ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/596/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Героїв Майдану - 8" про розірвання договору.

Секретар судового засідання Клочков А.І.

Представники учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , адвокат;

відповідач Подплєтьонний С.С., адвокат;

Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників у справі.

Комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 02082522, адреса місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. О. Дашковича, 62) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Героїв Майдану-8" (ідентифікаційний код 40710216, адреса місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Героїв Майдану, 8, кв. 205)

Змістом позову є вимога позивача про розірвання договору від 21.04.2017 №243 про відшкодування витрат на електричну енергію, що споживається індивідуальним тепловим пунктом. У позові позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 2481 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що у 2013 році КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" було встановлено в житлових будинках 109 індивідуальних теплових пунктів (ІТП), серед яких і ІТП за адресою відповідача.

ІТП дають змогу регулювати теплопостачання залежно від конкретних потреб споживачів за рахунок погодного регулювання, та надають можливість зменшити споживання теплової енергії та витрат на опалення.

При експлуатації ІТП позивач має витрати на електричну енергію, амортизаційні відрахування, ремонт, проведення технічного обслуговування. Зазначені витрати були включені до тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування.

21 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладений договір № 243 про відшкодування витрат, відповідно до умов якого позивач компенсує відповідачу вартість спожитої електричної енергії, яка споживається електрообладнанням ІТП.

У травні 2019 року набув чинності Закон України "Про житлово-комунальні послуги", який істотно змінює принципи відносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема запроваджує нову термінологію та класифікацію комунальних послуг, вносить зміни в організацію надання комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, вносить зміни у підходах щодо нарахування плати за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП від 25.06.2019 року №1174 не передбачено включення витрат з обслуговування ІТП при розрахунку тарифів на теплову енергію.

В зв`язку з цим, КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" провели розрахунки витрат на обслуговування ІТП по кожному будинку та звернулись до департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради із заявою про встановлення тарифів з обслуговування ІТП в житлових будинках, а в разі відмови - просить відшкодувати понесені підприємством збитки та передбачити їх в бюджеті міста на 2020 рік.

З метою усунення даної прогалини в нормативно-правових актах НКРЕП комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради» звернулося до департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради із заявою від 30.09.2019 № 07/2151 про розгляд і встановлення для КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради» тарифів на обслуговування внутрішньобудинкових мереж в частині індивідуального теплового пункту (ІТП). До заяви був доданий розрахунок тарифу на обслуговування 109 ІТП, по кожному ІТП окремо.

З урахуванням цієї заяви виконавчим комітетом Черкаської міської ради було прийнято рішення від 19.11.2019 № 1356, яким встановлено комунальному підприємству теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради» тарифи на обслуговування ІТП згідно з додатком.

26.12.2019 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573, яким підтвердила рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2020 року у справі 580/2470/20 задоволено позов ОСОБА_2 до Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року N 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" та від 26 грудня 2019 N 2-5573 "Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року N 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго".

Відповідно до висновків апеляційного адміністративного суду у справі 580/2470/20 індивідуальний тепловий пункт житлового будинку є складовою частиною обладнання внутрішньобудинкових мереж будинку, тому вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, зокрема, індивідуального теплового пункту житлового будинку, включається до кошторису витрат на утримання багатоповерхового будинку та прибудинкової території. Тому, органи місцевого самоврядування не можуть змінювати правила надання послуги з постачання теплової енергії чи порядок обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виокремивши таку послугу як техобслуговування ІТП та встановлювати своїм рішенням тариф на техобслуговування ІТП, визначивши виконавця таких послуг самостійно.

Позивач в момент укладання договору не міг передбачити, про зміну обставин, а саме, винесення судового рішення, яким скасовані тарифи і, у зв`язку з цим, не отримання підприємством компенсації та збитковість надання послуги.

Виконання Договору є обтяженим, ускладненим для позивача у зв`язку із неотриманням прибутку, а зазнання втрат та збитків, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє Позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Позивач повідомляв відповідача про односторонню відмову від договору та його розірвання, що має наслідком припинення договору.

27.06.2022 суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 12.07.2022 о 10 год. 30 хв.

Ухвалу суду від 27.06.2022 надіслано учасникам справи, зокрема позивачу - рекомендованим листом, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який вручено відповідачу 30.06.2022 (а. с. 65).

08.07.2022 представник позивача адвокат А.Севастьянова подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника у відпустці.

12.07.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що виконавець послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем. Відповідач не є управителем ОСББ відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом договору про відшкодування витрат №243 від 21.04.2017 (далі - Договір) є компенсація Відповідачу вартості спожитої електрообладнанням ІТП електричної енергії, а тому обслуговування системи електропостачання не стосується цієї справи.

До витрат на утримання багатоквартирного будинку включаються витрати на придбання електроенергії, в тому числі для забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.

Індивідуальний тепловий пункт, який знаходиться у будинку за адресою відповідача належить позивачу, та не належить до спільного майна багатоквартирного будинку.

Відсутність факту розірвання договору в односторонньому порядку встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували факт отримання листа від 25.04.2021 №1 1/1561.

Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору істотно не змінилися, враховуючи, що на момент укладення договору обладнання ІТП належало позивачу (ця обставина на даний час не змінилося). Позивач міг передбачити обставину, що він буде нести витрати на електроенергію, яку використовує його ІТП.

Позивач не надав, доказів, що такою обставиною, як включення витрат на електроенергію в тариф, сторони керувалися під час укладення спірного Договору.

Крім того, позивач не вказав, в чому саме полягає порушення співвідношення майнових інтересів сторін договору, як виконання договірних обов`язків поставило позивача в невигідне положення в порівнянні з контрагентом, в той час, як контрагент перед отриманням компенсації розраховується за електроенергію, використану обладнанням позивача.

У підготовчому судовому засіданні взяв участь представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С. Відповідача у підготовче судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні, враховуючи клопотання позивача, суд ухвалив відкласти підготовче засідання до 26.07.2022 до 11 год. 30 хв.

Ухвалою від 12.07.2022 суд повідомив учасників справи про відкладення підготовчого судового засідання на 26.07.2022 о 11:30 год.

Ухвалу суду від 12.07.2022 надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Ухвала суду вручена позивачу 14.07.2022 (а.с 107).

У підготовчому судовому засіданні 26.07.2022 взяли участь представник позивача адвокат Севастьянова А.В., представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С.

26.07.2022 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.08.2022 о 09 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасників справи, які з`явилися у судове засідання (а. с. 114).

У судовому засіданні 02.08.2022 взяли участь представник позивача адвокат Севастьянова А.В., представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С.

02.08.2022 суд ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 04.08.2022 до 11 год. 00 хв., про що повідомлено під розписку учасників справи, які з`явилися у судове засідання.

04.08.2022 представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С. подав письмову промову у судових дебатах (а.с. 119-121).

У судовому засіданні 04.08.2022 взяли участь представник позивача адвокат Севастьянова А.В., представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С.

Представник позивача адвокат Севастьянова А.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги , просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача адвокат Подплєтьонний С.С. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив у позові відмовити.

04.08.2022 суд завершив розгляд справи по суті та видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

У судовому засіданні 04.08.2022, керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення у справі №925/596/22.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

1. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Предметом позову позивача до відповідача є немайнова вимога про розірвання договору.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує істотну зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору.

Правовою підставою позову позивача є норми статей 651 «Підстави для зміни або розірвання договору», 652 «Зміна або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин» Цивільного кодексу України, статті 188 «Порядок зміни та розірвання господарських договорів» Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, предметом доказування у даній справі є виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору; істотна зміна обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору як підстава для розірвання договору; дотримання порядку розірвання господарського договору; порушення суб`єктивного права позивача за захистом якого позивач звернувся до суду.

2. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування позивач подав письмові докази, дослідивши які суд встановив:

2.1 21.04.2017 Комунальне підприємство теплових мереж Черкаситеплокомуненерго (Сторона 1, позивач) та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Героїв Майдану-8 (Сторона 2, відповідач) уклали договір №243 відшкодування витрат (а.с. 32-33), за умовами пункту 1.1 якого в порядку та на умовах цього договору Сторона 1 зобов`язується компенсувати Стороні 2 вартість спожитої електричної енергії, яка споживається електрообладнанням ІТП Сторони 1, що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Г.Майдану, 8 і обсяг спожитої електричної енергії по якій обліковується приладом обліку Меркурій 230 № 13109998 та приладом обліку Меркурій 230 № 13090534.

Сторони погодили усі істотні умови договору поставки, і зокрема погодилися про таке:

п. 2.1- розрахунок обсягу використаної протягом розрахункового місяця електричної енергії здійснюється відповідно до показників лічильника.

п. 2.2- компенсації за договором підлягають витрати Сторони 2 на оплату спожитої електричної енергії за внутрішньобудинковим тарифом.

п. 6.1 - цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 або до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

п. 6.2- договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

п. 6.3- дострокове припинення дії цього договору можливе за згодою сторін, про що сторони повідомляються письмово не менш, як за 5 днів до дня припинення договору. У випадку дострокового припинення дії цього договору, Сторона 1 компенсує витрати на оплату електричної енергії, які на момент дострокового припинення дії договору залишаються некомпенсованими.

05.11.2018 позивач листом № 11/2619-8 повідомив відповідачу про розірвання Договору № 243 від 21.04.2017. (а.с. 34). Відповідач лист отримав 12.11.2018 (а.с.35).

11.03.2020 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) листом № 20 (а.с. 38) повідомила позивачу, що індивідуальний тепловий пункт це тепловий пункт, з якого здійснюється теплопостачання та керування системою теплоспоживання не більше ніж однієї будівл (споруди) або її частини. ІТП розглядається також як комплекс пристроїв, які призначені для приєднання внутрішньо будинкових систем опалення, гарячого водопостачання, вентиляції до теплової мережі. Враховуючи місце розташування ІТП на вході теплоносія в житловий будинок, зазвичай у підвальному приміщенні (за винятком випадків, коли у разі неможливості розміщення ІТП у підвалі будинку його розміщують у окремій будівлі поруч з будинком), після вентиля (трійника), який є точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій для теплової мережі, ІТП як один із видів обладнання та може бути віднесено до внутрішньобудинкової системи будинку. У свою чергу внутрішньобудинкова системи будинку є спільним майном власників квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою системи автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Отже, питання включення витрат з експлуатації індивідуальних теплових пунктів в частині опалення, до структури тарифу на послугу постачання теплової енергії, потрібно розглядати разом з внесенням змін до чинного законодавства, яке визначає порядок, норми і правила у сфері теплопостачання та потребує необхідності визначення «індивідуальний тепловий пункт» дефінітивними нормами якого було б передбачено функціональний напрямок використання ІТП для теплової енергії.

Враховуючи викладене, витрати на експлуатацію індивідуальних теплових пунктів в частині компенсації витрат пов`язаних з надання послуги з постачання гарячої води можуть бути відшкодовані за рахунок окремих для кожного багатоквартирного будинку тарифів.

19.11.2019 Виконавчий комітет Черкаської міської ради прийняв рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" (а. с. 12-15), яким встановив позивачу тарифи на обслуговування індивідуального теплового пункту в житлових будинках, що перебувають на балансі відповідача. Зокрема, у будинку АДРЕСА_1 встановлено тариф у розмірі 1,02 грн з ПДВ (1-5 під`їзд) та 1,32 грн з ПДВ (6-9 під`їзд) за 1 кв. м. на місяць.

26.12.2019 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573, яким підтвердила рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2020 у справі 580/2470/20 задоволено позов ОСОБА_2 до Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року N 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" та від 26 грудня 2019 N 2-5573 "Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року N 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго".

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

На підставі поданих позивачем доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Тому подані позивачем докази суд визнає належними.

На підтвердження обставин, яким позивач обґрунтовує підстави позову, позивач подав письмові докази. Суд не встановив, що докази подані позивачем отримані з порушенням закону. Тому подані позивачем докази суд визнає допустимими.

Подані позивачем докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Тому суд визнає докази, подані позивачем, достовірними.

2.2. До позову позивач додав лист від 25.04.2021 № 11/1561 (а.с. 36), яким повідомив відповідача про дострокове розірвання договору. Подана суду копія листа складається з однієї сторінки. Зміст листа на поданій сторінці свідчить про його продовження, проте іншої частини листа позивач суду не подав. На підтвердження надсилання листа відповідачу позивач надав фіскальний чек від 25.08.2021 (а.с. 37), який підтверджує надсилання позивачем листа № 410 відповідачу, проте суд позбавлений можливості встановити, зміст цього листа та факт і дату його вручення відповідачу.

Поданий позивачем лист від 25.04.2021 № 11/1561 та фіскальний чек від 25.08.2021, суд визнає неналежними доказами, оскільки на їх підставі не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

2.3. Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав копії рішення Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19, постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі № 925/871/19, рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1139/20, постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021. (а.с. 74-100).

На думку відповідача вказаним судовим рішеннями встановлено факт приналежності позивачу обладнання індивідуального теплового пункту, який знаходиться у будинку за адресою відповідача.

Рішення суду за своїм змістом не є письмовим доказом у відповідності до статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

У рішенні суду наводяться обставини, визнані судом встановленими, і такі обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Подані відповідачем копії судових рішень підтверджують виникнення між сторонами господарсько-майнового зобов`язання на підставі договору. Проте не підтверджують та не спростовують інших обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом спору у справах № 925/871/19 та № 925/1139/20 були майнові вимоги відповідача у даній справі до позивача у даній справі про примусове виконання обов`язку в натурі шляхом стягнення витрат за користування електричною енергією на підставі договору, вимога про розірвання якого ставить предмет спору у даній справі.

У рішенні Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 та рішенні Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1139/20, які набрали законної сили, встановлені обставини виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору №243 про відшкодування витрат від 21.04.2017; невиконання зобов`язання позивачем у цій справі з відшкодування вартості спожитої електричної енергії з січня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. (частина 1 статті 328 Цивільного кодексу України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (частина 1 статті 392 Цивільного кодексу України).

Спору про право власності на індивідуальний тепловий пункт суди у справах №925/871/19 №925/1139/20 не вирішували та рішення про визнання права власності на майно не ухвалювали.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, суд визнає недопустимими доказами рішення Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 та рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1139/20 на підтвердження підстави виникнення, зміни чи припинення права власності на індивідуальний тепловий пункт та його належності на праві власності одній із сторін.

2.4. У позові позивач ствердив, що у 2013 році встановив в житлових будинках 109 індивідуальних теплових пунктів (ІТП), серед яких і ІТП за адресою відповідача.

Під час розгляду справи представник позивача ствердила, що індивідуальні теплові пункти придбані відповідачем у 2013 за рахунок кредитних коштів ЄБРР. У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2020 у справі 580/2470/20 наведені аналогічні обставини придбання та встановлення ІТП у житлових будинках у місті Черкаси у 2013 році.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору (пункту 1.1, а.с. 32) позивач зобов`язується компенсувати відповідачу вартість спожитої електричної енергії, яка споживається електрообладнанням позивача, що розташоване за адресою відповідача.

Відповідно до пунктів 2.1-2.2 Порядку формування тарифів на послугу з постачання гарячої води, тарифи на послугу з постачання гарячої води формуються окремо для: споживачів, які отримують послугу без використання ІТП, який перебуває на балансі або у власності, або в користуванні виконавця послуги; споживачів, які отримують послугу з використанням ІТП, який перебуває на балансі або у власності, або в користуванні виконавця послуги.

Обґрунтовуючи вимогу про розірвання договору, позивач заперечує належність йому на праві власності індивідуального теплового пункту, що розташований у житловому багатоквартирному будинку за адресою місцязнаходження відповідача.

Відповідач заперечує належність йому на праві власності індивідуального теплового пункту, та стверджує, що такий належить позивачу.

Вимога про визнання, зміну чи припинення речового права власності на індивідуальний тепловий пункт не є предметом позову у цій справі.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогою про розірвання договору. Матеріально-правова вимога позивача до відповідача становить предмет спору у справі.

Предметом доказування у справі є виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання; істотна зміна обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, як підстава для розірвання договору; дотримання порядку розірвання господарського договору; порушення суб`єктивного прав позивача за захистом якого позивач звернувся до суду.

Предметом доказування у даній справі не є спір про право власності на індивідуальний тепловий пункт. Вимога про визнання, зміну чи припинення такого права не є предметом позову позивача.

На переконання суду, вирішення спору про право власності на майно можливе за позовом особи про визнання, зміну чи припинення такого права.

2.5. У рішенні Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 суд встановив факт звернення 05.11.2018 позивача у цій справі до відповідача у цій справі з листом № 11/2619-8 про розірвання договору № 243 від 21.04.2017. (а.с. 34), та встановив факт надсилання відповідачем у цій справі відмови у розірванні договору. На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що зобов`язальні правовідносини між сторонами не припинилися, договір № 243 від 21.04.2017 не є розірваним. Надаючи цій обставині оцінку апеляційний суд звернув увагу, що лист позивача у цій справі від 05.11.2018 № 11/2619-8 про розірвання договору є пропозицією розірвати договір, яка відхилена відповідачем у цій справі, а не повідомленням про припинення договору. З наведеного суд апеляційної інстанції встановив обставину, що договір № 243 від 21.04.2017 не припинив свою дію з 01.01.2019.

У решті рішення Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 та рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1139/20 містять правову оцінку суду фактам, пов`язаних із розглядом цих справ.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

3. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

3.1. Оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає встановленими обставини:

- виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору № 243 від 21.04.2017, його чинність на момент звернення позивачем до суду та не припинення зобов`язальних правовідносини між сторонами;

- визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі відповідача.

Вказані обставини, встановленні у рішенні Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 та від 11.01.2021 у справі № 925/1139/20, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2020 у справі 580/2470/20, що набрали законної сили і не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

3.2. На підставі дослідження та оцінки поданих сторонами доказів суд не встановив обставин, які б доводили дотримання позивачем порядку розірвання господарського договору, зокрема факту звернення до відповідача з пропозицією про розірвання договору, розгляд відповідачем пропозиції позивача та недосягнення сторонами згоди про розірвання договору, як передумови звернення до суду з позовом про розірвання договору.

Відповідач такі обставини під час розгляду справи заперечив.

Лист позивача від 25.04.2021 № 11/1561 (а.с. 36) про дострокове розірвання договору та фіскальний чек від 25.08.2021, що на думку позивача підтверджує його надсилання, суд визнав неналежними доказами, оскільки на їх підставі не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Правову оцінку звернення позивача 05.11.2018 до відповідача з листом № 11/2619-8 про розірвання договору № 243 від 21.04.2017 надав Господарський суд Черкаської області у справі рішенні від 12.09.2019 у справі № 925/871/19 та встановив юридичний факт, що зобов`язальні правовідносини між сторонами не припинилися, договір № 243 від 21.04.2017 не є розірваним, лист позивача від 05.11.2018 № 11/2619-8 про розірвання договору є пропозицією розірвати договір, яка відхилена відповідачем, а не повідомленням про припинення договору, договір № 243 від 21.04.2017 не припинив свою дію з 01.01.2019.

3.3. На підставі дослідження та оцінки поданих сторонами доказів суд також не встановив істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, як підстави для розірвання договору.

Скасування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках є обставиною, яка не підлягає доказуванню у даній справі і ця обставина визнана судом встановленою. Проте, суд не встановив обставин, які б доводили істотність цієї обставини, яка б зумовлювала підстави для розірвання договору. Суд не встановив обставин, що внаслідок скасування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Сторони уклали договір у 2017 році. Судом скасовано рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів 2019 року. В момент укладення договору рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів не існувало. Отже, сторони договору при укладенні договору не могли керуватися обставиною, яка не існувала у момент укладення договору, а, отже, такі обставини не змінилися й після його укладення, внаслідок скасування судом рішення про встановлення тарифів.

3.4. Позивач обґрунтовуючи вимогу про розірвання договору стверджував, що у момент укладення договору з відповідачем витрати на електричну енергію, що споживається індивідуальним тепловим пунктом входили у структуру тарифу з постачання теплової енергії, проте у зв`язку зі зміною законодавства такі витрати виключено зі структури тарифу.

Ані доказів включення до структури тарифу витрат на електричну енергію, що споживається індивідуальним тепловим пунктом, а ні доказів виключення таких витрат зі структури тарифу позивач суду не подав.

У позові позивач стверджував, що рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.04.2022 № 290 та від 28.04.2022 № 319 затверджено структуру тарифу на теплову енергію для населення та інших підприємств, установ організацій (крім населення). За твердженням позивача в структуру тарифу не включені витрати на обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Копії чи оригіналу вказаних рішень позивач суду не подав. Отже, суд позбавлений можливості встановити обставини, що підтверджують структуру тарифу на теплову енергію для населення та чи є витрати на електричну енергію, що споживається індивідуальним тепловим пунктом, витратами на обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Обставини включення та виключення зі структури тарифу витрат на електричну енергію, що споживається індивідуальним тепловим пунктом, суд визнає недоведеними позивачем.

3.5. Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. (частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Сумніву у добросовісному здійсненні позивачем процесуальних прав та виконанні обов`язку щодо доказів у суду не виникло.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи відсутність у справі чітких та переконливих доказів суд дійшов висновку про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема дотримання позивачем порядку розірвання господарського договору та істотну зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, як підстави для розірвання договору.

3.6. Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

4. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

На підставі встановлених обставин у справі суд дійшов висновку про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору про відшкодування витрат

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права. Висновки про застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах не наведені.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Позивач є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії відповідачу.

Відповідач здійснює утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку на умовах самозабезпечення.

Законом "Про житлово-комунальні послуги" розмежовано житлові та комунальні послуги, зокрема житлова послуга це послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем). Комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

1 жовтня 2021 року набули чинності постанови Кабінету Міністрів України №1022 та №1023 від 08.09.2021, якими затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з теплової енергії та постачання гарячої води.

Отже, позивач мав укласти з мешканцями багатоквартирного будинку договори про надання комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання комунальної послуги здійснюються виконавцем такої послуги на підставі договору із співвласниками.

Витрати на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем. не включаються до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку.

Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Плата виконавцю комунальної послуги складається з: плати за послугу, плати за абонентське обслуговування, плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням таких особливостей: до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги.

Багатоквартирний будинок за місцем знаходження відповідача обладнаний індивідуальним тепловим пунктом.

Індивідуальний тепловий пункт житлового будинку є складовою частиною обладнання внутрішньобудинкових мереж будинку, який використовується позивачем для надання послуги з постачання теплової енергії.

ІТП дають змогу регулювати теплопостачання залежно від конкретних потреб споживачів за рахунок погодного регулювання, та надають можливість зменшити споживання теплової енергії та витрат на опалення.

Тарифи на постачання теплової енергії визначаються з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю виконавця комунальної послуги або перебувають у нього в користуванні.

З метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії уповноваженим органом за заявою виконавця послуги кожного року здійснюється перегляд тарифів на теплову енергію.

До виробничої собівартості послуги з постачання теплової енергії включаються прямі матеріальні витрати на придбання електричної енергії для технологічних потреб.

Тарифи на постачання теплової енергії формуються: з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів, що перебувають у власності та/або користуванні ліцензіата (враховуючи частину витрат на надання послуг з постачання теплової енергії).

Вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії.

Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України Про житлово-комунальні послуги, Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Обслуговування внутрішньобудинкових систем складається з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту, які здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги на підставі відповідного договору зі співвласниками будинку. Умови такого обслуговування включаються до індивідуального договору про надання такої послуги. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, яке здійснює виконавець комунальної послуги, складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо і не є складовою послуги з постачання теплової енергії.

Вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, зокрема, індивідуального теплового пункту житлового будинку, включається до кошторису витрат на утримання багатоповерхового будинку та прибудинкової території, якщо обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється управителем на підставі договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Якщо обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги витрати виконавця встановлюються у договорі між виконавцем послуги та співвласниками будинку.

Позивач не надав доказів укладення типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, умовами якого було встановлено порядок відшкодування витрат на обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання.

Отже, на переконання суду, технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги, здійснюються позивачем як виконавцем комунальної послуги. Технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирного будинку не є складовою послуги з постачання теплової енергії.

Електрична енергія, яка споживається індивідуальним тепловим пунктом використовуються позивачем для надання послуги з постачання теплової енергії.

Вартість електричної енергії, яку споживає індивідуальний тепловий пункт входить у собівартість послуги з постачання теплової енергії.

Розірвання договору про компенсацію витрат на електричну енергію збільшить витрати мешканців будинку на отримання послуги теплопостачання, що суперечить меті та призначенню, встановленого у будинку індивідуального теплового пункту.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов переконання про відсутність порушеного права позивача у зв`язку виконанням договору. Суд не встановив обставин, які б змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Позивачем не доведено підстав для розірвання договору з відповідачем. Позивачем не дотримано порядку розірвання господарського договору.

Отже, вимогу позивача про розірвання договору суд визнає необґрунтованою та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші аргументи учасників очевидно не відносяться до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права, законодавством про житлово-комунальні послуги.

5.1. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини про надання послуг.

Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання та обов`язок сторін у зобов`язанні виконувати свої обов`язки на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

5.2. Підстави для зміни або розірвання договору, врегульовано статтею 651 Цивільного кодексу України, за змістом якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. (частина 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (частина 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. (частина 3).

Згідно з частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. (частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України).

3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Мотивом застосування вказаних норм цивільного права є не доведення позивачем наявності одночасно передбачених законом умов для розірвання договору у судовому порядку та не доведення істотності таких обставин у спірних правовідносинах.

5.3. Порядок зміни та розірвання господарських договорів врегульовано статтею 188 Господарського кодексу України, за змістом якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. (частини 1). Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. (частина 2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. (частина 3). У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. (частина 4). Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. (частина 5).

Мотивом застосування цієї норми права є висновок суду про недотримання позивачем порядку розірвання господарського договору, як самостійної підстави для відмови у позові.

5.4. Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (Закон №2189).

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до статті 22 "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Договори з управителем укладаються об`єднанням відповідно до закону.

Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.

Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

Згідно з пунктами 3, 5, 12, 13, 14 статті 1 Закону №2189 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо). Послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг відповідно до статті 6 Закону № №2189 є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцем комунальної послуги є з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; (пункт 3 частина 2 статті 6 Закону № 2189).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №2189, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №2189 ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих послуг з управління, їхню вартість, а також галузева звітність.

Відповідно до частини 1 та статті 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з частиною 1, 5 статті 13 Закону №2189 договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №2189 за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону №2189 Індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

Виконавець комунальної послуги за таким договором забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача.

Обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), здійснюються виконавцем такої послуги на підставі відповідного договору із співвласниками.

Капітальний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, здійснюється співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт суб`єктами господарювання за рахунок співвласників або за кошти з інших джерел, не заборонених законодавством.

У разі укладення індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем у багатоквартирному будинку, управління яким здійснює управитель, до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком вносяться зміни в частині зменшення кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території на суму витрат на утримання, обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги.

Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону №2189 колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. У вартість комунальних послуг, що надаються виконавцем за колективним договором про надання комунальних послуг, не включаються плата за абонентське обслуговування та плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.

Технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонти внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), здійснюються співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону №2189 до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням таких особливостей:

1) виконавець забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги;

3) технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонти внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги, здійснюються співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників.

Відповідно до частини 5 статті 21 Закону №2189 ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону №2189 послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №2189 тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Відповідно до пункту 1, 3, 4 Розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року.

Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Закон № 2189 у пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» встановлював строк прийняття рішення співвласниками багатоквартирних будинків про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг щодо кожного виду комунальної послуги, а виконавці комунальних послуг у цей термін зобов`язані були укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

У первинній редакції Закону такий строк становив один рік з дня набрання чинності Законом; У редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020 такий строк становив п`ять місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України; Відповідно до чинної редакції Закону (пункт 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення») договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцем таких послуг або управителем, визначеним згідно із цим Законом до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, втрачають чинність з дати, визначеної зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, або з дати початку виконання зобов`язань за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом, але не раніше ніж через два місяці після направлення особою, уповноваженою на це зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, такому виконавцю, управителю письмового повідомлення про припинення договорів.

У такому разі виконавець або управитель не пізніше 30 днів з дати припинення договорів має здійснити остаточне нарахування плати за надані послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих відповідних послуг.

Співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком можуть прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії і послуг з постачання та розподілу природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону та укласти з виконавцями комунальних послуг письмові договори про надання відповідних комунальних послуг.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновки суду про те, що житлова послуга це послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем). Комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Позивач є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії відповідачу.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

1 жовтня 2021 року набули чинності постанови КМУ №1022 та №1023 від 08.09.2021, якими затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з теплової енергії та постачання гарячої води.

Отже, договори про надання комунальних послуг мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги здійснюються виконавцем такої послуги на підставі відповідного договору із співвласниками.

Послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та включає витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Плата виконавцю комунальної послуги складається з: плати за послугу, плати за абонентське обслуговування, плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги.

До дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням таких особливостей: до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги;

5.5. Механізм формування тарифів на послугу з постачання гарячої води для суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які надають послугу з постачання гарячої води та тарифи яким встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) є Порядок формування тарифів на послугу з постачання гарячої води, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08 квітня 2020 року № 767.

Відповідно до п. 2.1-2.2 Порядку формування тарифів на послугу з постачання гарячої води, тарифи на послугу з постачання гарячої води формуються окремо для: споживачів, які отримують послугу без використання ІТП, який перебуває на балансі або у власності, або в користуванні виконавця послуги; споживачів, які отримують послугу з використанням ІТП, який перебуває на балансі або у власності, або в користуванні виконавця послуги. Формування тарифів на послугу з постачання гарячої води виконавцем послуги здійснюється для кожного ІТП окремо, для яких визначається відповідний обсяг теплової енергії і холодної води для забезпечення кількісних і якісних показників послуг на межі ІТП, а також частина витрат на утримання, експлуатацію ІТП, яка пов`язана з виробництвом послуги з постачання гарячої води.

Мотивом застосування норм Порядку є висновок суду про використання індивідуального теплового пункту виконавцем під час надання комунальної послуги з постачання теплової енергії.

5.6. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів та комунальні послуги» (у редакції Постанови КМУ від 03.04.2019 № 291) затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (Порядок №869).

Цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. (пункт 1 Порядку № 869).

Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів. (пункт 2 Порядку № 869).

Цей Порядок не застосовується під час формування тарифів на виробництво теплової енергії теплоелектроцентралями, тепловими електростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками. (пункт 3 Порядку № 869).

Відповідно до визначень, які вживаються у Порядку № 869 (пункт 5):

7) індивідуальний тепловий пункт - тепловий пункт, з якого здійснюється теплопостачання та керування системою теплоспоживання однієї будівлі (споруди) або її частини;

Відповідно до пункту 8 Порядку № 869 тарифи на транспортування та/або постачання теплової енергії визначаються відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю ліцензіата та/або перебувають у нього в користуванні.

З метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання). (пункт 11 Порядку 869).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 869 нормування втрат теплової енергії в теплових мережах та питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, які використовуються для виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється в установленому законодавством порядку відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва. Питомі витрати палива і електроенергії, які використовуються для виробництва та постачання теплової енергії за допомогою систем автономного опалення, визначаються окремо для кожної системи автономного опалення з подальшим застосуванням для розрахунку тарифів на виробництво і постачання теплової енергії окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного системою автономного опалення.

20. Планування витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання, здійснюється з урахуванням витрат операційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з основною діяльністю. Плановані витрати групуються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених Мінфіном.

21. Планована виробнича собівартість формується у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, та включає:

1) прямі матеріальні витрати:

на придбання палива (газу, мазуту, вугілля, торфу, дров, паливної тріски, соломи, соняшникового лушпиння, а також брикетів та пелет з них, інших видів палива) та електричної енергії для технологічних потреб, що визначаються виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії згідно з пунктом 16 цього Порядку, норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, діючих цін (тарифів) на паливно-енергетичні ресурси. Витрати на придбання природного газу для виробництва теплової енергії визначаються з урахуванням пункту 21-1 цього Порядку. Обсяг витрат, пов`язаних з використанням електричної енергії для технологічних потреб, визначається з урахуванням витрат на обумовлену електромагнітною незбалансованістю електроустановок технологічно шкідливу циркуляцію електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму (у разі відсутності вузлів обліку її потужність визначається відповідно до нормативів). Витрати на електричну енергію для технологічних потреб визначаються відповідно до цін (тарифів), визначених з урахуванням вимог Закону України Про ринок електричної енергії, та/або на рівні фактичної собівартості власного виробництва, але не вище зазначених діючих або прогнозованих цін (тарифів), з урахуванням пункту 21-1 цього Порядку;

21-1 Планування витрат на придбання електричної енергії для технологічних потреб з метою включення їх до тарифів здійснюється виходячи із: планованих обсягів електричної енергії, необхідних для провадження ліцензованої діяльності та визначених виходячи з вимог цього Порядку; середньої ціни електричної енергії, що склалася у ліцензіата за шість календарних місяців, що передують місяцю подання розрахунків тарифів на планований період.

41. Тарифи на постачання теплової енергії формуються: з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів, що перебувають у власності та/або користуванні ліцензіата (враховуючи частину витрат на надання послуг з постачання теплової енергії);

без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів (у разі їх відсутності або якщо вони не перебувають у власності/користуванні ліцензіата).

46. Тарифи на теплову енергію визначаються як сума тарифів на: виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії з урахуванням витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів; виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії з урахуванням витрат на утримання центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії без урахування витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів; виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії без урахування витрат на утримання центральних теплових пунктів, постачання теплової енергії без урахування витрат на утримання індивідуальних теплових пунктів; виробництво теплової енергії та її постачання у будинках, обладнаних системою автономного опалення.

59. Вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії.

Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України Про житлово-комунальні послуги, Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про те, що індивідуальний тепловий пункт використовується виконавцем комунальної послуги для здійснення теплопостачання. Тарифи на постачання теплової енергії визначаються з урахуванням наявності (відсутності) центральних та/або індивідуальних теплових пунктів, які є власністю ліцензіата та/або перебувають у нього в користуванні.

З метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії уповноваженим органом за заявою ліцензіата кожного року здійснюється перегляд тарифів на теплову енергію.

До виробничої собівартості послуги з постачання теплової енергії включаються прямі матеріальні витрати на придбання електричної енергії для технологічних потреб.

Тарифи на постачання теплової енергії формуються: з урахуванням витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів, що перебувають у власності та/або користуванні ліцензіата (враховуючи частину витрат на надання послуг з постачання теплової енергії).

Вартістю послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

У вартість послуг з постачання теплової енергії не включаються витрати, пов`язані з абонентським обслуговуванням, обслуговуванням внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії.

Такі витрати відшкодовуються споживачами комунальних послуг відповідно до вимог Законів України Про житлово-комунальні послуги, Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

5.6. Згідно з пунктами 3.13 та 4.4.1 ДБН В. 2.5-39:2008 «Зовнішні мережі та споруди. Теплові мережі. Інженерне обладнання будинків та споруд» індивідуальний тепловий пункт житлового будинку це розташований у відособленому приміщенні працездатний комплекс обладнання (пристроїв), який забезпечує приєднання пристроїв цього комплексу до магістральної теплової мережі та (за потреби) мережі холодного водопостачання, керування режимами теплоспоживання, трансформації теплової енергії, регулювання параметрів теплоносія й розподіл теплової енергії за типами споживання (включно з підігрівом води) у розподільні мережі (опалення, гарачого водопостачання) та захист цих розподільчих мереж від аварійного підвищення параметрів теплоносія, який служить для обслуговування одного споживача (будинку або його частини).

Мотивом застосування вказаної норми права є висновок суду про те, що індивідуальний тепловий пункт житлового будинку є складовою частиною обладнання внутрішньобудинкових мереж будинку, який використовується виконавцем для надання послуги з постачання теплової енергії.

5.7. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.07.2018 №190 затверджено Обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. До обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території включається, зокрема: - технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, теплопостачання, гарячого водопостачання; - поточний ремонт внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, теплопостачання, гарячого водопостачання.

Нормативного визначення переліку робіт (послуг), які є складовими технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого теплопостачання законодавство не містить.

Мотивом застосування цієї норми права є висновок суду, що витрати на споживання електричної енергії індивідуальним тепловим пунктом є витратами пов`язаними із наданням послуги теплопостачання, та не є витратами пов`язаними з технічними обслуговуванням внутрішньобудинкових систем гарячого теплопостачання

5.8. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 № 219 затверджено Порядок обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води (Порядок № 219). Цей Порядок визначає механізм обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного житлового будинку, забезпечення їх належного функціонування, технічного обслуговування та ремонту з метою надійного та безпечного надання споживачам відповідних комунальних послуг.

Дія цього Порядку поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, а також виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення з ними споживачами індивідуальних договорів про надання такої послуги з використанням та обслуговуванням внутрішньобудинкових мереж.

У цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях (пункту 3 порядку): виконавець - юридична або фізична особа - підприємець, уповноважена співвласниками на виконання робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води (усіх разом або окремо конкретної), управитель або виконавець комунальної послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення споживачами з ним індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання відповідної комунальної послуги.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 219 обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками). (п. 5 Порядку № 219).

Виконавець забезпечує функціонування та підтримку в робочому стані елементів внутрішньобудинкових систем відповідно до заданих параметрів і режимів роботи. (п. 6 Порядку № 219).

Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи чи заданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо, та не включає обслуговування вузлів комерційного обліку. (п. 7 Порядку № 219).

Поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку складається з комплексу робіт, що спрямовані на систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей інженерного обладнання. Поточний ремонт має проводитися з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію в періодах між капітальним ремонтом. (п. 8 Порядку № 219).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 219 обслуговування внутрішньобудинкових систем (за винятком вузлів комерційного обліку) здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги на підставі відповідного договору зі співвласниками будинку. Якщо обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється управителем, умови такого обслуговування зазначаються у договорі про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема, види та періодичність робіт включаються до періодичності виконання робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, а витрати з обслуговування внутрішньобудинкової системи - до кошторису витрат з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Якщо обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, умови такого обслуговування включаються до індивідуального договору про надання такої послуги.

Підготовка внутрішньобудинкових систем до опалювального періоду здійснюється виконавцем з дотриманням вимог Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства з питань житлово-кому-нального господарства України від 10 грудня 2008 року № 620/378, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1310/16001. (п. 8 Розділу ІІ Порядку № 219).

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про те, що обслуговування внутрішньобудинкових систем складається з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту, які здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги на підставі відповідного договору зі співвласниками будинку. Умови такого обслуговування включаються до індивідуального договору про надання такої послуги. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, яке здійснює виконавець комунальної послуги, складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів системи за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами, змащення тощо і не є складовою послуги з постачання теплової енергії.

5.9. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; теплова установка - обладнання, пристрої, призначені для виробництва, перетворення та споживання теплової енергії; теплогенеруюча установка - комплекс взаємопов`язаного обладнання, що виробляє теплову енергію, незалежно від місця його розташування; система автономного теплопостачання - внутрішньобудинкова система опалення, яка використовується для теплозабезпечення окремого багатоквартирного будинку;

Відповідно до статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Мотивом застосування вказаних норм права є висновок суду про те, що технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги, здійснюються виконавцем комунальної послуги.

Вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, зокрема, індивідуального теплового пункту житлового будинку, не включається до кошторису витрат на утримання багатоповерхового будинку, якщо обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги. Витрати виконавця встановлюються у договорі між виконавцем послуги та співвласниками будинку.

Розподіл судових витрат.

При зверненні до суду позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2481 грн на підставі платіжного доручення № 575 від 08.06.2022.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Оскільки, у позові позивачу відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат за правилами пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 01.09.2022.

Суддя А.І. Гладун