ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

22.08.2022 м.Дніпро Справа № 908/3077/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Абадей М.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 та 11.11.2021 (суддя Сушко Л.М.)

у справі № 908/3077/21

кредитор: ОСОБА_2 , с.Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРЕЯ-Д", м. Запоріжжя

арбітражний керуючий: Венська О.О.

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання суду на 11.11.2021, зобов`язано сторін виконати певні дії.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021 відкрито провадження у справі № 908/3077/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д, 69005, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 6, . Визнані грошові вимоги кредитора - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 до боржника на суму 76 700,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 8 309 561,58 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну /свідоцтво № 174 від 24.04.2013 року, адреса: 49000, м. Дніпро, а/с 162. Зобов`язано розпорядника майна у строк до 20.12.2021 надати господарському суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, письмовий звіт про надіслання всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами в порядку ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, скласти реєстр вимог кредиторів та подати господарському суду реєстр вимог кредиторів до 20.12.2021. Попереднє засідання суду призначено на 20.12.2021 о/об 11-15.

На адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвали господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 та від 11.11.2021 у справі № 908/3077/21.

Скаржник в апеляційній скарзі просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження у зв`язку із поважними причинами його пропуску, скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021р. про прийняття до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д"; скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021р. про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д", закрити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д", зупинити дію оскаржуваного судового рішення на час розгляду апеляційної скарги.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвали суду першої інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує про формальний підхід суду при прийнятті до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Верея-Д» та відкритті провадження у справі № 908/3077/21 про банкрутство, що полягає у тому, що суд не здійснив правового аналізу та мотивів поданої заяви та підстав виникнення кредиторських вимог, зокрема, грошових вимог поручителя до боржника, їх характеру, який не властивий для господарської діяльності Товариства.

Вважає, що наявна констатація розміру грошових вимог та абсолютна відсутність при цьому аналізу розміру та вартості майна боржника, підстав набуття його у власність, створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника.

Наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що містять відомості про фінансову звітність та господарську діяльність боржника.

Апелянт зауважує, що дії ТОВ «Верея-Д» носять недобросовісний характер, вказують на те, що Товариство приховує справжні наміри, а саме вчиняє дії з виведення нерухомості з власності ОСОБА_1 під час існування майнового спору за участю Товариства, як поручителя ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , як кредитора з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання особисто.

На думку скаржника, суд першої інстанції також не з`ясував обставини щодо наявності або відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності на учасників та керівника боржника.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Мороза В.Ф., суддів: Кузнецова В.О., Чередко А.Є.

Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кузнецова В.О. для вирішення питання щодо витребування справи № 908/3077/21, тощо визначено колегію у складі: головуючого судді Мороза В.Ф., суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2022р. витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/3077/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до апеляційного господарського суду матеріалів справи.

07.02.2022р. на адресу апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 908/3077/21.

У зв`язку із лікарняним судді Мороза В.Ф. на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.02.2022р. призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатом якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді: Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 та 11.11.2021.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду у зв`язку з усуненням обставин які обумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 908/3077/21 передано колегії суддів у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

16.05.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника ліквідатора ТОВ «Верея-Д» арбітражного керуючого Венської О.О. надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 про прийняття до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ВЕРЕЯ-Д" та від 11.11.2021 про відкриття провадження по справі про банкрутство ТОВ "ВЕРЕЯ-Д" у справі №908/3077/21.

16.05.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника ліквідатора ТОВ «Верея-Д» арбітражного керуючого Венської О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані ухвали без змін.

Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2022 розгляд справи № 908/3077/21 призначено на 13.06.2022 о 15:30 год., ухвалено судове засідання у справі, призначене на 13.06.2022 о 15:30 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

30.05.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

13.06.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника ініціюючого кредитора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 13.06.2022 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про відкладення судового засідання на 04.07.2022 о 14:30 год.

Після судового засідання 13.06.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від ініціюючого кредитора надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_2 , в якому він також заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2022 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 04.07.2022 о 14:30 год.

Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2022 ухвалено судове засідання у справі, призначене на 04.07.2022 о 14:30 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У судовому засіданні 04.07.2022 було оголошено перерву до 18.07.2022 на 15:10 год.

Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2022 ухвалено судове засідання у справі, призначене на 18.07.2022 о 15:10 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

15.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшли додаткові пояснення, в яких останній підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Крім того, 15.07.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшли заперечення на клопотання представника ліквідатора ТОВ «Верея-Д» арбітражного керуючого Венської О.О. про закриття апеляційного провадження, в яких останній наполягав на наявності в нього процесуального права на оскарження судових рішень в межах справи про банкрутство.

У судовому засіданні 18.07.2022 було оголошено перерву до 22.08.2022 на 15:40 год.

18.08.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії: Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022 у справі № 640/35568/21, Додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2022 у справі № 640/35568/21 та Заяви ОСОБА_1 з вимогами до боржника ТОВ «Верея-Д».

В обґрунтування вказаного клопотання заявник зазначає, що перелічені докази не могли бути подані у процесуальні строки, визначені ч.ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України з огляду на термін їх ухвалення, що є об`єктивними причинами, які не залежали від неї. В свою чергу, подання заяви з відповідними грошовими вимогами до боржника стало можливим лише після ухвалення судом судового рішення, яким з ТОВ «Верея-Д» на користь ОСОБА_1 було стягнуто витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн (додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2022 у справі № 640/35568/21).

Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2022 ухвалено судове засідання у справі, призначене на 22.08.2022 о 15:40 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Судове засідання 22.08.2022 року проводилось в режимі відеоконференцзв`язку за участю представників апелянта, ініціюючого кредитора та арбітражного керуючого ліквідатора Боржника. Інші учасники справи про банкрутство ТОВ Верея-Д , будучи належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, своїм процесуальним правом на подання відзиву/пояснень на апеляційну скаргу не скористалися.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономаренко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України»(Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, забезпечення судом реалізації учасниками судового процесу права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, сприяння у наданні їм достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її у поданих до суду процесуальних документах, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвал суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами без участі представника боржника.

Представник апелянта в судовому засіданні 22.08.2022 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити: скасувати оскаржувані ухвали та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі про банкрутство ТОВ «Верея-Д».

Представники ініціюючого кредитора та арбітражного керуючого ліквідатора Боржника заперечили проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, наведених у відзиві, наполягали на необхідності залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Заслухавши пояснення присутніх представників, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених місцевим господарським судом обставин, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання суду на 11.11.2021, зобов`язано сторін виконати певні дії.

Оскільки, ОСОБА_2 до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, додана заява арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни про надання згоди на виконання повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д, підготовче засідання суду у даній справі призначено без застосування автоматизованої системи з визначення кандидатури арбітражного керуючого.

Представники сторін своїм правом на участь у судовому розгляді справи 11.11.2021. не скористалися, у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Боржник відзиву на заяву кредитора не надав.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021 відкрито провадження у справі №908/3077/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д, 69005, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 6, . Визнані грошові вимоги кредитора - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 до боржника на суму 76 700,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 8 309 561,58 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну /свідоцтво № 174 від 24.04.2013 року, адреса: 49000, м. Дніпро, а/с 162. Зобов`язано розпорядника майна у строк до 20.12.2021 надати господарському суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, письмовий звіт про надіслання всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами в порядку ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, скласти реєстр вимог кредиторів та подати господарському суду реєстр вимог кредиторів до 20.12.2021. Попереднє засідання суду призначено на 20.12.2021 о/об 11-15.

11.11.2021. за №67589 у встановленому законодавством порядку оприлюднено повідомлення про відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д, .

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Так, Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За приписами ст. 254 ГПК України, ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст. 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно із частиною другою статті 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону про банкрутство.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 12 ГПК України, якою передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Така ж норма закріплена у ч. 1 ст. 2 КУзПБ, ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство (до 21.10.2019 року).

Аналіз викладеного свідчить, що норми ГПК України є загальними стосовно норм КУзПБ, Закону про банкрутство (до 21.10.2019 року), які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ.

Отже, у процедурі банкрутства процесуальні норми ГПК України мають універсальний характер, адже розраховані як на позовне провадження, так і на процедуру банкрутства та їх застосування у цій процедурі здійснюється з урахуванням особливостей правового регулювання розгляду конкретного питання, передбачених КУзПБ, Законом про банкрутство (до 21.10.2019 року).

Тому реалізація права на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главою 1 "Апеляційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених у КУзПБ, Законі про банкрутство (до 21.10.2019).

Частиною першою статті 255 ГПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

У названому переліку ухвали суду першої інстанції постановлені за результатом вирішення процесуальних (процедурних) питань, пов`язані з рухом справи відсутні.

Водночас, п. 17 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом про банкрутство.

Оскарження судових рішень у процедурі банкрутства унормовано у статті 9 Кодексу України з процес банкрутства.

Так, відповідно до положень згаданої статті ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Тлумачення змісту ч.ч. 1,2 наведеної норми КУзПБ свідчить, що ч. 1 цієї статті передбачає порядок, за яким відбувається оскарження судових рішень у справі про банкрутство, та відсилає до норм ГПК України, тоді як ч. 2 визначає перелік судових рішень, які може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КУзПБ та п. 17 ч. 1 ст. 255 ГПК України, в апеляційному порядку у справах про банкрутство можуть бути оскаржені:

- усі ухвали місцевого господарського суду, крім випадків, передбачених ГПК України та КУзПБ, Законом про банкрутство (до 21.10.2019 року) (ч.2 ст.9 КУзПБ, ч.2 ст. 8 Закону про банкрутство);

- ухвали, включені до переліку ч.1 ст.255 ГПК України, які суд виносить, здійснюючи процесуальні дії та вирішуючи інші процесуальні питання, за правилами та на підставі норм ГПК України.

КУзПБ (Закон про банкрутство до 21.10.2019 року) не містить норм, які встановлюють особливі правила стосовно видання судом процесуальних актів, крім того, що при вирішенні справи по суті суд у справі про банкрутство не виносить рішення (за винятком розгляду спорів, стороною в яких є боржник). Усі питання у справі про банкрутство вирішуються ухвалами, а про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури суд виносить постанову.

Процедура банкрутства є унікальним процесом, що включає в себе низку процедур і послідовних та сукупних процесуальних і позапроцесуальних дій учасників провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у разі неплатоспроможності боржника.

Такий процес супроводжується прийняттям судом значної кількості судових актів (процесуальних документів), які за своїм характером стосуються суто процедурних питань банкрутства (наприклад, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про звільнення (усунення, припинення) арбітражного керуючого, про введення процедури санації та затвердження плану санації тощо), і судових актів, коли суд здійснює процесуальні дії та вирішує інші процесуальні питання, розглядає клопотання, заяви, скарги тощо за правилами та на підставі ГПК України (наприклад, ухвали про призначення судового засідання, відкладення розгляду справи, витребування необхідних документів від сторін та учасників провадження, ухвали за результатом розгляду заяви про відвід (самовідвід) судді тощо).

Ухвали, які суд виносить у процедурі банкрутства, за ознакою спеціалізації процесу можна поділити на два типи: а) спеціальні - ухвали, які суд виносить виключно з питань, що вирішуються у справах про банкрутство згідно з нормами КУзПБ; б) універсальні - ухвали, які суд виносить з питань, що вирішуються як у справах про банкрутство, так і у справах позовного та інших форм провадження.

Тож при наданні оцінки наявності права на оскарження судових рішень, прийнятих у справі про банкрутство, та визначенні порядку оскарження їх слід розмежовувати, зважаючи на характер прийнятих рішень.

У цьому аспекті слід зауважити, що порядок оскарження судових рішень відповідно до Закону про банкрутство стосується судових рішень, які безпосередньо відносяться до процедур банкрутства. Судові рішення, якими вирішуються процедурні питання, пов`язані з рухом справи в господарському суді, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, оскаржуються в порядку, встановленому положеннями саме ГПК України (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 року справі №15/81, від 12.09.2019 у справі №Б3/081-12/24).

У КУзПБ (Законі про банкрутство до 21.10.2019 року) відсутні положення, які регулюють особливості прийняття судових рішень у процедурі банкрутства за результатом вирішення питань, пов`язаних з рухом справи, клопотань та заяв осіб, які беруть участь у справі.

Водночас такі положення містяться у чинному ГПК України, ч. 2 ст. 232 якого визначено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

У справі що розглядається, Бондарева Л.В. подала апеляційну скаргу в тому числі і на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021, якою вирішено процедурні питання, а саме прийняття заяви до розгляду та призначення підготовчого засідання суду.

Отже, зважаючи на викладене, оскарження цієї ухвали суду має здійснюватися за правилами та в порядку, що встановлені ГПК України. Такий порядок визначено главою 1 розділу ІV цього Кодексу, зокрема, статтею 255 "Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції".

Натомість ухвала суду першої інстанції, якою вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи не охоплюється наведеним у ст.255 ГПК України переліком ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Не містять вказівки щодо права оскарження ухвали, якою вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи, окремо від рішення суду і інші положення ГПК України та КУзПБ (Закону про банкрутство до 21.10.2019 року), в тому числі норми статей 169 "Заяви, клопотання і заперечення", 207 "Розгляд заяв та клопотань", 232 "Види судових рішень" ГПК України.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя, забезпечення розгляду справи упродовж розумного строку та запобігання зловживанням процесуальними правами і вони не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цього доступу таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення судового рішення у справі, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Таким чином, системний аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ухвала суду від 03.11.2021, тобто якою вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, яким розглядається справа про банкрутство по суті заявлених вимог. Заперечення щодо такої ухвали відповідно до приписів частини третьої статті 255 ГПК України мають розглядатися судом при оскарженні судового рішення, яке підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Близькі за змістом висновки щодо віднесення ухвал суду першої інстанції, якими вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи до переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 року справі №15/81, від 16.04.2019 року у справі № Б3/081-12/24, від 11.12.2019 року у справі № 10/52-05.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 15.06.2020 у справі № 910/1133/20 зазначив, що ні ГПК України, ні попередній Закон про банкрутство, ні КзПБ не передбачають можливості оскарження ухвали про прийняття, оскільки така ухвала забезпечує рух судового процесу, та не порушує права учасників справи, що виключає можливість її оскарження до суду вищої інстанції. В той же час, ухвала місцевого суду про прийняття може бути оскаржена в апеляційному порядку разом із ухвалою місцевого суду про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За змістом статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, може бути піддана легітимним обмеженням, і ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ГПК України.

У процедурі оскарження судових рішень першої інстанції процесуальним законом встановлено виправдані обмеження, спрямовані на забезпечення оперативності господарського процесу, попередження виникнення правових колізій та дотримання принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Такі обмеження знаходять свої відображення у положеннях ГПК України щодо прийнятності апеляційної скарги, зокрема, у статтях 254, 256, 260, 261 цього Кодексу стосовно строку на апеляційне оскарження, можливості та підстав для його поновлення, наслідків визнання цих підстав неповажними.

Застосування таких процесуальних запобіжників задля дотримання принципу юридичної визначеності узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги (рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010, "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини" від 12.07.2001, "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії" від 19.12.1997 та інші).

Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Апеляційний суд зауважує, що суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України. У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція сформована суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14, та підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Названою статтею визначено, що:

- сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:

- подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);

- розгляд господарським судом заяв конкурсних кредиторів у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);

- визнання вимог таких кредиторів, що формалізується у судовому рішенні господарського суду - ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ).

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та КУзПБ.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, звужено до учасників такої справи, якими згідно зі статтею 1 КУзПБ є кредитори у справі.

Можливість реалізації повного обсягу процесуальної дієздатності особами, які подали письмові заяви з вимогами до боржника, зокрема правом на оскарження судових рішень, пов`язана з фактом набуття такою особою статусу кредитора (сторони) у справі про банкрутство шляхом постановлення судом ухвали про визнання (повністю або частково) вимог кредитора до боржника.

При поданні апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене у справі про банкрутство до набуття особою статусу кредитора (учасника) у цій справі, початок перебігу строку на апеляційне оскарження такого рішення має обраховуватися з дати постановлення ухвали суду про визнання кредиторських вимог цієї особи.

Подібний підхід у застосуванні положень щодо порядку обчислення строку на апеляційне оскарження судового рішення наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 902/560/20.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 30.09.2021 у справі № 903/718/20 вкотре підтримав раніше викладену ним правову позицію, що законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т. ч. правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 913/444/18).

За приписами частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. Нормами цієї статті передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, тобто чітко визначений порядок формалізації конкурсного кредитора як учасника провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 Кодексу України з процедур банкрутства) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

Аналогічний за змістом правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15.

У даній справі № 908/3077/21 судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області в порядку ч. 1 ст. 45 КУзПБ з заявою з грошовими вимогами до боржника протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство не зверталась й відповідні вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ Верея-Д не включались та не визнавались, отже скаржник не має статусу конкурсного кредитора у даній справі про банкрутство.

Натомість, з поданих до суду апеляційної інстанції клопотання та доданих до нього документів вбачається, що 17.08.2022 ОСОБА_1 сформувала заяву з вимогами до боржника (поточні вимоги).

Згідно ч. 4 ст. 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази розгляду судом вказаної заяви. Так само, апелянтом не надано доказів визнання судом заявлених ОСОБА_1 грошових вимог до боржника та набуття нею статусу поточного кредитора, що пов`язується з прийняттям судом ухвали про повне або часткове визнання її вимог.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що апеляційна скарга була подана 24.01.2022, тобто ще задовго до звернення ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області з заявою з вимогами до боржника.

Колегія суддів враховує, що правом оскаржувати судові рішення у справі про банкрутство наділені лише учасники такої справи, а оскільки ОСОБА_1 не набула статусу кредитора у справі № 908/3077/21 про банкрутство ТОВ Верея-Д, то остання не наділена процесуальним правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство за відсутності необхідного для цього обсягу процесуальної дієздатності.

Водночас, слід наголосити, що другою групою осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, стаття 254 ГПК України визначає осіб, які не брали участі у справі, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.05.2020 у справі №904/897/19, за приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної (касаційної) скарги.

Особа повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Пунктом 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Наведений висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112 та від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16; у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 903/718/20.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалами Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 про прийняття до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д" та від 11.11.2021р. про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д" питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, як і відсутні в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення висновки та судження про права та обов`язки скаржника.

Посилання скаржника на те, що оскаржуваною ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021 було введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Верея-Д, до складу якого, як зазначає ОСОБА_1 , після проведення інвентаризації увійшла лише квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, колегією суддів відхиляються, оскільки цією ухвалою безпосередньо не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , а було введено процедуру розпорядження майном саме Боржника ТОВ Верея-Д, і на цьому етапі (відкриття провадження у справі про банкрутство) судом не досліджувалося питання приналежності спірного майна до активів боржника, як і наявності не врегульованих спорів щодо права власності на неї.

Доводи апелянта про те, що на підставі оскаржуваної ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.11.2021 ухвалою цього ж суду від 18.11.2021 було вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів та накладено арешт на вищезгадану квартиру, внаслідок чого було здійснено вплив на права ОСОБА_1 , зокрема права власності щодо квартири в розрізі правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження даним майном, - є безпідставними, оскільки предметом апеляційного оскарження у даній справі є саме ухвали Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 та 11.11.2021 і апеляційний розгляд здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, що відповідає приписам ст. 269 ГПК України. Натомість ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.11.2021 ОСОБА_1 не оскаржує з підстав, визначених ст. 254 ГПК України, як особа, про чиї права, інтереси та (або) обов`язки суд вирішив питання в судовому акті.

Апеляційний суд також зауважує, що з урахуванням наведених скаржником даних, остання також не позбавлена можливості оскаржити судові рішення у справі № 908/3077/21 про банкрутство ТОВ Верея-Д як учасник справи, набувши попередньо статусу кредитора.

З огляду на все вищевикладене, апеляційне провадження за апеляційною ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржник не має статусу сторони чи учасника у справі № 908/3077/21 про банкрутство ТОВ Верея-Д, а ухвалами Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 про прийняття до розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д" та від 11.11.2021р. про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея-Д" не вирішувались питання про права та інтереси та (або) обов`язки скаржника, а отже ОСОБА_1 не наділена правом на апеляційне оскарження у даній справі зазначених ухвал суду першої інстанції.

Така позиція є послідовною в судовій практиці у подібних правовідносинах (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2472/20) й підстав для її неврахування у апеляційного суду немає.

При цьому варто зазначити, що закриття апеляційного провадження не може тлумачитися як порушення права на судовий захист та доступ до правосуддя, враховуючи процесуальні фільтри, встановлені законодавством, й наведене узгоджується з висновками Європейського Суду з прав людини у рішеннях «Філіс проти Греції» §59, «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції» §28 і «Станєв проти Болгарії» (ВП) §229.

Керуючись статтями 264, 269, 270, 271, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Запорізької області від 03.11.2021 та 11.11.2021 у справі № 908/3077/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 01.09.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко