гарантія), яка діяла до 28.12.2018 включно.

Відповідно до Гарантії Гарант зобов`язався виплатити Бенефіціару суму у розмірі 380000,00 грн після одержання письмової вимоги Бенефіціара у разі:

- вiдкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендернi пропозиції вважаються чинними;

- непідписання учасником, який став переможцем процедури торгiв, договору про закупівлю;

- ненадання переможцем у строк, визначений в абзаці другому частини третьої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі", документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 Закону;

- ненадання переможцем процедури торгів забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

5.9. ПрАТ АБ "Південний" 24.09.2018 одержано вимогу від 18.09.2018 вих. №421-1133 щодо сплати на користь АТ "УКРПОШТА" 380 000,00 грн за наданою банкiвською гарантією.

Листом від 25.09.2018 вих. №14-47033 ПрАТ АБ "Південний" доведено до відома ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" сутність вимоги щодо сплати на користь Бенефiцiара коштів у розмірі 380 000,00 грн за наданою банківською гарантією та надано копію вимоги вiд 18.09.2019 вих. №421-1133. Також ПрАТ АБ "Південний" звернулося до ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" з проханням перевірити викладені у вимозі факти й одразу ж повідомити свою думку про дійсність викладених у нiй вiдомостей.

Відповіді на вказаний лист від ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" не надходило.

5.10. Банком 27.09.2018 здійснено виплату за банківською гарантією на користь Бенефiцiара - АТ "УКРПОШТА" у сумі 380 000,00 грн за рахунок коштів, самостійно розміщених Принципалом на рахунку покриття банківської гарантії.

5.11. Листом від 03.10.2018 вих.№16-48089, який отриманий позивачем 03.10.2018, банк повідомив позивача про здійснення оплати за банківською гарантією в сумі 380 000,00 грн.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

6.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 29.07.2022 у справі №910/18504/21 для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Малашенкова Т.М. (головуючий суддя), судді: Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

6.2. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 08.08.2022 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/18504/21, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), судді: Бенедисюк І.М., Селіваненко В.П.

6.3. Ухвалою Верховного Суду від 09.08.2022 відкрито касаційне провадження у справі №910/18504/21 за касаційною скаргою ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

6.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

7.1. Предметом касаційного оскарження стала вимога ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» вказало, що суди попередніх інстанції не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №922/1999/17, від 06.02.2020 у справі №904/4036/18, від 01.06.2021 у справі №910/840/20, від 15.04.2021 у справі №910/836/20.

7.2. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.3. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.4. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

7.5. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

7.6. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

7.7. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

7.8. Що ж до доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №922/1999/17, від 06.02.2020 у справі №904/4036/18, від 01.06.2021 у справі №910/840/20, від 15.04.2021 у справі №910/836/20, Верховний Суд зазначає таке.

7.9. Так, як вбачається зі змісту постанови від 01.02.2018 у справі №922/1999/17, предметом позовних вимог є вимога про визнання недійсним протоколу засідання тендерного комітету та спонукання укласти договір закупівлі послуг у редакції позивача. Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що у відповідача не було законних підстав приймати рішення, яке оформлено протоколом засідання тендерного комітету, щодо визнання торгів такими, що не відбулися, саме на підставі абзацу 2 частини другої статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" (здійснення закупівлі стало неможливим унаслідок непереборної сили).

Оскільки Законом України "Про публічні закупівлі" передбачено вичерпний перелік підстав для визнання торгів такими, що не відбулися, який розширеному тлумаченню не підлягає, вимоги позивача про спонукання відповідача до укладання з позивачем договору про закупівлю послуг суди визнали обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з огляду на той, факт, що укладення даного договору є обов`язком з урахуванням вимог Закону України "Про державні закупівлі".

7.10. Як вбачається зі змісту постанов від 06.02.2020 у справі №904/4036/18, від 01.06.2021 у справі №910/840/20 та від 15.04.2021 у справі №910/836/20, Верховний Суд відзначив, що застосована законодавцем у частині шостій статті 33 Закону України "Про публічні закупівлі" конструкція "замовник укладає", а не "замовник має право укласти" свідчить, що зазначена норма покладає на замовника саме обов`язок укласти договір з переможцем процедури закупівлі, проект та істотні умови якого вже узгоджені сторонами. Єдиними підставами не підписання договору є дії або бездіяльність саме учасника торгів, а не замовника: відмова переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації, неукладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений цим Законом, або ненадання переможцем документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 цього Закону. Визначення переможця закупівлі, прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю та направлення переможцю повідомлення про намір укласти договір, свідчить про те, що замовник прийняв тендерну (зустрічну) пропозицію переможця та погодився на укладення договору, а відповідні дії сторін підтверджують визначення ними умов договору про закупівлю та обов`язок укласти відповідний договір.

Слід відзначити і те, що у справах №904/4036/18, №910/840/20 та №910/836/20 предметом позовних вимог виступали вимоги про визнання незаконним та скасування рішення відповідача про відміну процедури закупівлі, оформлене протоколом засідання тендерного комітету.

Поряд з цим, у справі №910/840/20 колегія суддів, скасовуючи оскаржувані судові рішення, відзначила, що, зосередившись на тій обставині, що договір не було укладено сторонами, суди не дослідили питання відносно того, чиї ж саме дії або бездіяльність призвели до неукладення між сторонами договору за результатами проведеної процедури закупівлі у встановлений статтею 32 Закону України "Про публічні закупівлі" строк. Так, суди не перевірили доводи позивача про те, що на виконання вимог пункту 7.1 документації конкурсних торгів 08.08.2019 позивач надіслав відповідачу документи для укладання договору, передбачені розділом ІІ додатку № 6 ДКТ, не з`ясували ані факту отримання відповідачем вказаних документів, ані переліку надісланих документів та чи було дотримано позивачем строк їх подання, а також які були подальші дії відповідача у разі, якщо він отримав документи від позивача.

7.11. Отже, проаналізувавши постанови Верховного Суду у справах №922/1999/17, №904/4036/18, №910/840/20, №910/836/20, на які як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України послався скаржник, Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту перелічених судових рішень вбачається, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається (№910/18504/21), оскільки названі справи суттєво відрізняються як і за предметом спору, так і обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ за змістовним критерієм.

Поряд з цим, слід відзначити, що наведені в них висновки Верховного Суду не суперечать правовим висновкам у даній справі.

7.12. Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній. Так, у касаційній скарзі скаржник, зазначаючи про неправильне застосування норм матеріального права, застосовує та оперує понятійними категоріями «обставини справи» і «докази у справі», порушуючи питання, пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як «суду права», а не «суду факту», повноваження якого визначені у статті 300 ГПК України.

Перевірка відповідних доводів (аргументів) перебуває поза визначеними цією статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.13. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

7.14. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

7.15. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №910/18504/21 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

7.16. Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» у касаційній скарзі не наводить.

7.17. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі ЄСПЛ «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

7.18. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

7.19. Водночас суд касаційної інстанції приймає доводи, наведені у відзиві АТ «Укрпошта» на касаційну скаргу, у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у цій ухвалі.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС».

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі №910/18504/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко