РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2022Справа № 910/14276/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАРКС.КАПІТАЛ"

до МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ

про стягнення 14 599,75 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАРКС.КАПІТАЛ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ про стягнення 14 599,75 грн., з яких: 3% річних у розмірі 2 213,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 385,90 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 ліквідовано ПрАТ «СК "Україна"», внаслідок чого у МТСБУ виникли підстави для виконання зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, а також сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.02.2022 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшов відзив, в якому МТСБУ заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачем відшкодовано шкоду у повному обсязі. При цьому, договором про відступлення права вимоги потерпіла сторона не передавала позивачу право вимоги щодо інфляційних втрат та 3% річних. Водночас, відповідач зазначає про сплив строку позовної давності до заявлених вимог, а також просить зменшити витрати на правову допомогу позивача у зв`язку із поданням значної кількості типових позовів, які перебувають у провадженні Господарського суду міста Києва.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2015 у м. Запоріжжі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ Ланос, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Ситроен, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 02.06.2015 у справі № 344/4233/15-п за вказаною подією водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК Україна» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5575145.

Вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки Ситроен, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 29 087,61 грн.

Судом встановлено, що 12.08.2015 між власником транспортного засобу Ситроен, реєстраційний номер реєстраційний номер НОМЕР_2 (цедент) та ФОП Шиян Д.С. (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) щодо виплати страхового відшкодування, за умовами якого цесіонарій займає місце цедента в зобов`язаннях, що виникли із страхової пригоди, що сталась за участю автомобілів ЗАЗ Ланос та Ситроен, у тому числі право на одержання грошового відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 29 087,61 грн.

31.08.2015 ФОП Шиян Д. С. (клієнт) та ТОВ Маркс.Капітал (фактор) уклали договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-08/2015, відповідно до якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта, зокрема, за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5575145.

За умовами вказаного договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 вказаного договору права, передані фактору клієнтом за цим договором, складають 763 266,62 грн., у тому числі за договором страхування № АІ/5575145 на суму 29 087,61 грн.

Пунктом 1.4 договору відступлення передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ПрАТ "СК "Україна"; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 6.1).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Таким чином судом встановлено, що на підставі договору факторингу № 5/31-08/2015 від 31.08.2015 до позивача, як нового кредитора, з 31.08.2015 перейшло право вимоги до боржників ПрАТ "СК "Україна" та МТСБУ у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", щодо страхового відшкодування за договором страхування (полісом) № АІ/5575145.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 стосовно ПрАТ "СК "Україна" було відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство.

27.03.2018 (з урахуванням заяви від 23.04.2018) ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" за договорами факторингу на загальну суму 14 262 000, 30 грн, у тому числі і за договором факторингу № 5/31-10/2015 від 31.10.2015, в якій позивач просив визнати грошові вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "СК "Україна", в тому числі за договором страхування № АІ/5575145 та включити їх до реєстру вимог кредиторів ПрАТ "СК "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПрАТ "СК "Україна", в тому числі, за договором факторингу № 5/31-08/2015 від 31.08.2015 та договором страхування № АІ/5575145.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 вирішено ліквідувати ПрАТ "СК "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

За таких обставин ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось до МТСБУ із заявою від 30.08.2019 про сплату заборгованості, що виникла на підставі договору страхування № АІ/5575145 у сумі 50 959,26 грн. (з яких: страхове відшкодування у сумі 29 087,61 грн., пеня у сумі 7 271,90 грн., інфляційні втрати у сумі 12 385,90 грн., 3 % річних у сумі 2 213,85 грн.).

У відповідь на вказану вимогу МТСБУ повідомило позивача про прийняте рішення щодо виплати ТОВ "Маркс.Капітал" лише суми страхового відшкодування у розмірі 29 087,61 грн., яку відповідач сплатив 19.09.2019, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою, у решті вимог про сплату позивачу частини суми страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних МТСБУ відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Маркс.Капітал" просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 213,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 385,90 грн., нараховані за несвоєчасну сплату страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що МТСБУ не зобов`язане сплачувати позивачу нарахування, здійснені на суму страхового відшкодування, в тому числі на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши такі доводи відповідача, суд враховує наступне.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (Закон про банкрутство).

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Також згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Норми статті 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини 5 статті 45 цього Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Водночас, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 названого Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, враховуючи наведені норми, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. А, оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, то має місце винятково договірний характер обов`язку МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому. Тобто відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має місце перехід обов`язків ліквідованого боржника (ПрАТ "СК "Україна") до МСТБУ, зокрема, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5575145.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.09.2021 по справі № 910/14293/19, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплати інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за прострочення зобов`язання ліквідованого страховика зі сплати страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування (позиція Верховного Суду в постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19).

Указані обставини також підтверджуються визнанням ТОВ "Маркс.Капітал" кредитором боржника у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування за договором страхування № АІ/5575145, так і на спірні у цій справі суми інфляційних втрат та 3 % річних (згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна").

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд приймає до уваги ту обставину, що у справі № 910/842/18 був встановлений розмір спірних нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних, а також обґрунтованість відповідних вимог ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "СК "Україна", що має преюдиційне значення і не потребує повторного доказування.

На підставі викладеного, зважаючи на перехід до позивача права вимоги до відповідача зі сплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5575145 та матеріальних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ Маркс.Капітал щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 213,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 385,90 грн., нараховані за несвоєчасну сплату страхового відшкодування.

Разом з тим, МТСБУ заявило клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення вказаних сум, яка на думку відповідача має обчислюватись з дати настання страхового випадку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, що склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У контексті спірних правовідносин право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Зі змісту положень пунктів 2, 3 статті 20 та пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

Отже, враховуючи положення підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, яким є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика-банкрута. При цьому важливим є те, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

Відтак, право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважає відповідач. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.

У даному випадку рішення про ліквідацію ПрАТ "СК "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами (у т.ч. ТОВ "Маркс.Капітал") було прийняте ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/842/18 від 17.07.2019. Отже, початком перебігу строку позовної давності для ТОВ "Маркс.Капітал" у спірних відносинах є 17.07.2019, відтак, звернення ТОВ "Маркс.Капітал" із позовом до МТСБУ від 01.09.2021 було здійснене в межах строку позовної давності.

За таких обставин позов ТОВ "Маркс.Капітал" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

У даному випадку судові витрати складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн. та звалених позивачем витрат за надану професійну правничу допомогу у сумі 4 600,00 грн., про розподіл яких позивач заявив у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд прийняв до уваги надані позивачем копії свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Більчуку О. О. (КС 5461/10); ордеру АІ № 1059663 від 05.10.2020 на представництво інтересів ТОВ "Маркс.Капітал" у суді; договору про надання правової допомоги № 96 від 01.06.2020, укладеного між АО Дефендерс та ТОВ "Маркс.Капітал"; додаткової угоди № 1 від 01.06.2020 та додатку № 1 від 01.06.2020 до договору; акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 235 від 28.07.2021 р. на суму 4 600,00 грн.

Разом з тим, встановлено, що згідно з п. 3 додаткової угоди № 1 до договору гонорар сплачується на підставі та за реквізитами авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами, протягом 3-х робочих днів з моменту підписання.

Із матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 235 від 28.07.2021 був підписаний ТОВ "Маркс.Капітал" з АО Дефендерс ще 28.07.2021, проте, на час розгляду даного позову доказів фактичної оплати понесених витрат на правову допомогу позивач не надав.

Отже, надані позивачем докази щодо судових витрат з правничої допомоги засвідчують лише сам факт надання правничої допомоги та домовленість сторін про розмір гонорару адвоката і не є достатніми та належними доказами понесення таких витрат у розумінні ст. 79, 126 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів понесення фактичних витрат на правничу допомогу і їх конкретна сума суду невідома, у покладенні на відповідача витрат ТОВ "Маркс.Капітал" щодо правничої допомоги суд відмовляє.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку частини 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36023, м. Полтава, вул. Колективна, 10; ідентифікаційний код 37686922) 3% річних у розмірі 2 213,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 385,90 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.08.2022.

Суддя І.В. Приходько