ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. Справа№ 910/16004/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Подольна Т.А.,

від відповідача - Дудченко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 (повний текст постанови складено 23.03.2021)

у справі № 910/16004/20 (суддя Котков О.В)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення грошових коштів в розмірі 1 033 763, 20 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № від 26.08.2016 року в частині повної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не спростовано факту укладення між позивачем та відповідачем угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу № від 18.07.2018 року, а тому зобов`язання AT "Укртрансгаз" за договором № від 26.08.2016 року щодо сплати заборгованості є припиненими на підставі ст. 605 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зокрема скаржник вважає, що позивач ніколи не укладав угоди про прощення боргу від 17.07.2018 року з відповідачем, оскільки жодних переговорів щодо прощення боргу між сторонами не проводилось. Також скаржник зазначає, що лист № 17/07 від 17.07.2018 року, яким нібито ініційовано прощення боргу на підстав ст. 605 Цивільного кодексу України, директор від ТОВ «Енергетичне об`єднання «Проект Монтаж Наладка» ніколи не підписував. Крім того, позивачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, яке безпідставно було відхилено судом першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року, витребувано матеріали справи №910/16004/20 з Господарського суду міста Києва.

11.05.2021 року до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/16004/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення грошових коштів.

11.05.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року розгляд справи призначено на 09.06.2021 року.

01.06.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи.

08.06.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів та про призначення експертизи, а також клопотання про зупинення провадження у справі.

09.06.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" про зупинення провадження у справі №910/16004/20 до набрання законної сили рішення по справі №910/16008/20 задоволено, провадження у справі №910/16004/20 зупинено до набрання законної сили рішення по справі №910/16008/20, зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №910/16008/20 та надати відповідні докази.

27.05.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка", позивача у справі, надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи та клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 року поновлено провадження у справі №910/16004/20 та призначено розгляд справи на 29.06.2022 року.

01.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Укртрансгаз", відповідача у справі, надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналів документів та призначення у справі почеркознавчої експертизи.

24.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" пояснення за результатами почеркознавчої та технічної експертизи.

24.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Укртрансгаз", відповідача у справі, надійшло клопотання про закриття провадження у справі, а також, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка", позивача у справі надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

28.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Укртрансгаз", відповідача у справі, надійшли пояснення за результатами почеркознавчої та технічної експертизи, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка", позивача у справі надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 року оголошено перерву у судовому засіданні до 31.08.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 07.09.2022 року.

05.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка", позивача у справі, надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів та про призначення експертизи, а також клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 07.09.2022 року представник відповідача підтримав клопотання про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи, представник позивача заперечував проти клопотання про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи та просив долучити додаткові докази до матеріалів справи.

Щодо клопотання про призначення судової експертизи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування. У противному випадку це є затягуванням справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Дульський проти України" від 01.06.2006 (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

В поданому клопотанні про призначення судової експертизи відповідач зазначає, що позивач стверджує, що ним не підписувалась угода про припинення зобов`язань, тому у відповідача виникли додаткові зустрічні запитання щодо справжності (дійсності) підписів на усіх інших документах, які складались на виконання договору, так як, на переконання АТ «Укртрансгаз» усі ці підписи такі ж як і на угоді про припинення зобов`язань.

В той же час, посилаючись в якості підстав для призначення почеркознавчої експертизи, на те, що дані документи також не підписані зі сторони позивача його уповноваженою особою, відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував факт виконання позивачем договору в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сторони у справі визнають факт виконання робіт позивачем та прийняття цих робіт відповідачем без заперечень та зауважень у тому обсязі і вартості, що зазначені в актах приймання-передачі виконаних робіт.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник відповідача неодноразово наголошував, що роботи були виконані та прийняті без зауважень, але строк оплати виконаних робіт не настав у відповідності до п. 3.8. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В той же час, у випадку дефекту волі під час підписання певних документів із захистом свого порушеного права має звертатись та особа, стосовно якої виявлений такий дефект - у даному випадку позивач. Однак останній проти наявності підпису свого директора на зазначених документах не заперечує.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не вказано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме обставини вказують на необхідність проведення експертизи, а матеріали справи місять достатньо відповідних доказів для винесення правомірного рішення.

Як було зазначено вище, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення всіх обставин справи, відтак, клопотання відповідача про призначення судової експертизи колегією суддів відхиляється.

Щодо клопотання відповідача про витребування доказів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Також, відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідач підставою для витребування додаткових доказів зазначав, що витребувані ним документи, необхідні для можливості надати їх на експертне дослідження, а саме оригінали усіх документів, долучених позивачем до позовної заяви.

Втім, оскільки у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи колегією суддів було відмовлено, то й підстав для витребування у позивача оригіналів документів для надання їх в подальшому на дослідження експертній установі немає, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Щодо клопотання позивача про долучення додаткових доказів колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

Відповідно до частин першої, третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018 року у справі №906/612/17, від 22.08.2018 року у справі № 910/19776/17 та від 05.12.2018 року у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

У поданому клопотанні позивач просив суд долучити до матеріалів справи лист ДП «Укрметртестстандарт» №39-21/70., рішення державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживача» Мінекономрозвитку України №39/3F1/2/008-17 від 12.06.2017 року на проведення робіт з оцінки відповідності «Автоматизована система обліку газу, що містить програмний продукт «Пункт виміру витрат газу на ГРС «Вузлове-Радехів», пункт виміру витрат газу на ГРС «Вузлове-село», Пункт виміру витрат газу на ГРС «Вузлове-цукровий завод», акт ідентифікації, акт надання зарізів та сертифікат відповідності державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживача» від 10.07.2017 року.

В обґрунтування не подання таких доказів раніше, позивач посилається на те, що відповідач до 31.08.2022 року заперечуючи проти позову жодного разу не зазначав таку підставу, як не проведення атестації (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України.

Колегія суддів констатує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права особи на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27.09.2001 р.). А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність взяти до уваги подані додаткові докази позивачем, за для не порушення принципів змагальності та рівності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, оскільки відповідач не вказував будь-яких заперечень щодо не проведення атестації (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України до 31.08.2022 року.

В подальшому, в судовому засіданні 07.09.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (надалі - позивач, підрядник) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір № (надалі - договір). (т.1, а.с. 21-29).

Згідно з п. 1 договору об`єктом є ГРС Вузлове, с. Вузлове, Радехівський р-н, Львівська область.

Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати власними матеріалами і механізмами та обладнанням замовника, згідно проектно-кошторисної документації, розробленої згідно умов договору, за технічним завданням замовника, виконати наступну роботу:

Ремонт пунктів вимірювання витрат на ГРС УМГ «Львівтрансгаз» (об`єкт) (лот № 4), зокрема:

- Розробити проектно-кошторисну документацію. Склад і об`єм робіт визначаються згідно «Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі» та Технічних умов замовника і дефектних актів, які є невід`ємною частиною Технічного завдання. При цьому, повинні бути враховані всі вимоги нормативних документів в т.ч. відомчих розпорядних документів Замовника, які регулюють предмет цього договору.

Погодити готову проектно-кошторисну документацію з Замовником, а в разі необхідності- також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також провести експертизу проектно-кошторисної документації у встановленому вимогами нормативних документів в т.ч. відомчими розпорядчими документами порядку і в строк встановлений цим договором.

- Здійснити поставку обладнання за переліком і вимогами, зазначеними в кошторисній частині затвердженої проектно-кошторисної документації.

- Виконати монтажні та пуско-налагоджувальні роботи у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації та провести атестацію (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, та здати в експлуатацію об`єкт, який є предметом цього договору.

Пунктом 3.1. договору від 29.08.2016 року № передбачено, що загальна ціна цього договору - 13 059 002, 71 грн.

Згідно п. 3.4. договору розрахунки замовник проводить шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 90 днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання - передачі обладнання, або іншими, не забороненими чиним законодавством способами.

Відповідно до п. 3.8. договору остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після завершення виконання робіт, визначених у п. 2.1. цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

В пункті 5.1. договору сторони передбачили, що строк здачі робіт за договором складає 240 днів після підписання сторонами цього договору.

Відповідно до п. 14.1. договору, приймання-передача виконаних робіт здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформляється актом. Порядок і черговість здачі об`єкта, обов`язки сторін визначаються календарним планом та технічним завданням.

Згідно з п. 21.1. договору договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 240 днів з дати підписання, за умови наявності з 01 січня 2017 року фактичного обсягу видатків замовника на оплату послуг, що є предметом цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № від 26.08.2016 року позивач поставив обладнання та виконав роботи, а відповідач прийняв обладнання та роботи на суму 12 246 456,47 грн., що підтверджується актом № 4 здачі-приймання послуг (проектної документації) від 26.12.2016 року на суму 78 000,00 грн. (т.1, а.с. 52), видатковою накладною № 8 від 17.01.2017 року на суму 1 025 000,38 грн. (т.1, а.с. 55), видатковою накладною № 2 від 17.01.2017 року на суму 2 556 631,20 грн. (т.1, а.с. 58), видатковою накладною № 10 від 23.01.2017 року на суму 3 937 724,40 грн. (т.1, а.с. 59), видатковою накладною № 11 від 23.01.2017 року на суму 3 748 774,67 грн. (т.1, а.с. 60), видатковою накладною № 15 від 27.01.2017 року на суму 56 943,00 грн. (т.1, а.с. 61), видатковою накладною № 21 від 14.02.2017 року на суму 11 412,59 грн. (т.1, а.с. 63), актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року на суму 727 056,74 грн. (т.1, а.с. 66-82), актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року на суму 34 654,14 грн. (т.1, а.с. 83-86).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за виконані позивачем роботи та поставлене обладнання розрахувався лише частково в сумі 11 414 486,24 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам за 17.02.2017 року, за 28.02.2017 року, за 14.03.2017 року (копії мітяться в матеріалах справи), відтак, за рахунками позивача, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором № від 26.08.2016 року, яка становить 831 970,23 грн. (т.1, а.с. 152-157).

Окрім того, факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 831 970,23 грн. також підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень актом звірки розрахунків за період з 01.08.2016 року по 30.09.2017 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2017 року становить 831 970,23 грн. (т.1, а.с. 149).

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що на адресу АТ "Укртрансгаз" 17.07.2018 року надійшов лист позивача за № 17/07 відповідно до якого було ініційовано прощення боргу на підставі ст. 605 ЦК України, який виник у зв`язку з невиконанням умов договорів від 29.08.2016 року № , № , № , № , № на загальну суму 2 408 551,44 грн. На підставі даного листа між сторонами підписано угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу (договір зареєстровано у філії АТ "Укртрансгаз"-"Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 18.07.2018 року № ), отже зобов`язання щодо врегулювання заборгованості у розмірі 831 970,23 грн., яка виникла у позивача перед відповідачем при виконанні умов договору № від 26.08.2016 року, врегульовані на підставі угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу від 18.07.2018 року № . (т.1, а.с. 176).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2018 року між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі заступника директора УМГ "Львівтрансгаз" (боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (кредитор) укладено угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу. Дану угоду внесено до реєстру договорів УМГ "Львівтрансгаз" № від 18.07.2018 року. (т.1, а.с. 178-179).

Відповідно до п. 1 угоди, предметом цієї угоди є прощення частини кредиторської заборгованості боржника перед кредитором в сумі 2 408 551,44 грн., яка виникла внаслідок належного виконання останнім умов договорів № від 29.08.2016 року "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Звижень Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз"", № від 29.08.2016 року "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Буськ Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз", № від 29.08.2016 року "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Жовква Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз", № від 29.08.2016 року "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Вузлове Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз" та № від 29.08.2016 року "Ремонт пункту вимірювання витрата газу на ГРС Луцьк Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз". Кредиторська заборгованість боржника перед кредитором на момент підписання цієї угоди складає 2 408 551,44 грн., що підтверджується актами звірки станом на 01.05.2018 року на суму 2 408 551,44 грн.

Згідно з п. 3 угоди, кредитор з моменту укладення цієї угоди набуває обов`язку простити борг в сумі 2 408 551,44 грн., а боржник - право погодитися з прощенням боргу в сумі 2 408 551,44 грн. та не виконувати зобов`язання.

Сторони беруть на себе обов`язок після укладення цієї угоди невідкладно і належно, у відповідності до вимог чинних на момент укладення цієї угоди нормативних актів України, відобразити зміст операції, яка є предметом цієї угоди в бухгалтерському та податковому обліках. При цьому відповідальність, кожна із сторін несе самостійно за допущені нею порушення ведення бухгалтерського та податкового обліків, якщо вони виникнули з цієї угоди (п. 5 угоди).

Відповідно до п. 6 угоди з моменту укладення та підписання даної угоди, сторони підтверджують відсутність претензій одна до одної з приводу форми, змісту цієї угоди та з приводу кредиторської заборгованості, зазначеної у п. 1 даної угоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що між сторонами було укладено угоду про прощення боргу, яка в судовому порядку недійсною не визнавалась, у зв`язку з чим підстав для стягнення коштів за договором підряду від 29.08.2016 року № не має.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 названого Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1); зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 837 цього ж Кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1).

Статтею 844 названого Кодексу унормовано, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником (ч.1). Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.2). Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом (ч.3).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що загальна ціна цього договору - 13 059 002, 71 грн.

Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Матеріали справи містять підписані без зауважень акти виконаних робіт (а.с. 66-86).

Крім цього колегія суддів підкреслює, що протягом усього часу з моменту підписання актів виконаних робіт грудень 2016- червень 2017 року не було заявлено будь-якої претензії щодо якості виконаних робіт та не витребовувалось будь-яких документі, зокрема сертифікатів.

Відповідно до статті 857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Як зазначалось вище, сторонами не заперечується факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 29.08.2016 року №, який підтверджується актом звірки взаємних розрахунків (т.1, а.с. 149).

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що на адресу АТ "Укртрансгаз" 17.07.2018 року надійшов лист позивача за номером 17/07, відповідно до якого було ініційовано прощення боргу на підставі ст.605 ЦК України, який виник у зв`язку з невиконанням умов договорів від 29.08.2016 №, №, №, №, № на загальну суму 2 408 551,44 грн.

На підставі даного листа, 18.07.2018 року між акціонерним товариством "Укртрансгаз" (боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (кредитор) укладено угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу.

В той же час, позивач заперечує укладення даної угоди. Зокрема позивач зазначає, що у реквізитах листа від 17.07.2018 вих. № 17/07 про прощення боргу та у п. 10 Угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу від 17.07.2018 в графі "Банківські реквізити" та підписи сторін підпис виконано не ОСОБА_1., а іншою особою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Північного апеляційного господарського суду 22.02.2022 року у справі №910/16008/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергетичне об`єднання «Проект Монтаж Наладка» до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 335 860,70 грн. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2020 року у справі № 910/16008/20 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2020 року у справі № 910/16008/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Як і у даній справі №910/16004/20, так і у справі №910/16008/20 позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № від 26.08.2016 року (дана справа №910/16004/20) та № від 26.08.2016 року (справа №910/16008/20) належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті виконаних робіт.

При цьому, як і у даній справі №910/16004/20, так і у справі №910/16008/20 відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, вказав, що на адресу АТ "Укртрансгаз" 17.07.2018 року надійшов лист позивача за номером 17/07, відповідно до якого було ініційовано прощення боргу на підставі ст.605 ЦК України, який виник у зв`язку з невиконанням умов договорів від 29.08.2016 року №, №, №, №, № на загальну суму 2 408 551, 44 грн. На підставі даного листа між сторонами підписано угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу. А тому, за твердженням відповідача, зобов`язання щодо врегулювання заборгованості у розмірі, яка виникла у відповідача перед позивачем при виконанні умов договорів підряду від 29.08.2016 року № та №, врегульовані на підставі угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу від 18.07.2018 року №.

Окрім того, як і у даній справі №910/16004/20, так і у справі №910/16008/20 позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, зазначає, що у реквізитах листа від 17.07.2018 року вих. № 17/07 про прощення боргу та у п. 10 Угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу від 17.07.2018 року в графі "Банківські реквізити та підписи сторін" підпис виконано не ОСОБА_1., а іншою особою.

Частиною 4. ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені судовим рішенням або вироком, які набрали законної сили у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.11.2019 по справі №922/643/19 та від 26.11.2019 по справі №902/201/19.

Частиною 4 статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Отже, висновки та обставини встановлені у справі №910/16008/20 є преюдиційними для даної справи.

Як вбачається з постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 року у справі №910/16008/20, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 року було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Експертним висновком від 11.11.2021 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1., що містяться в п. 10 угоди від 17.07.2018 року та в листі № 17/07 від 17.07.2018 року про прощення боргу виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Крім того, експерти також встановили, що у наданих на дослідження листі № 17/07 від 17.07.2018 року та в угоді прощення боргу від 17.07.2018 року відтиски печатки від імені ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект монтаж наладка" нанесені не тією печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Колегія суддів зазначає, що позивачем долучено до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів за №22101/21-32/22102/21-33 від 11.11.2021 року, яка була проведена у господарській справі №910/16008/20.

Експертним висновком від 11.11.2021 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 , що містяться в п. 10 угоди від 17.07.2018 року та в листі № 17/07 від 17.07.2018 року про прощення боргу виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Крім того, експерти також встановили, що у наданих на дослідження листі № 17/07 від 17.07.2018 року та в угоді прощення боргу від 17.07.2018 року відтиски печатки від імені ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" нанесені не тією печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України , а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки експертним висновком підтверджено, що директор позивача не підписував угоду від 17.07.2018 року про прощення боргу, а, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, колегія суддів дійшла до висновку, що у директора ТОВ Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" ОСОБА_1., як уповноваженого представника позивача, було відсутнє волевиявлення на укладення даного договору.

Висновок суду першої інстанції та посилання відповідача, що у листі №17/07 від 17.07.2018 року (щодо спрощення боргу) та на угоді про припинення зобов`язання прощенням боргу від 18.07.2018 року №, крім підпису особи (директора ТОВ Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" Бессарада С.І.) наявний відбиток печатки позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки експертами також встановлено, що відтиски печатки від імені ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" нанесені не тією печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Більше того, ст. 58-1 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що угода від 17.07.2018 року про припинення зобов`язання прощенням боргу є неукладеною, тобто такою, що не відбулась, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють та впливають на спірні відносини.

Відповідно до наданих первинних документів, наявних в матеріалах справи, роботи на загальну суму 12 246 456, 47 грн. були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень і були оплачені частково на суму 11 414 486, 24 грн.

Більше того, як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу відповідач підтверджував виконання позивачем свого зобов`язання за договором у повному обсязі.

Таким чином, різниця невиконаних робіт (831 970, 23 грн.), на яку посилається відповідач у своїх поясненнях, спростовується підписаними без зауважень актами здачі-передачі послуг, видатковими накладними та актами приймання виконаних будівельних робіт (т.1, а.с. 52 55, 58-61, 63, 66-86) та не впливає і не звільняє останнього від зобов`язанням з оплати виконаних та прийнятих робіт.

Відповідно до приписів ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

А тому, з огляду на доведення факту виконання позивачем робіт на суму 12 246 456, 47 грн., з огляду на їх часткову оплату, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог у сумі 831 970, 23 грн. основного боргу.

Стосовно нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його арифметично не вірним, а тому за розрахунком колегії суддів з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 67 571, 30 грн. за загальний період з 29.12.2017 року по 05.09.2020 року та 127 667, 22 грн. інфляційних втрат за період з 29.12.2017 року - 31.07.2020 року.

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі №910/16004/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач 24.06.2022 року подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

До свого клопотання позивачем долучено договір №05/10 про надання правової допомоги від 05.10.2020 року укладений між ТОВ «Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка» та адвокатським об`єднанням «Полонський і Партнери».

Згідно з п. 4.1. сторони досягли згоди, що розмір плати (гонорару), що підлягає внесенню клієнтом за цим договором (діла гонорар), буде визначено в додатковій угоді до цього договору.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі ухвалення рішення у господарській справи зі стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат за договором № від 26.08.2016 року на користь клієнта, останній зобов`язується сплатити адвокату адвокатської компанії 35 000, 00 грн., як винагороду - «гонорар успіху».

Позивачем також долучено звіт про хід та результати виконання доручення, опис виконаних робіт та додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №05/10 від 05.10.2020 року в якому сторони обумовили, що усна консультація клієнта, узгоджена правової позиції - 1 059, 00 грн., складання позовної заяви - 6 000, 00 грн., складання апеляційної скарги - 8 000, 00 грн., складання касаційної скарги - 10 000, 00 грн., складання процесуальних документів (клопотання, заяви, скарги, пояснення, адвокатські запити) - 1 059, 00 грн., участь у судових засіданнях у господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суд, Верховному суді - 4 000, 00 грн., вивчення договорів, додатків до договорів, актів приймання-передачі та ін. документів - 1 059, 00 грн.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність ", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу в якій останній просив відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а у випадку задоволення вказаного клопотання, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем на 90 %.

Поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №911/3156/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17, від 03.03.2021 у справі №912/354/20.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Колегія суддів бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Отже, з наданих позивачем доказів на підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати у загальній сумі 104 062, 00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, а тому їх відшкодування матиме надмірний характер.

А тому, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, наявні підстави для зменшення розміру витрат на послуги адвоката до 50%, а отже до стягнення підлягає 52 031, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі №910/16004/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 910/16004/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, місто Одеса, вул. Балківська, будинок 84, офіс 205, код 36920284) 831 970 (вісімсот тридцять одну тисячу дев`ятсот сімдесят гривень) 23 коп. основної заборгованості, 127 667 (сто двадцять сім тисяч шістсот шістдесят сім гривень) 22 коп. інфляційних втрат, 67 571 (шістдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню) 30 коп. 3 % річних та 15 407 (п`ятнадцять тисяч чотириста сім гривень) 15 коп. судового збору за подачу позовної заяви.»

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, місто Одеса, вул. Балківська, будинок 84, офіс 205, код 36920284) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 23 111 (двадцять три тисячі сто одинадцять гривень) 51 коп.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, місто Одеса, вул. Балківська, будинок 84, офіс 205, код 36920284) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 52 031 (п`ятдесят дві тисячі тридцять одна гривня) 00 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16004/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.09.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко