СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

01 вересня 2022 року м. Харків Справа № 913/412/16(913/396/21)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фонду державного майна України (вх. №800 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21), ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Ковалінас М.Ю., повний текст рішення складено 26.11.2021,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій", м. Лисичанськ Луганська область, в особі ліквідатора Віскунова О.В.,

до Державного підприємства "Лисичанський склозавод", м. Лисичанськ Луганська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду державного майна України, м. Київ,

про стягнення збитків

в межах справи про банкрутство - Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій", м. Лисичанськ Луганська область,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Лисичанський склозавод "Пролетарій" в особі ліквідатора банкрута Віскунова О.В. звернувся до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Лисичанський склозавод" на користь Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" завданих збитків у розмірі 90.197.613,00грн, без ПДВ, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Луганської області від 09.06.2020 у справі №913/412/16(913/90/20) та наказу Господарського суду Луганської області від 11.11.2020 у справі №913/412/16(913/90/20) про повернення в натурі майна позивачу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача - Державного підприємства "Лисичанський склозавод" на користь позивача - Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" збитки в розмірі 32.588.336,15грн без ПДВ, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Луганської області від 09.06.2020 у справі №913/412/16 (913/90/20) та наказу Господарського суду Луганської області від 11.11.2020 у справі №913/412/16(913/90/20), а також судовий збір у розмірі 287682,58грн. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з позивача - Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 792230,00грн.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Фонд державного майна України звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21) та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" відмовити повністю; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Лисичанський склозавод "Пролетарій" на користь Фонду державного майна України судові витрати сплачені за подання апеляційної скарги.

Водночас, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду на підставі статті 256 Господарського процесуального кодексу України. Вказане клопотання обґрунтоване, зокрема, введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та засвідченням Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 залишено без руху апеляційну скаргу Фонду державного майна України (вх. №800 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21) на підставі частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу, оскільки апеляційна скарга подана з порушенням вимог частини 1 статті 256 ГПК України після закінчення строків на апеляційне оскарження та без належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження; встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

З довідки про доставку електронного листа, сформованого в програмі Діловодство спеціалізованого суду, вбачається, що вказана ухвала Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 доставлена до електронного кабінету Фонду державного майна України 09.08.2022 о 21:03 годині.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 09.08.2022 від Фонду державного майна України надійшла заява від 19.08.2022 вих. № 10-25-11157 (вх. № 4643 від 26.08.2022), в якій заявник просить суд відкрити апеляційне провадження у справі №913/412/16(913/396/21) та додає клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вказаного клопотання заявник апеляційної скарги посилається на ті ж самі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, які ним було наведено під час подання даної апеляційної скарги, а також надаючи додаткове обґрунтування щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду вказує на такі обставини: з початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України частина працівників Фонду державного майна України були мобілізовані та перебувають на військові службі; у зв`язку з небезпекою для життя, відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, викликаними воєнним станом, працівники Фонду державного майна України не завжди мають можливість для швидкої підготовки процесуальних документів у судових справах.

Надаючи оцінку вказаним твердженням заявника апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, основними засадами судочинства визначено, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

При цьому, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Нормами глави 1 розділу ІV ГПК України врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у господарському судочинстві.

Зокрема, відповідно до вимог частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуване рішення ухвалене місцевим господарським судом 18.11.2021, повний текст якого складений 26.11.2021, а отже, строк подання апеляційної скарги сплив 16.12.2021. Проте, скаржник звернувся з даною апеляційною скаргою 28.07.2022, що вбачається з поштового конверта, в якому апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції, та опису вкладення.

Отже, апеляційна скарга подана з пропуском встановленого статтею 256 Господарського процесуального кодексу України строку на оскарження рішення місцевого господарського суду більше, ніж на 7 місяців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання поновлення та продовження процесуальних строків урегульовано нормами статті 119 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.

ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує, виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 15.04.2021 у справі № 902/560/20, від 25.01.2021 у справі № 911/224/20.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі №7/74, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Частинами 2 та 3 статті 256 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту частин другої та третьої статті 256 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. При цьому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 912/2325/17, від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г, від 19.06.2020 у справі № 926/1037-б/15, від 16.04.2021 у справі № 904/3258/14).

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою скаржник обґрунтував клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження такими обставинами: повний текст оскаржуваного рішення отримано ним 02.12.2021; у межах встановленого строку Фонд державного майна України вперше звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, яку повернуто ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2021, оскільки вона не підписана представником заявника; заявником в найкоротші строки усунуто недоліки та вдруге подано апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, яку повернуто ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 у зв`язку з відмовою у задоволені клопотання щодо відстрочення сплати судового збору; введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії Російської Федерації проти України. З цих підстав, заявник стверджував про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження рішення суду та вжиття апелянтом в розумні інтервали часу заходів для повторного звернення з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що наведені скаржником підстави на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.08.2022 вже визнано неповажними, з огляду на таке.

Як стверджує заявник, в межах встановленого строку Фондом державного майна України було направлено до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, проте 04.01.2021 на адресу апелянта надійшла ухвала Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 у справі № 913/412/16 (913/396/21) про повернення апеляційної скарги на підставі п.1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що вона не підписана представником заявника Федорчуком О. В., яким було подано скаргу.

В подальшому, з метою реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції Фонд державного майна України вдруге звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21). Крім того, заявник апеляційної скарги просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду на підставі частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення отримано лише 02.12.2021.

Зі змісту положень статті 256 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що факт отримання судового рішення не в день його проголошення або складення надає право скаржнику на поновлення строку на апеляційне оскарження за обставин, визначених у частині 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке містить трек-номеру №747, оскаржуваний процесуальний документ місцевого господарського суду отриманий Фондом державного майна України 02.12.2021 (т.2, а.с.186-212, 223).

Тобто, передбачений частиною 2 статті 256 ГПК України двадцятиденний строк, протягом якого сторона має право на поновлення строку при зверненні з апеляційною скаргою, враховуючи дату отримання повного тексту рішення місцевого господарського суду (02.12.2021) спливає 22.12.2021.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишено без руху на підставі частин 2, 3 статті 260 ГПК України, оскільки апеляційна скарга була подана з порушенням вимог частини 1 статті 256 ГПК України та пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України, а саме: з пропуском строку на апеляційне оскарження та без належного обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження, а також без надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в повному обсязі. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Зокрема, як встановлено в ухвалі суду апеляційної інстанції від 24.01.2022 в апеляційній скарзі заявник вказував про наявність в нього права на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у відповідності до вимог частини 2 статті 256 ГПК України до 22.12.2021, проте звернувся з апеляційною скаргою 06.01.2022, тобто поза межами встановленого частиною другої статті 256 ГПК України двадцятиденного строку. Оскільки апелянтом не було наведено інших підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, окрім звернення в межах встановленого процесуальним законодавством двадцятиденного строку з дня вручення йому відповідного судового рішення, що спростовано встановленими вище обставинами, то підстави, наведені скаржником у клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги, визнано судом апеляційної інстанції неповажними.

Відтак, суд апеляційної інстанції вказав про необхідність зазначення скаржником інших поважних причин для поновлення пропущеного строку у відповідності до вимог частини 3 статті 256 ГПК України.

07.02.2022 засобами поштового зв`язку до суду апеляційної інстанції скаржником на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022, у межах встановленого судом строку, надіслано докази усунення недоліків (вх. № 1670 від 10.02.2022), а саме надано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги у справі № 913/412/16(913/396/21). Проте, заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а натомість заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 повернуто Фонду державного майна України апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21) у зв`язку з неусуненням заявником недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк в частині надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору з урахуванням вимог чинного законодавства та практики Верховного Суду.

Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено про те, що оскільки апеляційна скарга підлягає поверненню, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження у справі №913/412/16(913/396/21) слід залишити без розгляду.

Наведені обставини свідчать про те, що заявником виконано вимоги ухвали Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 не в повному обсязі. Зазначене стало підставою для повернення апеляційної скарги заявнику.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що апелянту вже було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, він був обізнаний щодо необхідності їх усунення, при цьому своїм правом на усунення недоліків скористався лише частково, що стало підставою для повернення поданої вдруге апеляційної скарги заявнику. Вказані обставини свідчать про невжиття ним всіх необхідних заходів для дотримання вимог процесуального законодавства, встановлених для звернення з апеляційною скаргою в межах передбаченого законом строку.

Слід зазначити, що доказів на підтвердження неможливості усунення недоліків вдруге поданої апеляційної скарги, та які б підтверджували наявність особливих та непереборних обставин, що перешкодили їх усунути, заявником не надано.

Звертаючись втретє до Східного апеляційного господарського суду з даною апеляційною скаргою лише 28.07.2022 заявник просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на поважність пропуску такого строку та вжиття ним в розумні інтервали часу заходів для повторного звернення з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду.

Проте, з довідки про доставку електронного листа, сформованого в програмі Діловодство спеціалізованого суду, вбачається, що ухвала Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 доставлена до електронного кабінету Фонду державного майна України 15.02.2022 о 20:08 годині. До того ж, вказану ухвалу вручено скаржнику засобами поштового зв`язку 21.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Водночас, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження наявності особливих та непереборних обставин неможливості звернутися до суду з апеляційною скаргою в період з 16.02.2022 до дати подачі даної апеляційної скарги - 28.07.2022.

Оцінюючи доводи клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження щодо введення на території України воєнного стану, суд апеляційної інстанції зазначає, що введення воєнного стану є поважною причиною пропуску строків, але така причина має бути оцінена судом індивідуально, у межах конкретної справи, яка розглядається, у сукупності із іншими обставинами пропуску процесуального строку.

Саме лише посилання скаржника на введення на території України воєнного стану не є безумовним доказом наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №921/328/21, від 20.07.2022 у справі № 924/939/21.

Як вже було зазначено в цій ухвалі, у даній справі строк на апеляційне оскарження рішення суду закінчився 16.12.2021, тобто ще до введення на всій території України 24.02.2022 воєнного стану.

Доказів поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження через введення воєнного стану заявником також не додано.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також не зазначено об`єктивних та непереборних обставин, що стали причиною його пропуску.

З цих підстав судом було визнано наведені апелянтом підстави для поновлення строку неповажними.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09.08.2022 заявником апеляційної скарги наведено додаткове обґрунтування щодо пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в якому зазначено про те, що з початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України частина працівників Фонду державного майна України були мобілізовані та перебувають на військовій службі, зокрема, у юридичному департаменті Фонду мобілізованими працівниками є головні спеціалісти відділу претензійно-позовної роботи Управління представництва інтересів Фонду Гвоздік Олексій Васильович та ОСОБА_1 , на підтвердження чого надано накази з кадрових питань № 150-к від 10.03.2022 та № 192-к від 25.04.2022.

Частиною третьою статті 56 ГПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судова колегія зазначає, що заявником не надано доказів щодо представництва інтересів Фонду державного майна України у даній справі зазначеними представниками в суді першої інстанції. Натомість, матеріалами справи підтверджується обставини щодо супроводу даної справи іншими представниками Фонду державного майна України: Ковтягою Олександром, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

До того ж, подана вдруге апеляційна скарга від 24.12.2021 вх. №10-25-30560 була підписана Головою Фонду Сенниченком Д.В., яка повернута ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.02.2022.

З цих підстав необґрунтованими є твердження заявника про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження у зв`язку з мобілізацією головних спеціалістів відділу претензійно-позовної роботи Управління представництва інтересів Фонду Гвоздіка О.В. та Міщенко О.В., оскільки не доведено представництво останніми інтересів апелянта під час супроводу даної справи в суді першої інстанції та неможливість представництва його інтересів іншими працівниками Фонду під час апеляційного провадження.

Щодо посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 10.08.2022 у справі №910/8291/21 на підтвердження поважності причин пропуску строку з аналогічних підстав, то судова колегія звертає увагу на те, що у справі № 910/8291/21 касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене вже під час дії воєнного стану, та за обставин мобілізації і перебування на військовій службі керівника підприємства.

Проте, у даній справі апеляційна скарга подана на рішення суду, строк на апеляційне оскарження якого закінчився до введення воєнного стану (16.12.2021), зі значним пропуском такого строку (більше 7 місяців), та за відсутності доказів неможливості представництва інтересів Фонду в цей період.

Тобто, обставини цих справ не є тотожними.

Крім того, воєнний стан на території України введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022, однак Фондом державного майна України не наведено жодних обставин, через які останній не міг звернутися із апеляційною скаргою у строк з 16.02.2022 (наступний день після отримання ухвали суду апеляційної інстанції від 15.02.2022 про повернення апеляційної скарги) до 23.02.2022 (переддень введення воєнного стану).

За встановлених обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що скаржник не обґрунтував із наданням відповідних доказів, яким чином введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 завадило йому до настання цієї дати оскаржити рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у даній справі.

При цьому, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови, у зв`язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення. Правильність оформлення апеляційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Фонд державного майна України є юридичною особою та рівноправним учасником судового процесу, тому недотримання скаржником вимог процесуального закону в частині своєчасності подання апеляційної скарги є суто організаційним питанням заявника.

Отже, обставини, на які посилається скаржник у заяві про поновлення строків на апеляційне оскарження, зводяться до порушення останнім вимог процесуального законодавства під час першого та другого звернення з апеляційною скаргою, а причини подання апеляційної скарги після закінчення строку на апеляційне скарження рішення суду від 18.11.2021 залежали лише від суб`єктивної волі скаржника.

При цьому, звертаючись з апеляційною скаргою втретє лише 27.07.2022 апелянтом не наведено обставин та не надано доказів в обґрунтування доводів щодо неможливості в розумні інтервали часу вжити заходів для повторного звернення з апеляційною скаргою з дотриманням вимог процесуального законодавства з моменту обізнаності Фонду державного майна України зі змістом ухвали про повернення апеляційної скарги від 15.02.2022 та, відповідно, усвідомлення останнім про необхідність доплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржник мав можливість забезпечити безперервний робочий процес, а тим самим вчасно або в найкоротші строки звернутися з належно оформленою апеляційною скаргою на рішення суду.

З викладеного убачається, що пропуск строку на апеляційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із апеляційною скаргою, могла і повинна була уникнути для звернення з апеляційною скаргою.

З цих підстав колегія суддів також відхиляє посилання заявника на те, що у зв`язку з обставинами, викликаними воєнним станом, працівники Фонду державного майна України не завжди мають можливість для швидкої підготовки процесуальних документів у судових справах.

Перевіривши викладені у клопотанні доводи, зважаючи на дату закінчення строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі (16.12.2021) та дату подання апеляційної скарги (27.07.2022), враховуючи юридичну адресу і фактичне місце роботи Фонду державного майна України (місто Київ), колегія суддів визнає неповажними підстави, наведені у клопотанні скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Інших підстав, які можуть свідчити про поважність підстав пропуску процесуального строку, скаржником не наведено, доказів, які свідчили б про те, що він не мав можливості своєчасно здійснити відповідні процесуальні дії, - не подано.

Можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, суд має вказати підстави поновлення строку, і такі підстави мають бути об`єктивними і не можуть залежати від суб`єктивних чинників, якими керувався скаржник, та які призвели до пропуску строку на апеляційне оскарження в даному випадку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає неповажними наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, оскільки обставини, що спричинили порушення вказаного строку, не можна вважати об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій щодо оскарження судового рішення. Відтак, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини 4 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, якщо заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Принцип правової визначеності (певності) включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Остання засада означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії").

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" звернув увагу, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

З викладеного вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності скарги на судове рішення. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України (вх. №800 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 174, 234, 235, 256, 258, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України (вх. №800 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.11.2021 у справі №913/412/16(913/396/21).

2. Матеріали апеляційної скарги з доданими до неї документами надіслати Фонду державного майна України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Порядок і строки її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова