ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2775/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Абадей М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 (суддя Зінченко Н.Г.)

у справі №908/2775/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна", м.Запоріжжя

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар, Запорізька область

про стягнення 5 064 656,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна" до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" згідно якої, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна" 5 064 656, 07 грн., які складаються з 4 778 734, 92 грн. основної суми заборгованості, 203 221,81 грн. інфляційних втрат, 82 699,34 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна", 4 778 734 грн. 92 коп. заборгованості, 82 699 грн. 34 коп. 3% річних та 203 221 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 75 969 грн. 83 коп. судового збору. Повернуто позивачу з Державного бюджету України, судовий збір в розмірі 585 грн. 61 коп. у зв`язку із зменшення розміру позовних вимог.

Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21 в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, ухвалити нове, яким відмовити ТОВ "Елтранс Україна" в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував, що обов`язок ВП ЗАЕС з оплати частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає кваліфікацію його поведінки як порушення зобов`язання та відповідно можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ за договором у розмірі 824 754,74 грн., в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування зазначених сум. В Договорі сторони розмежували строки оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ та строки оплати вартості продукції без ПДВ. Виходячи зі змісту договору, обов`язок щодо оплати частини вартості продукції в сумі ПДВ настає за наступних умов: поставки повного обсягу продукції, визначеного в п.1.1 Договору; отримання ВП ЗАЕС на електронну адресу від ТОВ «Елтранс Україна» електронної податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановленому Податковим кодексом України порядку, на повну суму ПДВ за договором в розмірі 824 745,74 грн.; вимоги позивача щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ за Договором. При цьому строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ в Договорі не встановлений, а отже визначається вимогою позивача (відповідно до приписів ч.2. ст. 530 ЦК України). Обґрунтована вимога щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ до ВП ЗАЕС не надходила. Таким чином строк оплати продукції в розмірі суми ПДВ не настав. Крім того позивач, визнаючи розмежування порядку та строків оплати ПДВ за договором та ціни продукції без ПДВ в розрахунках доходить помилкового висновку про дату виникнення у ВП ЗАЕС зобов`язання з оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ з моменту реєстрації відповідної податкової накладної в ЄРПН. Таким чином суд дійшов помилкового висновку про правильність розрахунку 3% річних та втрат від інфляції, здійсненого позивачем

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, та подати до суду належні докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2022 у справі №908/2775/21 апелянтом до матеріалів справи надано докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 розгляд справи №908/2775/21 призначено на 11.07.2022.

Відповідач не з`явився в судове засідання 11.07.2022. Подав заяву про відкладення розгляду справи. В обґрунтування вказаної заяви апелянт посилається на Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022«Про введення воєнного стану в Україні» та лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України згідно якого на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України. ТПП України підтвердила, що зазначені обставин з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022 до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) включено Енергодарську міську територіальну громаду Запорізької області. Враховуючи ситуацію, що склалася у Запорізькій області відповідач позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні. Можливість прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів також відсутня.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній заперечує проти доводів, викладених апелянтом та зазначає, що відповідно до встановленого ПК України порядку, позивачем за першою подією (поставкою товару) було складено відповідні податкові накладні, реєстрація яких в ЄРПН підтверджується квитанціями наданими в матеріали справи. Таким чином, відповідно до Договору, це є підставою для сплати покупцем суми ПДВ включеної до вартості товару. Факт отримання продукції в рамках договору відповідачем не заперечується. Кінцевий строк сплати за поставлену продукцію 22.02.2021. Отже строк оплати відповідно до умов п.3.2 Договору настав. Кінцевий строк оплати за поставлену продукцію у розмірі суми ПДВ згідно умов п.3.3. Договору мав відбутися за видатковою накладною №190 від 17.12.2020 до 12.01.2021, за видатковою накладною №212 від 24.12.2020 до 14.01.2021, за видатковою накладною №185 від 17.12.2020 до 13.01.2021, за видатковою накладною №197 від 21.12.2020 до 13.01.2021, за видатковою накладною №205 від 22.12.2020 до 13.01.2021. Пунктом 3.3 Договору не вимагається окремо направити покупцю вимоги про сплату частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ. В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та отримання її покупцем. Тлумачення відповідачем умов договору, зазначене в апеляційній скарзі є помилковим. Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачу правомірно нараховано 3% річних та інфляційні збитки. Окрім того у відзиві відповідач просить покласти на апелянта судові витрати, понесені позивачем в зв`язку з переглядом рішення суду в апеляційному порядку, та надано попередній опис робіт (наданих послуг), згідно якого попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 6 000,00 грн.

В судовому засіданні 11.07.2022 розгляд апеляційної скарги перенесено на 22.08.2022.

22.08.2022 представник позивача взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник апелянта не з`явився в судове засідання. Повідомлявся про дату судового засідання.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у спарві № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем у даній справі є Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як юридична особа, не було позбавлене можливості надання письмових пояснень та заперечень шляхом надіслання їх на адресу суду, а також приймати участь в судовому засіданні та представляти інтереси структурного підрозділу, у тому числі і в режимі відеоконференцзв`язку. Копії процесуальних документів надсилалися на адресу ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та отримувалися ним, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Окрім того з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається наявність у ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, в якій зареєстровано офіційну електронну адресу останнього на яку надходили копії процесуальних документів. Також апеляційним судом додатково надсилалися ухвали про призначення судових засідань на електронну адресу останнього наявну в матеріалах справи.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази завчасного належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна " (Постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Покупець) укладений договір поставки товару № 413(1)20УК/53-121-01-20-09906 від 24.11.2020/09.11.2020 (надалі - договір), згідно умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і сплатити продукцію зазначену в п.1.1 Договору на загальну суму 4 948 528,44 грн., у т.ч. ПДВ 824 754, 74 грн.

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що строк поставки товару листопад - грудень 2020.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість продукції що поставляється складає 4 123 773,70 грн. 33 коп., крім того ПДВ 20% - 824754, 74 грн., разом 4948528, 44 грн.

Розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 Договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу продукції визначеної в п. 1.1 Договору. (п.3.2 Договору).

Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку. (п.3.3 Договору).

Згідно з п. 4.1, Договору поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP - м. Енергодар. Вантажоодержувач - Запорізьке відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (вул. Промислова, 133, склад №4, м. Енергодар, Запорізька обл.)

Відповідно до п. 4.4 Договору Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Електронна адреса Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Згідно п.7.7. Договору у випадку ненадання постачальником покупцю, в строк визначений чинною редакцією ПКУ, електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього Договору на суму ПДВ.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту його підписання (п. 12.1. Договору).

На виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 4 778 735, 52 грн., про що в матеріали справи надано видаткові накладні №190 від 17.12.2020 на суму 1 874 019 грн. в т.ч. сума ПДВ 312 336,60 грн., №185 від 17.12.2020р. на суму 2 459 040,00 грн. в т.ч. сума ПДВ 409 840,00 грн., №197 від 21.12.2020р. на суму 152 566, 32 грн. в т.ч. сума ПДВ 25 427,72 грн., №205 від 22.12.2020р. на суму 222 237,60 грн. в т.ч. сума ПДВ 37 039,60 грн., №212 від 24.12.2020р. на суму 70 872,00 грн., в т.ч. сума ПДВ 11 812,00 грн.

Вказані видаткові накладні, підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень щодо кількості та якості поставленого товару.

В матеріалах справи наявні податкові накладні №23 від 21.12.2020, №14 від 17.12.2020, №29 від 22.12.2020, №12 від 17.12.2020, №36 від 24.12.2020 складені та надіслані позивачем до ЄДРПН.

Разом з тим відповідачем не сплачено суму вартості отриманого товару.

Позивачем 12.04.2021 було надіслано на адресу відповідача претензію, згідно якої вимагав протягом десяти днів з дня отримання претензії сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» суму заборгованості з урахуванням нарахованих інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 5 030 612,50 грн.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Несплата відповідачем суми вартості отриманого товару і стала причиною виникнення спору.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п.3.2 Договору розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 Договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу продукції визначеної в п. 1.1 Договору..

Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку. (п.3.3 Договору).

Відповідачем не виконано зобов`язання належним чином та не надано доказів сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними підписаними сторонами у справі у розмірі 4 778 734,92 грн.

Оцінивши докази, надані в матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 4 778 734,92 грн.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних за кожною видатковою накладною з урахуванням строку настання виконання зобов`язання по оплаті, дат і сум часткової оплати в розмірі 82 699,34 грн та суму втрат від інфляції в розмірі 203 221,81 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення вказаних сум господарський суд послався на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою ІПС "Законодавство" встановив правильність розрахунків заявлених до стягнення сум на підставі чого визнав обґрунтованими та такими, що заявлені правомірно вимоги про стягнення з відповідача 82 699,34 грн. 3% річних та 203 221,81 грн. інфляційних втрат.

Разом з тим перевіривши розрахунок позивача, колегія встановила, що останнім здійснено розрахунок по кожній накладній за два періоди, зокрема нарахування 3% та втрат від інфляції на суму вартості товару без урахування суми ПДВ, визначаючи початок періоду нарахування з урахуванням умов п.3.2 Договору та окремо на суму ПДВ визначаючи початкову дату періоду з моменту отримання податкової накладної.

Колегія не погоджується з висновком господарського суду про правильність нарахування сум 3% річних та втрат від інфляції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарським кодексом України (далі - ГК України) у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору. Так, за приписами частин першої і третьої цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають , зокрема, формування ціни за договором.

За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Податок на додану вартість визначено у підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

В пункті п. 3.1. Договору сторони погодили, що вартість продукції що поставляється складає 4 123 773,70 грн. 33 коп., крім того ПДВ 20% - 824754, 74 грн., разом 4948528, 44 грн.

Тобто сторони договору погодили, в договорі ціну товару, що поставляється з урахуванням суми ПДВ.

Господарський суд правильно зазначив, що положення договору, які визначають його ціну (вартість товару), що підлягає сплаті покупцем за поставлений товар, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, що підлягає сплаті. З аналізу положень договору суд дійшов висновку, що сума податку на додану вартість, зазначена у п. 3.3. договору включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 1.1. та у п. 3.2. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

Окрім того місцевим судом було зазначено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості товару, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Колегія погоджується з викладеним висновком господарського суду про включення суми ПДВ у загальну ціну товару, вважає його правильним та обґрунтованим.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно п.3.2 Договору розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 Договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу продукції визначеної в п. 1.1 Договору.

Отже сторонами було узгоджено порядок здійснення розрахунків та встановлено, що оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу. Перебіг терміну відстрочення починається з дня наступного за днем поставки повного обсягу продукції і закінчується в крайній день цього терміну.

Враховуючи викладене відповідач мав сплатити вартість поставленої йому продукції до 22.02.2021.

Колегія суддів здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум за період прострочення з 23.02.2021 по 13.09.2021 вважає обґрунтованими суми 3% річних у розмірі 79 732,86 грн. та втрат від інфляції за період березень 2021- серпень 2021 у розмірі 183 818,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, тому у відповідача не виникло зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ колегія зазначає наступне.

Як вже було зазначено раніше відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної (1); дата складання податкової накладної (2); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг (3); податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу) (4); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (5); опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг (6); ціна постачання без урахування податку (7); ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні (8); загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку (9); код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (10); індивідуальний податковий номер (11).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі видаткових накладних №2 від 19.03.2020, №6 від 23.04.2020, №9 від 29.04.2020 позивачем було зареєстровано податкові накладні №2 від 19.03.2020, №5 від 23.04.2020, №8 від 29.04.2020.

Згідно п.3.2 Договору розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 Договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу продукції визначеної в п. 1.1 Договору.

Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), у встановлених ПК України випадках та порядку (п.3.3. Договору).

Таким чином відповідач мав здійснити розрахунок за товар протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу продукції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем своєчасно зареєстровані податкові накладні в межах строків передбачених Податковим кодексом України. При цьому податкові накладні були зареєстровані позивачем ще до настання строку оплати товару визначеного в п.3.2 Договору.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В матеріалах справи відсутні звернення до позивача з приводу ненадання будь-яких документів, у тому числі і податкових накладних.

З урахуванням відсутності будь-яких претензій з боку відповідача щодо ненадання йому податкової накладної та наявної можливості у останнього відслідкувати всі зареєстровані на його користь податкові накладні, колегія приходить до висновку про обізнаність покупця щодо вчинення продавцем необхідних дій з реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Отже прийнявши поставлену продукцію у покупця виник обов`язок щодо її оплати.

Апелянтом не спростовано обов`язку оплатити вартість отриманої продукції у повному обсязі та не зазначено підстав для звільнення від такої оплати.

Враховуючи вищевикладене колегія дійшла висновку, що строк оплати товару, у тому числі і в частині вартості товару у розмірі суми ПДВ, є таким що настав, оскільки в матеріалах справи наявні докази своєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому колегією відхиляються доводи апеляційної скарги що відсутність обов`язку щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ, виключає можливість нарахування сум 3% річних та втрат від інфляції, оскільки враховуючи викладений вище висновок про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу, встановлення факту, що строк оплати виконання зобов`язання є таким, що настав, колегія вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визначеній апеляційним судом.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити рішення господарського суду шляхом викладення резолютивної частини рішення в цій частині в наступній редакції: «Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна", (юридична адреса: 69084, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7; поштова адреса: 69014, м. Запоріжжя, а/с 4802, ) 79 732 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 86 коп. 3% річних та 183 818 (сто вісімдесят три тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 75 634 (сімдесят п`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 28 коп. судового збору.

В решті позовних вимог про стягнення сум 3% річних та втрат від інфляції відмовити.»

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, зокрема на відповідача покладається судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 75 634,28 грн. та 5 929,89 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, решта судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 503,34 грн. покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна".

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21 в частині стягнення сум 3% річних та втрат від інфляції змінити.

Викласти резолютивної частин рішення в цій частині в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна", (юридична адреса: 69084, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7; поштова адреса: 69014, м. Запоріжжя, а/с 4802, ) 79 732 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 86 коп. 3% річних та 183 818 (сто вісімдесят три тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 75 634 (сімдесят п`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 28 коп. судового збору.

В решті позовних вимог про стягнення сум 3% річних та втрат від інфляції відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2021 у справі №908/2775/21 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтранс Україна", (юридична адреса: 69084, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7; поштова адреса: 69014, м. Запоріжжя, а/с 4802, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) 503 (п`ятсот три) грн. 34 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.

Решту витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.09.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О.Кузнецов

Суддя А.Є.Чередко