ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/99/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Кушнірук О.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Блинда О.М. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ до відповідача Комунального некомерційного підприємства Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради про стягнення 20546,40грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради про стягнення 20546,40грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ посилається на порушення Комунальним некомерційним підприємством Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради зобов`язань щодо оплати вартості поставленого газу за період з 01.11.2021р. по 08.11.2021р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2022р. відкрито провадження у справі №916/99/22, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду по суті на 10.02.2022р. о 10:20.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 08.02.2022р., судове засідання 10.02.2022р. о 10:20 не відбулося.

24.02.2022р. указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні на території України було запроваджено воєнний стан, який 14.03.2022 згідно указу Президента України № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено до 25.04.2022.

02.03.2022 року Рада Судів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 14.03.2022 року, оформленого протоколом №916-2/2022 рекомендовано суддям:

- продовжити розгляд справ раніше знятих з розгляду, зокрема, з участю учасників справ у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з урахуванням думки учасників справ;

- відкладати підготовчі та судові засідання в межах розумного строку відповідно до статті 114 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності повідомлення учасників справи або за наявності їх клопотання про це із посиланням на перешкоджання їх явки у зв`язку із введенням воєнного стану;

- здійснювати розгляд справ у письмовому провадженні;

- продовжити видачу судових наказів у наказному провадженні;

- продовжити видачу наказів на виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно указу Президента України від 18.04.2022р. №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан на території України продовжено до 25.05.2022р.

З 16.03.2022р. по 12.05.2022р. включно суддя Степанова Л.В. перебувала у відпустці.

10.05.2022р. за вх.суду№7728/22 відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з відпустки, ухвалою суду від 17.05.2022р. призначено судове засідання на 14.07.2022р. о 11:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 14.07.2022р. було оголошено перерву на 25.08.2022р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.07.2022р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 25.08.2022р. було оголошено перерву на 01.09.2022р. о 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2022р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні від 01.09.2022р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/99/22.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, з 01.11.2008р. по 08.11.2021р. постачання природного газу на об`єкти Комунального некомерційного підприємства «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради (відповідач, Споживач) здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАГАЗ ПОСТАЧ» (позивач, Постачальник) за відсутності договору. На підставі Інформаційної платформи ТОВ «Оператор TTC України», за результатами постачання природного газу з 01.11.2021р. по 08.11.2021р. Постачальником було сформовано акт приймання-передачі №1413. Так, відповідно до вказаного акту Постачальник передав, а Споживач прийняв природний газ в обсязі 1,223тис.куб.м на суму 20546,40грн. разом з ПДВ. За переданий обсяг природного газу з 01.11.2021 р. по 08.11.2021 р. Споживач не розрахувався з Постачальником.

Позивач зазначає, що при розрахунку вартості природного газу ТОВ «МЕГАГАЗ ПОСТАЧ» керувалося Постановою КМУ №1102 від 25.10.2021р. «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №809, від 09.12.2020р. № 1236», якою установлено з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року граничну ціну на природний газ за договорами постачання між споживачами, що є бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) та постачальником останньої надії - на рівні 16,8 гривні за 1 куб. метр (з урахуванням податку на додану вартість).

Як зазначає позивач, вимогою про стягнення заборгованості вих. №1800 від 23.12.2021р. Постачальник направив Споживачеві акт приймання-передачі природного газу №1413 з відповідним рахунком на оплату спожитого з 01.11.2021р. по 08.11.2021р. природного газу. КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради вимога про стягнення заборгованості з додатками, яка була отримана 30.12.2021р., про що свідчить роздруківка з офіційного сайту Укрпошти за номером накладної 775. Акт приймання-передачі №1413 Споживачем був повернутий Постачальнику з належним його оформленням з боку Споживача, але оплата у вказані вимогою строки не була проведена.

Таким чином, як стверджує позивач, заборгованість Споживача перед Постачальником за поставлений природний газ з 01.11.2021р. по 08.11.2021 р. за відсутності договору складає 20546,40грн. разом з ПДВ.

Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на ст.1212 Цивільного кодексу України, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ з 01.11.2021р. по 08.11.2021р. у сумі 20546,40грн.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, однак звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов. По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України). При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.202, ст.205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України також визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 640 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Водночас відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 (провадження №61-2192св20) саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений природний газ на бездоговірній основі. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на правову природу спірних правовідносин суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки газу шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а саме, шляхом складання актів приймання-передачі щодо постачання позивачем природного газу та його приймання без заперечень відповідачем.

Так, згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем направлялися на адресу відповідача листи з актами приймання-передачі природного газу з січня по квітень 2021 року, з рахунками на їх оплату, та вимогою підписати та повернути акти, та провести оплату протягом 7 днів.

Відповідач отримав всі вказані листи, що підтверджується матеріалами справи, але відповіді на них не надав, акти не підписав, борг не сплатив.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх не чекаючи пред`явлення їм вимоги чи звернення до суду.

Поставка газу позивачем відповідачу у спірний період підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом приймання передачі природного газу №1413 від 30.11.2021р. підписаним двома сторонами.

Помилково обрана позивачем норма законодавства (положення ст.1212 ЦК України) не є підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду щодо уникнення судами зайвого формалізму, та головним завданням судової системи щодо поновлення порушених прав.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, жодних доказів неотримання від позивача газу у спірний період чи оплати за поставлений природний газ не надав, суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у листопаді 2021 року у розмірі 20546,40грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ до відповідача Комунального некомерційного підприємства Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради про стягнення 20546,40грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2481,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ до відповідача Комунального некомерційного підприємства Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради про стягнення 20546,40грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Біляївська багатопрофільна лікарня Біляївської міської ради (67600, Одеської області, м. Біляївка, вул. Московська, 30-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАГАЗ ПОСТАЧ (61022, м. Харків, вул. Сумська, 39, офіс 125, ) 20546,40грн. заборгованості, 2481,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 05 вересня 2022 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова