СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Харків Справа № 922/4587/13

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.

За участю секретаря

судового засідання: Ломанової А.В.

За участю

представників сторін:

від апелянта: не з`явились

від заявника-

арбітражного керуючого: не з`явились

від заінтересованої особи

(Слюсаревої Л.Ф.): (в режимі відоконференції) В.І. Баранова (адвокат) -

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю

Серія ПТ 1703 від 27.07.2017, Ордер Серія ВІ 1099761

від 12.08.2022)

від боржника: не з`явились

від ін.кредиторів: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу (вх. №361 Х/3) на ухвалу господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, м. Київ (особа, яка не була учасником справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю.) Харківської області
від 09.11.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 15.11.2021 року)
у справі за заявою до про№922/4587/13 (суддя Усатий В.О.) керуючого реалізацією про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх.№21170 від 05.09.2019), з урахуванням уточнень (вх.№23513 від 0.10.2021) ФОП Бабича Ігоря Юрійовича, м. Харків неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В:

Постановою господарського суду Харківської області від 10.12.2013 ФОП Бабича І.Ю. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Капустіна В.В.

Ухвалою від 11.02.2014, зокрема, задоволено клопотання Капустіна В.В. про припинення його обов`язків ліквідатора у даній справі. Призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Белікова Олексія Петровича.

Ухвалою суду від 12.12.2017 усунено ліквідатора Белікова О.П. від виконання покладених на нього обов`язків ліквідатора, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Кошовського С.В.

Розгляд даної справи був довготривалим. Матеріали справи направлялись до судів вищих інстанцій.

Крім того, ухвалою суду від 13.09.2019 задоволено заяву АТ "КБ "Експобанк" (вх.№21425 від 09.09.2019) та ліквідатора (вх. № 21654 від 11.09.2019) про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нежитлові приміщення загальною площею 262,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській радах, міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно), вчиняти будь-які дії (у тому числі реєстраційні дії та дії в межах виконавчого провадження), спрямовані на зміну власника, передачу майна у заставу, іпотеку, оренду тощо, або дії, які можуть призвести до зміни власника, в тому числі дії, які можуть призвести до поділу, виділу часток, зміни опису, технічних характеристик, в тому числі - площі нерухомого майна: нежитлових приміщень заг. пл. 262,2 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалено внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зазначені заборони.

05.09.2019 до суду надійшла заява ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх. № 21170), в якій арбітражний керуючий Кошовський С.В. просив суд:

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ФОП Бабича І.Ю. нерухоме майно, а саме - нежитлові приміщення загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке передати ліквідатору ФОП Бабича І.Ю. арбітражному керуючому Кошовському С.В.;

- визнати за ФОП Бабичем І.Ю. право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення загальною площею 262,2 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

06.10.2021 до суду від керуючого реалізацією надійшла уточнена заява (вх.№23513) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, в якій арбітражний керуючий Кошовський С.В. просив суд:

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ФОП Бабича І.Ю. нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 267,52 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке передати ліквідатору ФОП Бабича І.Ю. арбітражному керуючому Кошовському С.В.;

- визнати за ФОП Бабичем І.Ю. право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення загальною площею 267,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.10.2021 прийнято уточнену заяву керуючого реалізацією про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх.№23513 від 06.10.2021) до розгляду. Відкладено розгляд заяви керуючого реалізацією про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх.№21170 від 05.09.2019), з урахуванням уточнень (вх. № 23513 від 06.10.2021), на 09.11.2021. Запропоновано Слюсарєвій Л.Ф. та учасникам у справі про банкрутство до дати проведення судового засідання надати суду: відзив на заяву керуючого реалізацією про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх.№ 21170 від 05.09.2019), з урахуванням уточнень (вх. № 23513 від 06.10.2021), з його правовим та документальним обґрунтуванням; докази надсилання відзиву на адреси керуючого реалізацією та інших учасників у справі про банкрутство (оригінали фіскальних чеків та поштових описів вкладення).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.11.2021, відмовлено керуючому реалізацією у задоволенні заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх. №21170 від 05.09.2019), з урахуванням уточнень (вх. №23513 від 06.10.2021). Скасовано заходи забезпечення вимог кредиторів, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 13.09.2019.

Відмовляючи у задоволенні заяви керуючого реалізацією про витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що керуючим реалізацією не було вчинено можливих дій, спрямованих на отримання коштів від особи, яка відплатно відчужила спірне майно, а одразу подано заяву про витребування майна з володіння ОСОБА_1 та визнання права власності на нерухоме майно за боржником.

Крім того, керуючий, звертаючись до суду із завою про захист порушених прав власності боржника, обрав невірний (неефективний) спосіб захисту цього права, як витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до вимог статті 388 ЦК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія АСТЕР-ФІНАНС не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що ухвалу від 09.11.2021 Господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №01-10/020222-1 (з додатками) за змістом якої, просить суд:

-поновити Товариству з обмеженою відповідальністб "Фінансова Компанія "Астер-Фнанс" строк на апеляційне оскарження ухвали від 09.11.2021 господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13, як такий, що пропущений з поважних причин;

-скасувати ухвал від 09.11.2021 господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ліквідатора ФОП Бабича І.Ю, арбітражного керуючого Кошовського С.В. у повному обсязі.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неврахувнням висновків щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «про судоустрій і статус суддів», ч. 2 ст. 310 ГПК України.

Підставами для скасування ухвали від 09.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія АСТЕР-ФІНАНС вважає:

-що майно на жодному етапі провадження у справі про банкрутство не було продане чи іншим чином відчужене, адже не було укладено жодних правочинів щодо відчуження, зідно з якими чинне законодавство пов`язує перехід права власності на нерухоме майно від підприємства до будь яких третіх осіб. Між власником та володільцем нерухомого майна не укладалися жодні угоди (правочини) щодо майна, яке витребовується, а отже між ними не існує жодних юридичних відносин;

-майно, яке витребовується, вибуло з власності банкрута поза його волею, оскільки правочин направлений на відчудження майна боржника визнано недійсним ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2020;

- висновки суду першої інстанції, про те, що у ліквідатора відсутнє право витребувати майно від особи, яка не є стороною оспорюваного договору та учасником у справі про банкрутство в порядку статті 388 ЦК України суперечать наведеним положенням ЦК України та Закону про банкрутство;

- майно вибуло із його володіння на підставі недійсного правочину та незаконно проведеного аукціону, у зв`язку із чим договір купівлі-продажу був підписаний від боржника ліквідатором Бєліковим О.П. з ОСОБА_2 поза межами добросовісності та законності дій ліквідатора, які покладались на нього Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Отже, майно боржника вибуло з володіння власника поза межами його волевиявлення, а в силу закону, при цьому визначений законодавцем орган управління майном (ліквідатор Бєліков О.П.) діяв з порушенням тих повноважень, які йому було надано законодавцем при реалізації спірного майна при реалізації спірного майна з аукціонуна користь ОСОБА_2 . Тому, у зв`язку із недобросовісними діями ліквідатора Бабича І.Ю. слідує, що майно вибуло із володіння банкрута, поза його волею, тому наявні правові підставі для застосування вимог статті 388 ЦК України витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Щодо права апелянта на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, скаржник зазначає:

Відповідно до положень частин 1,3 статті 254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Частиною 2 статті 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою від 29.11.2016 Господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 визнано вимоги АТ КБ ЕКСПОБАНК до банкрута у сумі 18 627 459,54 грн.

Зазначені вимоги окремо внесено до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою майна боржника: нежитлові приміщення заг. пл. 262,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ухвалою від 24.11.2021 Господарського суду Харківської області у справі №922/4587/13 здійснено заміну кредитора у справі про неплатоспроможність ФОП Бабича І.Ю. - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс" ().

Таким чином, ТОВ ФК Астер-Фінанс є забезпеченим кредитором боржника ФОП Бабича І.Ю., вимоги якого окремо внесено до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою майна боржника: нежитлові приміщення заг. пл. 262,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент розгляду заяви керуючого реалізацією про витребування з чужого незаконного володіння та права власності, а також прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали від 09.11.2021, ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» не було учасником справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю., копію оскаржуваної ухвали не отримувало.

Апелянт зазначає, що копія оскаржуваної ухвали суду направлялась на адресу первісного кредитора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», якого, як юридичну особу априпинено 15.02.2020, номер запису: 1027637.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.02.2022 р. в порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду цієї апеляційної скарги визначено суддю Черноту Л.Ф., тоді як іншими членами колегії є Радіонова О.О., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 р. у справі №9224587/13 було визнано причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року у справі №922/4587/13. Відкрито апеляційне провадження у справі №922/4587/13. Встановлено учасникам справи строк до 21.07.2022 р. (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи в строк до 21.07.2022 р. (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми Електронний суд (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом упоноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: .

Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2022р. була направлена сторонам у справі на поштові та електроні адреси у відповідності до вимог статей 120,121 ГПК України.

22.07.2022 від ОСОБА_1 надійшов відзив на поштову адресу суду (з додатками), за змістом якого, остання повідомляє, що поштовий конверт із трек - номером №941 із Східного апеляційного господарського суду із ухвалою від 05.07.2022 про подачу учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» від 02.02.2022 у строк до 21.07.2022 - надійшов в м. Полтава та вручений ОСОБА_1 разом із копію апеляційної скарги лише 22.07.2022, що підтверджується відомостями із офіційного сайту Укрпошти за посиланням - https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html. Таким чином просить суд:

- Поновити строк ОСОБА_1 на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» від 02.02.2022 у зв`язку із поважними причинами пропуску строк (отриманням поштовою кореспонденцією ухвали суду та апеляційної скарги лише 22.07.2022);

- Відмовити у задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» від 02.02.202 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.11.2022 повністю.

Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

Частиною 3 статті 273 Господарського процесуального кодексу України унормовано, шо апеляційна скарга на ухвалу, постанову суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022№ 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Таким чином, на час постановлення ухвали від 05.07.2022, в Україні продовжено строк дії воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, розташованого у м. Харкові.

З огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків у контексті встановлених п. 1 ст. 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. гарантій, після проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.07.2022, зокрема, призначив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, м. Київ (вх. №361 Х/3) до розгляду на "06" вересня 2022 р. об 11:00 год. Явку представників учасників справи визнав необов`язковою. Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2022 виправлено описку у пункті першому резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 у справі №922/4587/13 та вважати вірним, що розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, м. Київ (вх. №361 Х/3) відбудеться "07" вересня 2022 р. о 09:15 годин, за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судових засідань №131.

16.08.2022 від представника ОСОБА_1 - адвоката В.І. Баранової надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з додатками.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката В.І. Баранової про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/4587/13 за апеляційною скаргою (вх. №361 Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, м. Київ яке відбудеться "07" вересня 2022 р. о 09:15 год. в режимі відеоконференції.

26.08.2022 за вх. №4649 від представника ОСОБА_1 (адвоката Баранової В.І.) надійшли додаткові пояснення до раніше поданого відзиву, за змістом яких, остання звертає увагу суду на те, що за даною справою заявником не доведено, що спірне майно вибуло з володіння банкрута не з його віолі, а отже таке майно згідно зі ст. 388 ЦК України не може бути витребувано від добросовісного набувача. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні заяви про визнання права власнлості та витребування майна з чужого незаконного володіння. В розолютивній частині додаткових письмових пояснень, останній просить суд: дозволити подати додаткові письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу у справі №922/4587/13; долучити додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу др матеріалів справи. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астер Фінанс" у справі №922/4587/13 залишити без задоволення. Ухвалу господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року у справі №922/4587/13 залишити без змін.

В судовому засіданні 07.09.2022 представник ОСОБА_1 , який виявив бажання приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції посилався на те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нерухомого майна спірних нежитлових приміщень (до суду першої інстанції було надано низку копій документів, у тому числі на підтвердження набуття права власності на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення, а саме: засвідчені копії договору купівлі-продажу від 11.07.2019 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності), зазначила, що вважає заяву арбітражного керуючого Кошовського С.В. безпідставною, апеляційну скаргу ФК Астер Фінанс необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просила ухвалу господарського суду Харківської області від 09.11.2021 залишити без змін.

Апелянт, боржник, арбітражний керуючий та інші кредитори та учасники справи №922/4587/13 у судове засідання не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать відомості картки обліку вихідних документів, а також повідомлення про вручення поштових відправлень, наявні в матеріалах справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, а також з огляду на те, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а наявних матеріалів справи на думку суду достатньо для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами відеофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснила у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та відображено в судовому рішенні суду першої інстанції та не заперечується учасниками справи №922/4587/13 про банкрутство, ухвалою суду від 29.11.2016 визнано вимоги АТ "КБ "Експобанк" банкрута у сумі 18 627 459,54 грн. Зазначені вимоги окремо внесено до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою майна боржника (нежитлові приміщення заг. пл. 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ).

13.09.2016 між ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. арбітражним керуючим Беліковим О.П. та Лісовою О.О. укладено договір купівлі-продажу майна банкрута - ФОП Бабича І.Д., а саме: нежитлових приміщень загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2040.

20.09.2016 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво № 1669 про право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначені нотаріальні дії вчинено на підставі протоколу № 1 проведення відкритих торгів у формі аукціону від 05.09.2016, складеного Товарною біржею "Ресурс-Інформ+".

Ухвалою суду від 19.11.2020 за наслідками розгляду заяви АТ "КБ "Експобанк" (вх.№21248 від 06.09.2019) про визнання недійсним результатів аукціону, протоколу про проведення аукціону, свідоцтва про право власності та заяви арбітражного керуючого Кошовського С.В. (вх. №21169 від 05.09.2019) про визнання недійсним результатів аукціону, договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності, зокрема, визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута - ФОП Бабича І.Д., а саме: нежитлових приміщень загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 1 проведення відкритих торгів у формі аукціону від 05.09.2016, проведеного Товарною біржею "Ресурс-Інформ+"; визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута - ФОП Бабича І.Д., а саме: нежитлових приміщень загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. арбітражним керуючим Беліковим О.П. та Лісовою О.О., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. - 13.09.2016 за зареєстрований № 2040; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 1669, видане 20.09.2016, видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Набока Ю.В.

Ухвала суду обґрунтована, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення інвентаризації та оцінки майна, що є необхідною передумовою для початку процедури його реалізації, а саме:

- у матеріалах справи відсутні будь-які докази оприлюднення (опублікування/оповіщення) на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України, а також безпосередньо на нерухомому майні у встановлений законом строк відповідної інформації (оголошення/повідомлення) про проведення аукціону 05.09.2016, його умов тощо;

- в матеріалах справи відсутні докази здійснення фіксації аукціону технічними засобами; розмір гарантійного внеску, сплачений учасниками аукціону (зокрема, переможцем), не відповідає вимогам закону; наявна в матеріалах справи квитанція №16343463 про оплату переможцем аукціону придбаного майна, не може вважатися належним доказом оплати у встановленому Законом порядку, у зв`язку з порушенням порядку підготовки, організації, проведення аукціону, оформлення його результатів, строків та умов проведення платежів, на підставі чого суд зазначив про те, що вона не приймається до уваги;

- також, судом було зазначено про відсутність у матеріалах справи доказів відкриття спеціального банківського рахунку та доказів проведення розрахунків із заставним кредитором.

Вищезазначена ухвала суду не оскаржувалася та набрала законної сили.

Також, судом встановлено, що 11.07.2019 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №767, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого за цим договором продавець передає у власність (продає) покупцю, а покупець приймає у власність від продавця (купує) нежитлові приміщення загально площею 267,5 кв.м., що знаходяться у двоповерховому житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , і оплачує їх вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

Нежитлові приміщення, що відчужуються за цим договором, належать продавцю на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. 20.09.2016 за реєстровим номером 1669.

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2016 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В за №16541238, що підтверджується інформацією, отриманою 11.07.2019 шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до цього реєстру; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 2.3 вищезазначеного договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж нежитлових приміщень ними вчинюється за 1 355 000,00 грн. Згідно зі звітом про оцінку майна, складеного 31.05.2019 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Консалтінгова компанія "Форекс" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 354/18, виданий 24.04.2018), ринкова вартість нерухомості, яка є предметом цього договору, складає 1 355 000,00 грн. Розрахунок було здійснено сторонами до підписання цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладання цього договору не підлягає. Підписання сторонами договору є свідченням їх згоди на укладання саме за ціною 1 355 000,00 грн та на інших, передбачених у ньому, умовах.

Щодо розбіжностей у площі спірного нерухомого майна, місцевим господарським судом було встановлено наступне.

Згідно з листом (вх. № 4338 від 22.02.2021), наданим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2021, для вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення 11.07.2019 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , продавцем були надані правовстановлюючий документ (свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів) та технічна документація, з яких вбачалася розбіжність у загальній площі нерухомого майна: так, у свідоцтві, виданому приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області - Набокою Ю.В 20.09.2016 за реєстровим номером 1669 зазначена площа нежитлових приміщень - 262,2 кв.м., а в технічному паспорті на вищезазначену нерухомість, виготовленому 22.05.2019 Полтавським бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", вказана загальна площа - 267,5 кв.м; щодо пояснення даної розбіжності приватному нотаріусу також була надана довідка ПБТІ "Інвентаризатор" від 28.05.2016, в якій зазначено, що загальна площа змінилася у зв`язку з демонтажем перегородок; щодо нової площі була зроблена оцінка нежитлових приміщень.

Як зазначила ПН ПМНО Денисенко Л.М., у зв`язку зі зміною технічних характеристик нею було проведено реєстрацію змін в опис об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: зміну загальної площі з 262,2 кв.м. на 267,5 кв.м.

Станом на момент розгляду даного спору власником вищезазначеного нерухомого майна є ОСОБА_1 .

В обґрунтуванні заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (вх. № 21170 від 05.09.2019), з урахуванням уточнень (вх. № 23513 від 06.10.2021), арбітражний керуючий Кошовський С.В. посилався, зокрема, на ч. 1 ст. 216, п. 3 ч. 1 ст. 388 та ст. 392 ЦК України як на підставу витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ФОП Бабича І.Ю. нерухомого майна, а саме - нежитлових приміщень загальною площею 267,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання за ФОП Бабичем І.Ю. права власності на зазначене майно.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав заявлених вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 2 статті 208 Господарського кодексу України передбачено, що у разі визнання недійсним зобов`язання, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституцію можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки стаття 16 ЦК України не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 916/1952/17.

Згідно зі статею 208 Господарького кодексу України та статтями 215,216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування. Одностороння реституція чинним законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що в матеріалах справи після визнання ухвалою суду від 19.11.2020 недійсними договору купівлі-продажу майна банкрута - ФОП Бабича І.Д., а саме: нежитлових приміщень загальною площею 262,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. арбітражним керуючим Беліковим О.П. та Лісовою О.О., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 13.09.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 2040, та свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно серія та номер НОМЕР_1 , видане 20.09.2016 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В., відсутні докази звернення керуючого реалізацією до ОСОБА_2 про відшкодування вартості спірного майна після визнання правочину недійсним у позасудовому або судовому порядку.

Відповідно, відсутні й докази відмови ОСОБА_2 відшкодувати вартість майна.

Керуючим реалізацією не було вчинено можливих дій, спрямованих на отримання коштів від ОСОБА_2 (яка відплатно відчужила спірне майно). А одразу подано заяву про витребування майна з володіння ОСОБА_1 та визнання права власності на нерухоме майно за боржником.

За даною справою керуючий реалізацією, звертаючись до суду із заявою про захист порушених, на його думку, прав власності боржника, обрав такий спосіб захисту цього права як витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду, з посиланням на висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15 - пункт 58 постанови від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Можливість витребування майна з чужого незаконного володіння законодавець ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України).

За змістом частини першої статті 388 ЦК України добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Витребування майна від добросовісного набувача (особи, яка не знала і не повинна була знати про те, що особа, у якої річ придбана, не має права її відчужувати) є можливим у всіх випадках, коли майно придбане безоплатно в особи, яка не мала права відчужувати річ.

Якщо добросовісний набувач придбав річ за плату, власник має право витребувати таку річ тільки у випадках, коли вона вибула з володіння поза його (або особи, якій річ була передана власником) волею, зокрема загублена власником або іншою особою, якій річ була передана власником, або була викрадена у власника чи такої особи.

Отже, можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи і зазначено вище, керуючий реалізацією не довів обставин, які вказують на неможливість (неефективність) застосування наслідків недійсності правочину; не вчинив дій, направлених на звернення до ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати кошти за спірне майно, право власності на яке ОСОБА_2 отримала за недійсним правочином, і яке відчужила за відплатним договором, а звернувся одразу до ОСОБА_1 з вимогою про витребування спірного майна з її володіння.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що ОСОБА_1 набула спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2019, укладеного з ОСОБА_2 .

В силу положень статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Учасники справи не заперечували, що ОСОБА_1 набула спірне майно на законних підставах. Зазначений договір купівлі-продажу від 11.07.2019 є дійсним.

Як було зазначено вище, пунктами 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу передбачено, що за домовленістю сторін продаж нежитлових приміщень ними вчинюється за 1355000,00 грн. Згідно зі звітом про оцінку майна, складеного 31.05.2019 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Консалтінгова компанія "Форекс" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 354/18, виданий 24.04.2018), ринкова вартість нерухомості, яка є предметом цього договору, складає 1355000,00 грн. Розрахунок було здійснено сторонами до підписання цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладання цього договору не підлягає.

При укладенні відповідного договору купівлі продажу від 11.07.2019 року з приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. булро перевірено відсутність обтяжень та заборон відчуження на нерухоме майно за даними реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також перевірено відсутність податкової застави на активи сторін за даними державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Крім того, сторони свідчили, що спірне нерухоме майно до часу продажу не було продано, подаровано, в спорі податковій заставі, під іпотекою, в обтяженні та під забороною не перебувало. як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесене; прав у третіх осіб щодо майна у межах так і замежами України не має; внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, яким продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором.

Право власності на нежитлове приміщення виникло у покупця ОСОБА_1 з моменту підписання і нотаріального посвідчення цього договору, та державної реєстрації права власності ( ст. 344, ч. 4 ст. 657 ЦК України), про що зазначено у договорі, що також підтверджено відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Тобто, ОСОБА_1 було набуто спірне майно за відплатним договором, а ОСОБА_2 було отримано грошові кошти за дане нерухоме майно в розмірі 1355 000,00 грн.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що заява про визнання недійсним результатів аукціону, договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності (вх. № 21169) була подана арбітражним керуючим Кошовським С.В. - 05.09.2019, а заява АТ "КБ "Експобанк" (вх.№21248) про визнання недійсним результатів аукціону, протоколу про проведення аукціону, свідоцтва про право власності АТ "КБ "Експобанк" надійшла до суду 06.09.2019.

Поряд із цим, спірне майно було придбано ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 11.07.2019. Тобто, до звернення арбітражним керуючим Кошовським С.В. та АТ "КБ "Експобанк" до суду з відповідними заявами.

За змістом частини першої статті 388 ЦК України, добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має право його відчужувати.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набула майно за відплатним договором на законних підставах, і на момент укладення договору купівлі-продажу від 11.07.2019 факту незаконності вибуття спірного майна з володіння боржника судом встановлено ще не було, відповідно, і ОСОБА_1 не могла бути про нього обізнана.

До того ж, ОСОБА_1 є власником спірного майна вже більше двох років, доказів на підтвердження вчинення нею дій, направлених на відчуження спірного майна, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, стаття 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободдає підстави вважати, що вона гарантує безперешкодне володіння майном, неприпустимість позбавлення права власності та захист права власності.

Предметом безпосереднього регулювання статтею 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.

Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зістаттею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.091982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальних принципів міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи права власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

У спірних правовідносинах щодо першого критерію можуть бути застосовані приписи статті 388 ЦК України внаслідок визнання правочинів недійсними.

Як вбачається із матеріалів даної справи, керуючий реалізацією не довів обставин, які вказують на неможливість (неефективність) застосування наслідків недійсності правочину в порядку вимог статті 216 ЦК України.

У такому випадку вирішальним є доведення керуючим реалізацією обставин, які дають підстави для застосування у даному випадку приписів статті 388 ЦК України.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, яке вона набула на підставі відплатного договору, що учасниками у справі про банкрутство не оспорювалося.

В свою чергу, керуючим реалізацією не було доведено, що такий спосіб захисту порушеного права як витребування майна у добросовісного набувача є найбільш ефективним, оскільки арбітражним керуючим навіть не здійснено спроб скористатись іншими способами.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Місцевий господарський суд правомірно не визнав обраний керуючим реалізацією спосіб захисту найбільш ефективним у розрізі інституту захисту речових прав та Першого протоколу до Конвенції, й через призму дотримання принципів справедливого правосуддя як частини міжнародних зобов`язань України згідно з Конвенцією, а також з огляду на мету провадження у справі про неплатоспроможність ФОП Бабича І.Ю., оскільки арбітражний керуючий не реалізував права на застосування іншого способу захисту порушеного права - звернення до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування вартості спірного майна в порядку вимог статті 216 ЦК України.

Мета - формування ліквідаційної маси боржника у даному випадку не співвідноситься із засобами, які використав керуючий реалізацією, оскільки необхідний баланс не буде дотриманий з тих підстав, що ОСОБА_1 у даному випадку буде нести "індивідуальний і надмірний тягар".

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа, у даному конкретному випадку - особа, яка не була учасником справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю.), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише щодо сторін такого правочину, тому на особу, яка не брала участі у правочині, не може бути покладено обов`язок повернути майно за цим правочином. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 04.02.2021 у справі №911/1902/17.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КСС ВС від 02.02.2021 у справі №910/12809/16.

У справі, яка переглядається, постановляючи ухвалу від 09.11.2021 суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зявник не довів наявність підстав для визнання правочину недійсним, оскільки спірний договір було укладено користуючись наданим їм законом правом вільного волевиявлення на укладення договору (крвм того, на платній основі).

Як зазначалось вище, для вирішення питання про визнання недійсним правочину оспорюваного заінтересованою особою правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У даному випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи (особи, яка не була учасником справи про банкрутство ФОП Бабича І.Ю.) до суду про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому, у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Судом першої інстанції в повній мірі надано належне обґрунтування відповідності оспорюваного правочину критеріям розумності, встановлено обставини того, що спірний договір мав на меті добросовісне виконання зобов`язань. Оцінюючи баланс інтересів боржника, кредиторів та теперішнього власника майна, дійшов обґрунтованого висновку, що витребування майна у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача є несправедливим і передчасним способом захисту порушених прав боржника за відсутності доказів застосування керуючим реалізацією інших способів захисту прав боржника.

Доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та постановлена ухвала є законною та обгрунтованою, у зв`язку із чим підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року у справі №922/4587/13 без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм процесуального права.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу (вх. №361 Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Астер Фінанс, м. Київ залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 15.11.2021 року) у справі № 922/4587/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.09.2022 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 08.09.2022 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова