ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа№ 910/13769/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року (дата підписання повного тексту 03.05.2022 року)

у справі №910/13769/21 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ"

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Платисервіс"

про стягнення 134 718,70 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" (далі - відповідач), за участі третіх осіб Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (далі - третя особа 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Платисервіс" (далі - третя особа 2) про стягнення з відповідача на користь позивача 134 718,70 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежно було виконано свої зобов`язання за договором №2610/Т на послуги з інкасації ПТКС від 26.10.2020 року, оскільки ним у період з 20.11.2020 року по 23.11.2020 року було не санкціоновано здійснено інкасацію всіх терміналів позивача у кількості 427 шт. та не в повному обсязі і з порушенням строків перераховано кошти, отримані в результаті такої інкасації, а також не в повному обсязі надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" чеки на розвантаження ПТКС. Так, за твердженнями позивача, відповідачем не було перераховано отримані в результаті інкасації у період з 20.11.2020 року по 23.11.2020 року кошти у загальному розмірі 494 020,35 грн, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року у справі №910/13769/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" заборгованість у розмірі 134718,70 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмови в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказав, що позивач керуючись п. 2.3.2. договору, в односторонньому порядку достроково припинив дію цього договору, що зокрема, підтверджується абз. 4 листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" від 20.11.2020 року вих. №20/11-20/06.

При цьому, скаржник наголосив, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження існування заборгованості за договором інкасації в сумі 134718,70 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2022 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В. судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі №910/13769/21 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року. Призначив до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року у справі №910/13769/21 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників своєю ухвалою від 07.06.2022 року.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 26.10.2020 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" (замовник) було укладено договір №2610/Т на послуги з інкасації ПТКС (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець, в т.ч. його регіональні відділення та відділення, власними силами і засобами надають послуги з інкасації, а саме: збирання валютних цінностей з програмно-технічних комплексів самообслуговування (терміналів, ПТКС), що розташовані за адресами, зазначеними у додатку №1 до договору, доставку інкасованих валютних цінностей до кас(-и) виконавця, обробку та перерахунок інкасованих валютних цінностей, а також переказує інкасовані валютні цінності на рахунок замовника, а замовник своєчасно оплачує отримані послуги у визначених договором розмірах і термінах.

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець зобов`язується: здійснювати інкасацію коштів з терміналів замовника в купюро приймачах та монето приймачах (з хоперів) (касетах), із заміною касет на порожні, опломбованих виконавцем (п.п. 2.1.1); здавати касети замовника в касу виконавця після проведення інкасації терміналів замовника, зазначених в додатку №1 (п.п. 2.1.2); забезпечити збереження і захист від викрадення (втрати) коштів при їх переміщенні від терміналів замовника до каси виконавця (п.п. 2.1.3); наступного, після інкасації терміналів, робочого дня, до 14:00 години: перерахувати та переказати кошти на поточний рахунок НОМЕР_1 ; надсилати замовнику сканкопії чеків на розвантаження терміналів на адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (п.п. 2.1.4); нести майнову відповідальність за збереження коштів при їх інкасації з терміналів замовника та їх переміщенні від терміналів замовника до каси виконавця (п.п. 2.1.7); надсилати замовнику по електронній пошті на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердження про отримання заявки на інкасацію терміналів замовника в день отамання такої заявки (п.п. 2.1.8).

Згідно п. 2.4.2 договору виконавець має право не проводити інкасацію терміналів замовника в разі пошкодження замків або відсутності на касеті пломби виконавця, про що негайно повідомляється замовник по тел. 063-717-57-18. Після повідомлення про несправність терміналу по телефону, інкасатор інкасує такі термінали по можливості та продовжує обслуговування інших терміналів замовника згідно заявки. Для розрахунків дана ситуація вважається як виконання виконавцем умов заявки і оплачується відповідно до умов договору.

Підставою для надання послуг є заявка з інкасації терміналів замовника щодо проведення інкасації терміналів, зазначених в додатку №1, надана змовником по електронній пошті (п. 3.1 договору).

Положеннями п. 3.3 договору встановлено, що у разі виявлення розбіжностей між фактичною наявністю грошових коштів у касетах, вилучених із терміналів і сумою, зафіксованою у чеках терміналів, в розрізі терміналів, складається акт розбіжностей суми готівки в касетах термінала (додаток 5) встановленої форми про виявленні в результаті перерахування в касетах з грошовими коштами замовника недостачі або надлишку грошових коштів, а також фальшивих неплатіжних знаків. Акт складається в розрізі терміналів, є безспірним і обов`язковим для сторін. Вказаний акт надсилається замовнику не пізніше наступного банківського дня після дати його складання по електронній пошті на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступною передачею одного примірнику акту поштою чи кур`єром за адресою: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 2а. Виконавець, при необхідності, за фактом виявлення розбіжностей проводить службове розслідування із залученням представників Замовника. У випадку виявлення недостачі або надлишку готівки (порівняно з сумами, зазначеними у чеках терміналів) після проведення перерахунку готівки, виконавець зараховує замовнику суму коштів, яка фактично знаходилась в терміналах замовника. У разі повторних недостач готівки представник замовника може бути присутнім при перерахунку для спостереження за перерахуванням коштів, доставлених інкасаторами.

Відповідно до п. 3.4 договору в разі неможливості інкасації терміналу по причині невиконання замовником умови договору, зазначеної в п. 2.2.6, інкасація терміналу виконавцем не проводиться, про що виконавець негайно повідомляє замовника і, після забезпечення замовником робочого стану терміналу, інкасаторами виконавця проводиться повторний заїзд.

Згідно п. 7.1 договору, останній укладено строком на один рік і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін. У разі невиконання чи неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

В додатку №2 сторонами було погоджено перелік терміналів замовника, які інкасуються підрозділами виконавця, а саме: 427 терміналів.

На підставі умов договору 19.11.2020 року позивачем електронною поштою було направлено на адресу відповідача заявку на інкасацію 33 ПТКС, з проханням провести її 20.11.2020 року.

Листом №20/11-20/06 від 20.11.2020 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про те, що 20.11.2020 року було зафіксовано безліч фактів несанкціонованого вилучення касет ПТКС разом з прийнятими грошовими коштами, що проводиться працівниками Банку, у зв`язку з чим, враховуючи, що працівники Банку без погодження із Компанією самостійно інкасували більше 180 ПТКС (станом на 17:34 20.11.2020), Компанія ініціювала розірвання договору в односторонньому порядку та звернула увагу на необхідність перерахування всіх несанкціоновано інкасованих грошових коштів і повернення відповідачем всіх переданих Компанією ключів до ПТКС та касет.

Листом №20/12-14/05 від 14.12.2020 року позивач надіслав відповідачу вимогу, у відповідності до якої вказувала на те, що з невідомих причин на протязі 20.11.2020 року- 23.11.2020 року, окрім визначених в заявці Компанії від 19.11.2020 року 33 терміналів, Банком було несанкціоновано здійснено інкасацію усіх терміналів позивача, перелік яких наведено в додатку №2 до договору (загалом 427 терміналів), що є грубим порушенням умов договору. Окрім цього, за твердженням позивача відповідачем не було перераховано всіх інкасованих з таких терміналів коштів та не надіслано всіх чеків на розвантаження терміналів, у зв`язку з чим позивач вимагав сплатити залишок коштів у розмірі 494 020,35 грн та надіслати сканкопії усіх чеків на розвантаження.

Тобто, за твердженням позивача, відповідач протягом 20-23.11.2020 року всупереч умов п. 3.1 договору було здійснено інкасацію без заявки всіх, визначених в додатку №2 до договору, терміналів; в порушення п. 2.1.4 договору за наслідками проведення такої несанкціонованої інкасації відповідачем не було перераховано всього обсягу коштів, що знаходилися в терміналах, та не направлено на електронну адресу позивача сканкопії усіх чеків на розвантаження терміналів; згідно облікових даних моніторингу ПТКС Компанії залишок не перерахованих Банком коштів становить 134 718,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі визначені в договорі ПТКС у кількості 427 одиниць є власністю КП "ГІОЦ" та на момент укладення договору перебували у користуванні Компанії на підставі відповідних правочинів; на протязі 20-23.11.2020 року відповідачем на прохання КП "ГІОЦ" (лист від 19.11.2020 року №303-3297) було проведено інкасацію всіх визначених в додатку №2 до договору ПТКС з послідуючою передачею ключів та комплектів касет від ПТКС КП "ГІОЦ" згідно акту приймання-передачі від 23.11.2020 року; за наслідками проведеної протягом 20-23.11.2020 року інкасації всіх визначених в додатку №2 до договору ПТКС відповідачем було перераховано на користь позивача інкасовані кошти на суму 3243 418,80 грн.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, фактичне вирішення спору зводиться до встановлення обставин того чи було відповідачем в повній мірі перераховано на користь позивача інкасовані протягом 20-23.11.2020 року кошти.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, договір.

У відповідності до приписів п.п. 2.1, 3.1 договору було унормовано, що надання відповідачем послуг з інкасації терміналів замовника здійснюється на підставі заяви позивача.

В той же час, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що в порушення наведених умов договору відповідачем було проведено інкасацію всіх визначених договором терміналів за відсутності відповідної заявки позивача, що в свою чергу, як правильно встановлено судом першої інстанції відповідно до приписів ст.ст. 3, 12-14 Цивільного кодексу Україно є свідченням недобросовісного виконання відповідачем взятих на себе згідно умов договору зобов`язань.

Так, за певних обставин власник майна, переданого в користування іншій особі, може вимагати від третьої особи, яка має безпосередній доступ до такого майна, вилучити його з користування та передати власнику, однак, такі дії в силу безумовної необхідності дотримання загальних засад цивільного законодавства при реалізації своїх прав та виконанні обов`язків не можуть бути здійснені з порушення принципів законності, свободи підприємницької діяльності, справедливості, добросовісності та розумності.

Проте, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, що позивач був недобросовісним користувачем належних КП "ГІОЦ" ПТКС (зокрема, в обсязі визначеному в додатку №2 до Договору).

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що отримавши прохання від КП "ГІОЦ" про передачу ключів від ПТКС комунальному підприємству відповідач повідомив про відповідні обставини Компанію.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що несанкціоноване (за відсутності відповідної заявки) проведення інкасації всіх визначених в договорі ПТКС з послідуючою передачею ключів та комплектів касет від таких ПТКС КП "ГІОЦ", а не позивачу, є проявом недобросовісного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, що безумовно покладає на останнього ризики настання негативних наслідків таких дій.

Так, за твердженням позивача, згідно даних моніторингу автоматизованої системи ВПС "Платисервіс" станом на кінець доби 23.11.2020 року в ПТКС, визначених в додатку №2 до договору, які були підключені до системи "2Click", знаходились готівкові кошти у загальному розмірі 3 378 137,50 грн, однак, за наслідками інкасації всіх ПТКС Банком було перераховано лише 3 243 418,80 грн.

Такі доводи позивача підтверджуються поясненнями ТОВ "Платисервіс", яке згідно договору №4 про приєднання фінансової установи до внутрішньодержавної небанківської платіжної системи "Платисервіс" у якості учасника від 21.02.2019 року здійснювало контроль та моніторинг за роботою програмно-технічних комплексів самообслуговування позивача за допомогою власного програмного забезпечення "2Click".

Щодо актів перерахунку суми готівки в касетах термінала, які складені працівниками відповідача, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вищевказані акти перерахунку суми готівки в касетах терміналів є внутрішніми документами відповідача, а належним підтвердженням суми коштів, які знаходилися в ПТКС на момент проведення їх інкасації, згідно умов договору є виключно чеки на розвантаження терміналів, сканкопії яких відповідно до п. 2.1.4 договору наступного, після інкасації терміналів, робочого дня, до 14:00 години мали надсилатися відповідачем на електронну адресу позивача.

Разом з цим, матеріали справи не містять чеків на розвантаження всіх, визначених в додатку №2 до договору, терміналів у кількості 427 одиниці, за наслідками їх інкасації банком у період з 20 по 23 листопада 2020 року.

Щодо твердження відповідача, що переважна більшість терміналів не функціонувала, що і зумовило неможливість їх роздруківки при інкасації, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів наведеного.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що працівники Банку (відповідач) могли не знати про несправності систем ПТКС, які унеможливлювали роздруківку чеків на розвантаження, до їх відкриття та вилучення касет із готівкою, однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, при виявленні таких обставин під час відкриття першого ПТКС з такою проблемою були зобов`язані повідомити про це Компанію та очікувати подальші інструкції, а не продовжувати інкасацію всіх інших ПТКС.

Водночас, умовами договору було встановлено як обов`язок відповідача повідомляти позивача про виявлені факти порушення функціонування ПТКС, так і право не проводити інкасацію до усунення технічних несправностей чи інших перешкод.

Посилання відповідача на доданий ним до матеріалів справи акт розбіжностей суми готівки в касетах термінала, складений 20.11.2020 при перерахунку касети від терміналу №6728, правомірно не прийнятий до уваги судом першої інстанції в якості доказів реагування працівників Банку на несправності систем ПТКС, оскільки умови договору передбачають необхідність складення такого акту в зовсім іншому випадку - при виявлені розбіжностей між визначеною в чеку на розвантаження суми із реальною сумою коштів, яка знаходилась у відповідній касеті, а не у випадку відсутності чеку на розвантаження в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи та ним не спростований, зокрема:

- на момент інкасації Банком всіх визначених в додатку №2 до Договору терміналів загальна сума коштів, які знаходились в них, становила 3 378 137,50 грн, що підтверджується відомостями оператора автоматизованої системи "2Click", до якої було підключено відповідні ПТСК - ТОВ "Платисервіс", в той час як недобросовісність відповідача у виконанні взятих на себе згідно договору обов`язків та реалізації власних прав в рамках правовідносин за ним (несанкціоноване інкасування всіх терміналів у кількості 427 штук;

- передача ключів та комплектів касет до таких ПТКС їх власнику, а не користувачу - позивачу, без відома останнього;

- неповідомлення позивача про наявність технічної неможливості роздрукування чеків на розвантаження спірних терміналів) унеможливлює спростування ним такої суми коштів.

При цьому, скаржником не спростовано належними та допустимими доказами твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 134 718,70 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження існування заборгованості за договором інкасації в сумі 134718,70 грн.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що позивач керуючись п. 2.3.2. договору, в односторонньому порядку достроково припинив дію договору, що зокрема, підтверджується абз. 4 листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" від 20.11.2020 року вих. №20/11-20/06, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 4 листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" від 20.11.2020 року вих. №20/11-20/06 беручи до уваги, що працівники Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" без погодження із Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГЕРЦ" самостійно інкасували більше 180 ПТКС (станом на 17:34 20.11.2020 року), ініціюємо розірвання договору в односторонньому порядку.

Так, на час виникнення відповідної заборгованості договір не був розірваний.

Разом з цим, договір у разі невиконання чи неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 7.1 договору).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 202, 203 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, волевиявлення учасника якого має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року у справі №910/13769/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 року у справі №910/13769/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/13769/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун