ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Черкаси справа №925/464/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард»

про стягнення 57491,15 грн,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся у Господарський суд Черкаської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард», у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про організацію перевезень №96 від 05.04.2019 у розмірі 57491,15 грн з яких: 40500,00 грн сума заборгованості за послуги організації перевезення, 3062,40 грн пеня, 3501,25 грн три відсотки річних, 10427,50 грн інфляційних витрат. У позові позивач також просить відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору, позивачем у 2019 році були надані відповідачу послуги з організації перевезень на загальну суму 76500,00 грн, проте відповідач надані послуги оплатив частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 40500,00 грн, яку позивач разом з пенею, 3% річними та інфляційними витратами просить суд стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.06.2022 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову у строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали та заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 25.07.2022, а позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 15.07.2022.

21.06.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Відзив мотивований тим, що останній акт виконаних робіт №26/07, яким за доводами позивача підтверджується надання відповідачу послуг з перевезення вантажу, було складено 26.07.2019. Тобто, право вимоги щодо оплати за надані послуг у позивача виникло на 11 день від вказаної дати, а саме з 10.08.2019. Отже, відповідач просить суд застосувати для вимоги про стягнення суми основного боргу строк позовної давності та відмовити у її задоволенні. За доводами відповідача, враховуючи те, що до основної вимоги підлягає застосування позовна давність, то на підставі статті 266 Цивільного кодексу України до додаткових вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат також необхідно застосувати строк позовної давності.

12.08.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що під час дії карантину, який встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, строки, які визначені статями 257 та 258 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, що визначено пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Отже, за доводами позивача ним не пропущені спеціальні (скорочені) строки позовної давності, які визначенні статтею 258 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.04.2019 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Агрохолдинг «Авангард» (замовник) було укладено договір про організацію перевезень №96 (далі договір). За умовами цього договору виконавець зобов`язується за рахунок замовника організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів на підставі попередньої заявки замовника (пункт 1.1 договору).

Перевезення за цим договором здійснюється на підставі чинного законодавства України, правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затвердженими наказом Мінтрансу України №363 від 14.10.97 із змінами та доповненнями, ДСТУ, та статті44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» (пункт 2.1 договору).

Факт здійснення перевезення оформлюється товарно-транспортною накладною (даті - ТТН), належним чином оформленої та погодженої сторонами заявки. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору. Форма заявки визначається замовником, і має щонайменше містити перелік відомостей, який визначається пунктом 2.8 цього договору (пункт 2.2 договору).

Фактична кількість та найменування вантажу - визначається у товаротранспортних накладних (пункт 2.5 договору).

Виконавець має право за належно виконане перевезення отримати кошти у обсязі та у строки передбачені договором між замовником та виконавцем (пункт 3.1.5 договору).

Виконавець зобов`язаний організувати перевезення згідно з договором та після виконання перевезення повинен повернути замовнику належним чином оформлену ТТН, акт виконаних робіт, рахунок-фактуру не пізніше 5 календарних днів з моменту виконання перевезення (пункт 3.2.1 та 3.2.2 договору).

Замовник зобов`язаний за належно виконане перевезення оплатити кошти у обсязі та у строки передбачені договором між замовником та виконавцем (пункт 3.4.2 договору).

За неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України, відповідальність сторін визначаються договором, Цивільним кодексом України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затвердженими наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.97 із змінами та доповненнями, іншими законами та нормативно-правовими актами України (пункт 5.1 договору).

За порушення строків оплати по договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення (пункт 6.1 договору).

Розрахунки за надання послуг між виконавцем і замовником проводяться у безготівковому порядку або іншим незабороненим законодавством способом (пункт 7.1 договору).

Вартість послуг визначається у заявках (пункт 7.3 договору).

Оплата вартості послуг проводиться замовником протягом 10 банківських днів, після отримання від виконавця належним чином оформлених рахунка-фактури, акту виконаних робіт, товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем та інших документів зазначених у договорі (пункт 7.4 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року (пункт 9.1 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками виконавця та замовника та скріплений відповідною печаткою замовника.

За доводами позивача, на виконання умов договору на протязі 2019 року позивачем були надані відповідачу послуги з організації перевезень за договором на загальну суму 76500,00 грн, проте відповідач надані послуги оплатив частково на суму 36000,00 грн, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 40500,00 грн

Станом на час звернення позивача з цим позовом до суду заборгованість відповідача за надані позивачем послуги у сумі 40500,00 грн не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду для примусового стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги разом із пенею, інфляційними витратами та 3% річними.

Перевезенням вантажів згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (стаття 307 Господарського кодексу).

Згідно із статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У силу частини 2 статті 307 Господарського процесуального кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, договір про перевезення вантажів це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з перевезення вантажів та транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень, які урегульовані укладеним між ними договором. За доводами позивача, на виконання умов цього договору позивач здійснив перевезення вантажу на підставі попередньої заявки відповідача, проте відповідач надані послуг оплатив частково на суму 36000,00 грн. Надання позивачем послуг з організації перевезень відповідач підтвердив і у відзиві на позовну заяву. Так, на виконання умов договору позивачем у 2019 році було надано послуги з перевезення вантажів на загальну суму 76500,00 грн, що підтверджується відповідними актами надання послуг.

Умовами договору передбачено, що оплата вартості послуг проводиться протягом 10 банківських днів, після отримання належно оформлених документів зазначених в договорі.

Як встановлено судом та визнається обома учасниками справи, на день звернення до суду, неоплаченими залишаються послуги за актами: №31/05 від 31.05.2019 на суму 11500,00 грн, строк оплати до 14.06.2019 (згідно з положеннями пунктів 3.2.1, 7.4); №27/06 від 27.06.2019 на суму 9500,00 грн, строк оплати до 11.07.2019; №17/07 від 17.07.2019 на суму 9500,00 грн, строк оплати до 31.07.2019; №26/07 від 26.07.2019 на суму 10000,00 грн, строк оплати до 09.08.2019.

У відзиві на позов відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або Інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 статті 258 Цивільного Кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 статті 925 Цивільного Кодексу України встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів). Отже, до позовних вимог; що випливають із перевезення вантажу, законом встановлюється спеціальна позовна давність.

Водночас, частиною 5 статті 315 Господарського Кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Тобто, норми частини 3 статті .925 Цивільного Кодексу України та частина 5 статті 315 Господарського Кодексу України співвідносяться між собою як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк (пункт 28 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 №01-8/21 «Про деякі питання застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Як вбачається з матеріалів справи граничні строки оплати на надані послуги за неоплаченими актами визначаються за період з 14.06.2019 до 09.08.2019.

Отже, строк протягом якого перевізник-позивач мав право звернутися з позовом до вантажовідправника-відповідача сплив 09.02.2020.

Не переконливими для суду є також заперечення позивача, які викладені у відповіді на відзив щодо застосування положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (дію якої продовжено постановами №392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021) з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Враховуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку, що на день введення в дію положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, строк на звернення позивача з позовом до відповідача вже сплинув, тому неможливим є продовження строку, який закінчився в силу приписів Цивільного та Господарського Кодексів України.

Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу позовної давності є підставою для відмови у позовних вимогах позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з перевезення вантажів у сумі 40500,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3062,40 грн пені, 3501,25 грн три відсотки річних, 10427,50 грн інфляційних витрат, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положеннями статті 266 Цивільного Кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій, інфляційних та річних є похідними від основної вимоги, враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні основної позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 40500,00 грн, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення цих нарахувань.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на встановлені судом обставини та надані учасниками справи доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Згідно з частиною 1, 3 статті 123 Господарського процесуального Кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального Кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, витрати зі сплати судового збору та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко