УХВАЛА

06 вересня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/16332/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случа О.В. - головуючого, Волковицької Н.О., Могил С.К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської ради

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 червня 2022 року (головуючий - Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Козир Т.П.) і рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2022 року (суддя Бондарчук В.В.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Промінвестгруп-1»

до Київської міської ради

про визнання договору поновленим і визнання укладеною угоди,

ВСТАНОВИВ:

1. В ході розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій було з`ясовано, що рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 № 600/600 було вирішено передати Приватному акціонерному товариству «Промінвестгруп-1» (далі ПрАТ «Промінвестгруп-1») в короткострокову оренду на п`ять років земельну ділянку площею 0,2122 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул. Лютеранській, 18-б у Печерському районі.

2. В подальшому, а саме 20.03.2015 між Київською міською радою, як орендодавцем, та ПрАТ «Промінвестгруп-1», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 54.

1) Відповідно до пункту 1.1. названого договору орендодавець за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

2) Згідно пункту 2.1. договору об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - вулиця Лютеранська, 18-б у Печерському районі м. Києва; розмір - 0,2122 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку; кадастровий номер - :76:032:0052.

3) Договір укладено на 5 (п`ять) років (пункт 3.1. договору).

4) За умовами пункту 4.2. договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки.

5) Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку порушення термінів забудови земельної ділянки, що визначені п.п. 8.4. договору, орендна плата встановлюється у двократному розмірі, що визначений у п.п. 4.2. договору, але не більше дванадцяти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

6) Відповідно до пункту 4.8. договору орендна плата вноситься орендарем рівними частками за податковий (звітний період), який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового місяця).

7) Згідно пункту 8.4. договору орендар зобов`язаний, в тому числі завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації права оренди.

8) Положеннями пункту 11.1. договору передбачено, що всі зміни та/або доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням орендодавця на зміни та/або доповнення до цього договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.

9) Пунктом 11.5. договору сторони погодили, що даний правочин може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених у п.п. 5.1. та 8.4. цього договору.

3. В день укладення договору (20.03.2015) право оренди земельної ділянки було зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

4. Цього ж дня за актом приймання-передачі земельної ділянки орендодавець передав, а орендар прийняв у своє володіння і користування земельну ділянку: місце розташування - вулиця Лютеранська, 18-б у Печерському районі м. Києва; розмір - 0,2122 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку; кадастровий номер - :76:032:0052.

5. 06.10.2016 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було надано ПрАТ «Промінвестгруп-1» дозвіл № ІУ71 на виконання будівельних робіт, а саме: «Будівництво житлового будинку з підземним паркінгом, вбудованими приміщеннями та вбудованим спортивним залом для гімназії «Консул» по вул. Лютеранській, 14-В у Печерському районі м. Києва».

6. 16.12.2019 ПрАТ «Промінвестгруп-1» відповідно до приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» звернулося до Київської міської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки, надавши усі необхідні документи, в тому числі, проєкт додаткової угоди про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

7. В свою чергу Київська міська рада стверджувала, що за результатами опрацювання поданого ПрАТ «Промінвестгруп-1» листа-повідомлення, Департаментом земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) підготовлено проєкт висновку про поновлення договору оренди земельної ділянки, який наразі знаходиться на розгляді постійної комісії Київської міської ради з питань архітектури, містобудування та земельних відносин, проте остаточне рішення з цього питання досі не прийнято.

8. Судами також установлено, а сторонами не заперечувалось, що після закінчення строку оренди за договором ПрАТ «Промінвестгруп-1» продовжило користуватися орендованою земельною ділянкою та сплачувати орендну плату відповідно до умов договору та у розмірі, передбаченому договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

9. Належне виконання ПрАТ «Промінвестгруп-1» своїх обов`язків зі сплати орендних платежів підтверджується також довідкою № 10/26-15-50-06-21 від 10.12.2019 про відсутність заборгованості з платежів, наданої ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС у м. Києві.

10. Посилаючись на вказані обставини, а саме на належне виконання умов договору оренди, факт належного повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди та відсутність будь-яких заперечень останнього щодо цього, продовження користування орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди ПрАТ «Промінвестгруп-1» (далі також «Позивач») звернулося у Господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі також «Відповідач») в якому просило:

- визнати поновленим, укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :76:032:0052) від 20.03.2015, зареєстрований за № 54 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П.;

- визнати укладеною угоду про поновлення та внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :76:032:0052) від 20.03.2015, зареєстрованого за № 54 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., в редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви.

11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022, позовні вимоги у даній справі задоволено частково.

Визнано укладеною угоду про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер: :76:032:0052) від 20.03.2015, зареєстрованого за № 54 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., укладеного між ПрАТ «Промінвестгруп-1» та Київською міською радою, у редакції, яка викладена в резолютивній частині судового рішення. В іншій частині позову відмовлено.

12. Рішення господарського суду першої інстанції (з висновками якого погодився й апеляційний господарський суд) мотивовано тим, що в силу приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» Позивач має право на поновлення, укладеного з Відповідачем договору оренди земельної ділянки, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до цього договору, позаяк (1) він продовжує використовувати земельну ділянку за призначенням, сплачуючи орендну плату відповідно до умов та у розмірі, передбаченому договором; (2) орендодавцем ані протягом місяця з моменту звернення Позивача, ані протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, не розглянуто надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом угоди про поновлення та внесення змін до договору оренди земельної ділянки та не направлено останньому лист-повідомлення про прийняте рішення.

13. Доводи Відповідача у цій частині про втрату Позивачем переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки у зв`язку з порушенням останнім пункту 8.4. договору, судом з посиланням на матеріали справи не прийнято, позаяк цими матеріалами підтверджено готовність збудованого житлового комплексу на 90 %.

14. Відмовляючи ж у задоволенні позовної вимоги про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 20.03.2015 на тих самих умовах, суд виходив з того, що Позивачем обрано неефективний спосіб захисту права, вказуючи, що, якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість якої визначена у частині восьмій статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною такої угоди з викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення.

15. Не погодившись із прийнятими рішеннями, Київська міська рада (з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

16. Скаржник стверджує, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій прийнято з неправильним застосовування приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» і крім цього, здійснене судами застосування вказаної норми матеріального права суперечить висновкам Верховного Суду щодо її правильного застосування, які викладено у постановах від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 30.11.2021 у справі № 910/15776/20, від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20 та від 03.02.2021 у справі № 915/1003/20.

17. Відповідач пояснює, що відповідно до висновків Верховного Суду, які наведено у вказаних постановах реалізація орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі, яке передбачено частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання цією нормою процедури і строків. Тобто, переважне право на поновлення договору оренди на підставі вказаної норми має орендар, який, зокрема, належно виконував свої обов`язки за умовами договору. Але, висновуючи про те, що Позивач є належним орендарем земельної ділянки, суди попередніх інстанцій не врахували, що матеріали цієї справи не містять доказів виконання орендарем пункту 8.4. договору, оскільки погоджений об`єкт будівництва орендарем досі не збудований та не прийнятий в експлуатацію. Таким чином, оскільки Позивач не надав доказів належного виконання договірних зобов`язань, слід вважати, що переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки він втратив.

18. Крім цього, автоматичне припинення права землекористування у разі невикористання земельної ділянки задля забудови протягом трьох років підряд передбачене статтями 416 Цивільного кодексу України та 102-1 Земельного кодексу України, однак суди попередніх інстанцій вказані норми взагалі проігнорували, як і не врахували у цій частині висновок Верховного Суду, який було викладено у постанові від 21.03.2018 у справі № 910/5963/17.

19. У відзиві на касаційну скаргу Позивач заперечує проти наведених Відповідачем доводів і аргументів. Скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою. З рішеннями судів попередніх інстанцій погоджується і просить залишити їх без змін.

20. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Позивача (Каракчі Г.Г.) і Відповідача (Перепелицін К.М.), перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України), дослідивши наведені у скарзі доводи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Київської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у даній справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України з огляду на таке.

21. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

22. Відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових:

(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду;

(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

23. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

24. Враховуючи наведені вище, запроваджені Великою Палатою Верховного Суду критерії оцінки подібності правовідносин, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами цієї справи не можна вважати подібними тим, що склалися між сторонами спорів у справах № 594/376/17-ц, № 903/1030/19, № 910/15776/20, № 910/7864/20, № 915/1003/20 і № 910/5963/17 позаяк існує ряд істотних відмінностей насамперед у змісті спірних правовідносин та контекстному застосуванні «спірної» норми матеріального права у вказаних справах та справі, що переглядається.

25. Суд відмічає, що аналіз доводів поданої касаційної скарги свідчить про те, що невідповідність здійсненого судами попередніх інстанцій правозастосування приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» тому, що має місце у наведених вище постановах Верховного Суду, Київська міська рада пояснює неможливістю поновлення укладеного з Позивачем договору оренди землі внаслідок порушення останнім терміну забудови орендованої земельної ділянки.

26. Але, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду констатує, що у жодній із постанов Верховного Суду про неврахування судами висновків з яких зазначає Відповідач, судом касаційної інстанції не розглядалося питань застосовування статті 33 Закону України «Про оренду землі» саме за подібних правовідносин, тобто коли питання порушення термінів забудови орендованої земельної ділянки було спірним.

27. Так, виходячи із предмету і підстав заявленого у справі № 594/376/17-ц позову, доводів поданої касаційної скарги та меж перегляду справи судом касаційної інстанції, у постанові від 10.04.2018 Великою Палатою Верховного Суду надавався комплексний висновок щодо правових підстав поновлення договору оренди землі, які визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Судом касаційної інстанцій у тій постанові було, зокрема, констатовано, що згадана стаття Закону України «Про оренду землі» об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі та детально розтлумачено правила їх застосування. Суд пояснив, що для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення ж договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

28. Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду пізніше нею були повторені (з ще більш детальним поясненням) у постановах від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18. Про відсутність вагомих підстав для відступу від згаданих висновків Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

29. Ці висновки (як загальні) в подальшому враховувалися у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 910/15776/20, від 03.11.2021 у справі № 910/7864/20 та від 03.02.2021 у справі № 915/1003/20.

30. При цьому, з огляду на питання, які у касаційних провадженнях визнавались спірними, в останніх двох справах Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, серед загальних підстав пролонгації договору, надавав також висновки щодо переваги обумовленого сторонами у договорі оренди землі строку звернення до орендодавця із заявою про поновлення договору над тим, який закріплено у статті 33 Закону України «Про оренду землі».

31. Водночас, змістовний аналіз усіх вказаних постанов Верховного Суду підтверджує вказаний вище висновок колегії суддів про те, що спірні правовідносини у справі, що переглядається та справах, які вже розглянуті судом касаційної інстанції, не є подібними, оскільки висновків саме щодо можливості чи неможливості поновлення договору оренди землі за обставин, які мають місце у справі № 910/16332/21 (порушення термінів забудови земельної ділянки) ні Велика Палата Верховного Суду, ні Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не надавали.

32. Щодо постанови від 21.03.2018 у справі № 910/5963/17 слід вказати, що у вказаній справі товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до суду з позовом до міської ради з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення останньої, яким розірвано договір оренди з підстав її невикористання для забудови. Судами під час розгляду даної справи встановлено, що попри наявність у позивача обов`язку завершити будівництво у строки, визначені договором оренди, товариство з обмеженою відповідальністю вказаний обов`язок не виконало, що і стало підставою для прийняття рішення про розірвання договору оренди.

Проте у справі № 910/16332/21 предметом позову є вимоги про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та укладеною додаткової угоди до цього договору, а Відповідачем не приймалися рішення про розірвання такого договору і Позивачем не заявлялися вимоги про скасування таких рішень, що також свідчить про неподібність правовідносин у порівнюваних справах.

Більше того, висновок щодо неподібності правовідносин, що виникли у спорі про розірвання договору оренди з підстав її невикористання для забудови і у спорі про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та укладеною додаткової угоди до цього договору узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у подібних земельних правовідносинах в ухвалі від 01.12.2021 у справі № 910/2307/20 та у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 910/2309/20 (колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них).

33. За викладеного, колегія суддів вважає доцільним окремо також зауважити, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

34. Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

35. Як вказала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

36. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

37. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

38. Зважаючи на те, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження судових рішень, прийняті касаційним судом у неподібних справі № 910/16332/21 правовідносинах, а з інших доводів касаційної скарги підстав для здійснення провадження по суті не вбачається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Київської міської ради.

За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, 296, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 910/16332/21 за касаційною скаргою Київської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 червня 2022 року і рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2022 року закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Случ О.В.

Судді Волковицька Н.О.

Могил С.К.