ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
29.08.2022р. Справа № 905/678/22
Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна», м.Харків,
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з Комунального підприємства «Маріупольводоканал», м.Маріуполь, Донецька область,
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки додані до заяви документи не підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною ч. 3 ч. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.
Заявником не дотримано вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, оскільки в порушення вимог зазначеної норми до заяви не додано доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За умовами договору поставки №1247 від 16.12.2021 розрахунки між сторонами здійснюються у Національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у реквізитах цього Договору, згідно рахунку на оплату та видаткової накладної Постачальника (п.3.5 договору).
Згідно п.3.6 вказаного договору поставки, розрахунки проводяться з відстрочкою платежу 45 робочих днів після поставки товару на склад замовника з дати підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та за умови отримання замовником документів, зазначених в п.4.9 цього договору.
Постачальник зобов`язаний подати замовнику до початку приймання товару, без додаткової оплати наступні документи: а) рахунок на оплату товару; б) транспортні та супровідні документи (в тому числі товарно-транспортну накладну, видаткову накладну на поставлені товари при постачанні автомобільним транспортом; залізничну накладну при постачанні залізницею); в) видаткову накладну; г) паспорт якості виробника; д) паспорт товару; е) сертифікат санітарно-гігієничного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (в передбачених специфікацією та законодавством випадках); є) інструкції (правила) щодо зберігання, обслуговування, ремонту і експлуатації (застосування) товару (п.4.9 договору).
Натомість, заявник не надав господарському суду доказів надання замовнику документів зазначених в п.4.9 Договору.
Проте, доказів наведеного суду не надано.
Суд зауважує, що додані до заяви сама лише податкова накладна, квитанція про реєстрацію податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних, не є безумовними доказами реальності здійснення господарської операції з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).
Таким чином, фактом підтвердження господарської операції за договором поставки №1247 від 16.12.2021, згідно з узгодженими сторонами умовами є первинні документи, а не податкова накладна, яка підтверджує лише порядок оподаткування господарської операції підприємства, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції.
Інших доказів, в підтвердження заборгованості Комунального підприємства «Маріупольводоканал» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» за договором поставки №1247 від 16.12.2021 заявником господарському суду не надано.
Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
Тобто, Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
При цьому достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 ГПК України).
Із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, зокрема, до заяви про видачу судового наказу не додано усіх належних та допустимих доказів, що б підтверджували обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено безспірність вимог до боржника.
Відповідно до п. 1 та п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Згідно з ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150 - 153, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України,
Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.С. Харакоз