ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа№ 910/14281/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцька Т.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»

на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022

у справі №910/14281/21 (суддя Приходько І.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС»

до акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 32 64,48 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 32 649,48 грн. нарахованого за несвоєчасну доставку вантажу, прийнятого до перевезення згідно перевізних документів №№ 41391178, 41705682, 45067717, 45067725, 45080140, 45080157, 45155389, 45158441, 45195666, 45262763, 45341757, 45390812, 45410776,45502895, 45600558, 45608239, 45610177, 45628153, 45634169, 45654118, 45670593, 45672425, 45672433, 45672441, 45672680, 45678539, 45678547, 45683091, 45715364, 45814175, 45814183, 45824125, 45824133, 45824265, 45829405, 45829454, 45829462, 45845484, 45899069, 45968823, 45973831, 45995933, 46033866, 46037735, 46047312, 46069647, 46092342,46112389, 46131066, 53282877, 53375648, 53383063, 53389151, 53393971, 53436440, 53444824, 53463923, 53469540, 53469540, 53471074, 53478194, 53478202, 53484887, 53491965, 53496980, 53496998, 53510327, 53535092, 53561569, 53564365, 53566790, 53575452, 53575486, 53618773, 53618799.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив пославшись на те, що за спірними накладними порожні власні вагони, оператором яких є позивач, слідували на станцію призначення Кам`янське на адресу позивача, з-під вивантаження у плановий/поточний ремонт, про що зазначено у графі 20 «Найменування вантажу» та з оформленням відповідних повідомлень на ремонт або технічне обслуговування форми, або деповський ремонт ВУ-23 або ВУ-26, а, з огляду на те, що порожні власні вагони, які слідують у ремонт, є вагонами неробочого парку, до них не може бути застосований термін «вантаж» та, відповідно, відсутні підстави для нарахування штрафу за їх несвоєчасну доставку. Крім того відповідач зазначив про те, що позивачем за накладною № 45262763 невірно визначено термін доставки внаслідок чого безпідставно заявлено 168,44 грн., а також звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру штрафних санкцій на 50%.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі № 910/14281/21 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 32 481,04 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 258,29 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, проте при перевірці наданого позивачем розрахунку розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та наданого відповідачем контррозрахунку, з урахуванням зазначених відповідачем заперечень щодо окремої накладної та враховуючи реальну кількість повних діб прострочення доставки, за розрахунками суду першої інстанції загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу складає 32 481,04 грн.

Також, оцінивши наявні матеріали справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% за ст. 233 ГК України, зазначивши про те, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022 по справі №910/14281/21 скасувати частково в частині стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 32 481,04 грн. та судового збору у розмірі 2 258, 29 грн. на користь ТОВ «ЛЕМТРАНС» та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт висловив незгоду з висновками суду першої інстанції про те, що всі порожні вагони, навіть ті, які мають несправності та технічно непридатні до навантаження, мають статус «вантажу».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні, із змінами Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга подана 15.02.2022 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/14281/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14281/21.

24.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14281/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/14281/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору у розмірі 3405, 00 грн. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

08.08.2022 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали суд про залишення апеляційної скарги без руху подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/14281/21, справу призначено до розгляду на 06.09.2022 об 11 год. 45 хв.

11.07.2022 до суду від апелянта надійшло клопотання в якому апелянт просить суд визнати причину пропуску подання доказів поважною та поновити йому строк для подання доказів, а також долучити до матеріалів справи докази, а саме звіт про фінансовий стан акціонерного товариства «Українська залізниця» за 2022 рік.

При дослідженні документів, які додані до вказаного клопотання колегією суддів встановлено, що апелянтом не додано звіту про фінансовий стан акціонерного товариства «Українська залізниця» за 2022 рік, проте додано належним чином засвідчену копію балансу (Звіт про фінансовий стан) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е березня 2022 від 31.03.2022.

До вказаного клопотання апелянтом також додані належним чином засвідчені копії:

- наказу Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 25.02.2022 № 72/н «Про запровадження режиму простою працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»» та наказу № 76/н від 15.03.2022 яким внесено зміни до вказаного наказу;

- інформації щодо фінансового стану регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» вих.№ НФЕ-07/78 від 10.06.2022;

- інформації про кредиторську заборгованість регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е травня 2022

- інформації про дебіторську заборгованість регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е травня 2022;

- довідки про стан кредиторської заборгованості регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022;

- довідки про стан дебіторської заборгованості регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022;

- фінансово-економічних показників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022;

- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за 1-й квартал 2022 від 31.03.2022

- довідки щодо виробничо-економічних показників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

У вказаному клопотанні апелянт також навів додаткові обґрунтування щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкції, які будуть досліджені колегією суддів під час розгляду справи по суті.

Щодо всіх доданих відповідачем до клопотання додаткових доказів, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Зі змісту клопотання відповідача слідує, що додаткові докази ним подаються для підтвердження факту понесення збитків через військову агресію Російської Федерації проти України, що, на думку апелянта, є підставою для зменшення штрафних санкцій, в свою чергу неподання таких доказів є наслідком того, що як на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, так і на час винесення судом першої інстанції рішення, а також на час подання апеляційної скарги відповідачу не було про понесені ним збитки.

Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

З наданих відповідачем додаткових доказів слідує, що всі вони не існували на момент розгляду по суті судом першої інстанції цієї справи.

Водночас така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.

За таких обставин, додані відповідачем під час апеляційного перегляду копії балансу (Звіт про фінансовий стан) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е березня 2022 від 31.03.2022, наказу Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 25.02.2022 № 72/н «Про запровадження режиму простою працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»» та наказу № 76/н від 15.03.2022 яким внесено зміни до вказаного наказу, інформації щодо фінансового стану регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» вих.№ НФЕ-07/78 від 10.06.2022, інформації про кредиторську заборгованість регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е травня 2022, інформації про дебіторську заборгованість регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 31-е травня 2022, довідки про стан кредиторської заборгованості регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022, довідки про стан дебіторської заборгованості регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022, фінансово-економічних показників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» станом на 01.06.2022, звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за 1-й квартал 2022 від 31.03.2022, довідки щодо виробничо-економічних показників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» не приймаються при перегляді справи в суді апеляційної інстанції.

У судове засідання, 06.09.2022 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи про час та місце розгляду справи, всі представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення), яким визначено порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Відповідно до п. 5.8 Положення офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Згідно п. 59 Положення до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС процесуальні та інші документи можуть подаватися до суду в електронній формі з використанням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає документи у справах або на офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Як слідує з матеріалів справи, ухвали Північного апеляційного господарського суду були направлені позивачу та відповідачу на офіційні електронні адреси (а.с.198-200), про що свідчить роздруківка з сервісу направлення електронного листа.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача у судовому засіданні 06.09.2022.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що у лютому-березні 2021 року відповідач на адресу позивача доставив порожні залізничні вагони власності (оренди) позивача та одну колісну пару вагонну та локомотивну (далі спірні вагони) згідно з залізничними накладними №№ 41391178, 41705682, 45067717, 45067725, 45080140, 45080157, 45155389, 45158441, 45195666, 45262763, 45341757, 45390812, 45410776,45502895, 45600558, 45608239, 45610177, 45628153, 45634169, 45654118, 45670593, 45672425, 45672433, 45672441, 45672680, 45678539, 45678547, 45683091, 45715364, 45814175, 45814183, 45824125, 45824133, 45824265, 45829405, 45829454, 45829462, 45845484, 45899069, 45968823, 45973831, 45995933, 46033866, 46037735, 46047312, 46069647, 46092342, 46112389, 46131066, 53282877, 53375648, 53383063, 53389151, 53393971, 53436440, 53444824, 53463923, 53469540, 53469540, 53471074, 53478194, 53478202, 53484887, 53491965, 53496980, 53496998, 53510327, 53535092, 53561569, 53564365, 53566790, 53575452, 53575486, 53618773, 53618799 (а.с. 44-125).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що відповідачем порушено строки доставки спірних вагонів, які встановлені п. 41 Статуту залізниці України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5086, з огляду на що відповідач повинен сплатити позивачу встановлений законом штраф.

Відповідач проти прострочення ним свого обов`язку по доставці спірних вагонів не заперечив, водночас не погодився з наявністю у нього обов`язку сплатити штраф за порушення строку їх доставки, пославшись на те, що за спірними накладними порожні власні вагони, оператором яких є позивач, слідували на станцію призначення Кам`янське на адресу позивача, з-під вивантаження у плановий/поточний ремонт, про що зазначено у графі 20 «Найменування вантажу» та з оформленням відповідних повідомлень на ремонт або технічне обслуговування форми, або деповський ремонт ВУ-23 або ВУ-26, а, з огляду на те, що порожні власні вагони, які слідують у ремонт, є вагонами неробочого парку, до них не може бути застосований термін «вантаж» та, відповідно, відсутні підстави для нарахування штрафу за їх несвоєчасну доставку.

Крім того, відповідач зазначив про те, що позивачем за накладною № 45262763 невірно визначено термін доставки внаслідок чого безпідставно заявлено 168,44 грн., а також звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру штрафних санкцій на 50%.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача визнав законними та обґрунтованими, проте задовольнив їх частково з врахуванням контррозрахунку відповідача за накладною № 45262763, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввіреній їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (п. 22 Статуту залізниць України).

Згідно з п. 1.5 Правил оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138, у редакції пункту 1.5 згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 18.09.2017 р. № 313) та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізними документами, в яких у графі 20 «Найменування вантажу» відправником зазначається: для локомотивів і завантажених вагонів - «Власний (орендований) вагон (локомотив). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря)»; для порожніх вагонів - «Порожній власний (орендований) вагон. З-під ... (найменування вантажу). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря). Направляється до пункту навантаження (в ремонт тощо)».

Тобто власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус «вантажу».

Згідно з п 1.1 Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Правилами обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата, зокрема, у разі перевезення вантажною швидкістю:

- маршрутними відправками термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км;

- вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км,

і обчислення таких термінів доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Згідно з п.п. 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів, за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 29, яка визначає тип відправки: «Відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна», у відповідному місці проставляється позначка «х» і заповнюється ця графа відправником.

Як слідує зі змісту спірних накладних, у графі 29 накладних відповідачем відмічено тип відправки.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Станція відправлення відповідача здійснила перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 «Відправка»), підтвердила правильність їх заповнення відправником та проставила електронні цифрові підписи у графах 38 «Підпис» даних накладних, тобто, підтвердила приймання вантажу до перевезення та укладення договору перевезення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміст спірних накладних, а саме, дати відправлення вагонів зі станції відправлення (графа 56) та дати прибуття вагонів на станцію призначення (графа 51), спірні вагони за спірними накладними доставлені відповідачем з порушенням строків, встановлених Статутом залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажив.

Пунктами 2.4 та 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються:

- на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів;

- на дві доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

- виконання митних та інших адміністративних правил;

- тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

- необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

- вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

- інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

При цьому, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Однак передбачені п. 2.9 Правил відмітки на спірних накладних відсутні, а відтак, порушення термінів доставки спірних вагонів у вказаних позивачем випадках сталося внаслідок вини самого відповідача як перевізника, який не забезпечив виконання умов Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з доставки спірних вагонів, є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Відповідно до пункту 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

З матеріалів справи слідує, що загальна сума штрафу, який заявлено позивачем до стягнення становить 32 649,48 грн., а його розрахунок позивачем наведений у Розрахунку суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу (а.с. 11-16).

В свою чергу відповідач частково заперечив проти здійсненого позивачем розрахунку штрафу, вказавши на те, що за накладною №45262763 від 26.02.2021 (а.с. 54) невірно визначено період прострочення доставки вагону №53602645 на одну добу та, як наслідок, невірно визначено суму штрафу та безпідставно заявлено до стягнення 168,44 грн.

Відповідач зазначає про те, що затримка подачі вагону №53602645 на одну добу сталася з причини, яка залежить саме від позивача на доказ чого ним до матеріалів справи залучено відповідні акти загальної форми № 1053 та № 1074 (а.с. 146-148).

Позивач проти вказаних обставин заперечень не надав.

З огляду на вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, з урахуванням зазначених відповідачем заперечень щодо однієї накладної та враховуючи реальну кількість повних діб прострочення доставки, за розрахунками суду загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу складає 32 481,04 грн.

При цьому, посилання скаржника на те, що вагони, які слідують у ремонт, не мають статус «вантажу», а, відтак, відсутні підстави щодо застосування ст. 116 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає помилковими так як, встановлено вище, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус «вантажу», і жодних особливостей правового статусу такого вантажу які б були пов`язані з фактом перевезення такого вантажу до місця проведення його ремонту положення чинного законодавства не містять.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафу, яке викладено у відзиві на позовну заяву (а.с.134-142) колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що:

- відповідач несе основний фінансовий тягар у такому важливому соціальному питанні, як надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян, проте у повному обсязі не отримує компенсацію вартості таких послуг та вимушений стягувати вказані суми в судовому порядку, однак рішення судів не виконуються через брак коштів у державному бюджеті, в свою чергу вказані кошти були б витрачені на відновлення та поліпшення інфраструктури залізничного транспорту;

- фінансово-економічний стан Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» визначається тенденціями зниження ділової активності, проте незважаючи на скрутне матеріальне становище остання продовжує своєчасно виконувати розрахунки із заробітної плати та з податків і зборів, а також в умовах зупинки пасажирських перевезень у березні - червні 2020 року у приміському сполученні здійснювались безкоштовні перевезення працівників медичних, правоохоронних та інших закладів для забезпечення безперебійної роботи критичної інфраструктури регіону;

- Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» внесена до переліку підприємств, яка мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави;

- матеріли справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки вагонів;

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Колегія суддів зазначає про те, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Так само, не може бути такою підставою й те, що відповідач несе основний фінансовий тягар у такому важливому соціальному питанні, як надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян та те, що Регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» внесена до переліку підприємств, яка мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Щодо посилань відповідача на перебування Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» його в скрутному матеріальному становищі колегія суддів зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відсутність прибутку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, уклавшого з ним цей договір.

Крім того, перебування відповідача в скрутному матеріальному становищі не змінює визначену законодавством дату поставки порожніх вагонів та не звільняє його від відповідальності за порушення умов доставки таких вагонів.

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що фактично всі наведені на підставу для зменшення розміру суми штрафу аргументи стосуються Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», в той час як відповідачем у цьому спорі є саме акціонерне товариство «Українська залізниця».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафу.

Щодо наведених апелянтом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції додаткових обґрунтувань щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкції, колегія суддів зазначає таке.

Всі вказані обґрунтування стосуються понесення ним збитків через військову агресію Російської Федерації проти України, що, на думку апелянта, є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів визнає, що понесення відповідачем збитків через військову агресію Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом, а відтак, в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України, вказаний факт не потребує доведення.

В свою чергу вказані обставини виникли вже після винесення судом першої інстанції рішення, а відтак такі обставини в будь-якому випадку не можуть бути підставою для його зміни.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 32 481,04 грн.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/14281/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/14281/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/14281/21 залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/14281/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко