ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2022 р. Справа №909/301/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув без виклику сторін у спрощеному провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Буковинський видавничий дім від 12.07.2022

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2022 (повний текст рішення складено 29.06.2022, суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/301/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Буковинський видавничий дім, м. Чернівці

до відповідача Приватного підприємства Редакція газети Анонс-контракт, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 23600 грн,

У травні 2022 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Буковинський видавничий дім з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства Редакція газети Анонс-контракт про стягнення заборгованості в сумі 23600 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та умовам договору про надання друкарських та до друкарських послуг №16 від 02.01.2017, не в повному обсязі оплачено кошти за надані позивачем друкарські послуги, що підтверджуються актами здачі-приймання робіт на суму 23600,00 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2022 року у справі № 909/301/22 (суддя Скапровська І.М.) в позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що в договорі на який посилається позивач, як на підставу позову, не обумовлено ціни, а акти здачі - приймання робіт (надання послуг) свідчать про те, що виконано роботи по договору № 2 від 02.01.2019, а не по договору № 16 від 02.01.2017, в зв`язку з невиконанням якого позивач звернувся з позовом, вимога позивача про стягнення 23 600 грн є необґрунтованою. Крім того, суд звернув увагу на те, що ціна договору є однією із істотних умов (ст. 180 ГК України та у випадку, якщо договір не містить однієї з істотних умов договору такий договір є нікчемним. Нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом і для якого визнання його недійсності судом не потрібне. (ч. 2.ст.215 ЦК України).

Судом критично оцінено посилання позивача на виписки по рахунках, як на доказ часткової оплати відповідачем виконаних позивачем робіт по договору № 16 від 02.01.2017, оскільки це доводить факт існування між сторонами певних правовідносин, однак не доводить розміру невиконаного зобов`язання і, як наслідок, обґрунтованості вимог.

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати та позовні вимоги задоволити.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) щодо ціни та порядку розрахунків скаржник покликається на п. 2.6 та п. 3.1 спірного договору, яким передбачено надання виконавцем замовнику разом із віддрукованим тиражем відповідного пакету бухгалтерських та розрахункових документів, а оплата за виконані послуги здійснюється протягом 3-х днів після друку видання;

2) щодо актів та відповідності у даті договору, скаржник покликається на технічну помилку, в підтвердження чого свідчать виписки з банку де в призначенні платежу чітко зазначено «За друк газети згідно договору № 16 від 02.01.2017 в т.ч. ПДВ 20% - 333,00 грн»;

3) щодо вартості та об`єму виконання замовлення зазначає, що подані позивачем акти є саме тими документами, що підтверджують вартість і об`єм виконання.

Скаржником в апеляційній скарзі також заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 15000,00 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою було відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати без виклику сторін в порядку ч. 10 ст. 270 ГПК України. Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача подати відзив на апеляційну скаргу позивача. Відповідач вимог ухвали суду не виконав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Як стверджує позивач, 02.01.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Буковинський видавничий дім» (позивач у справі, виконавець за договором) та Приватним підприємством Редакція газети Анонс-контракт (відповідач у справі, замовник за договором) було укладено договір № 16 на надання друкарських та до друкарських послуг (далі договір).

Пунктом 1,1 договору визначено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати замовлення на друкарські та додрукарські послуги (комп`ютерна верстка, редагування, монтаж і т.д.)

Відповідно до п. 3.1 договору оплата друкарських послуг здійснюється замовником протягом 3-х робочих днів після друку видання.

На підтвердження виконання умов договору позивачем додано до позовної заяви акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 918 від 15.05.2019 на суму 12800,00 грн; № 1023 від 29.05.2019 на суму 12700,00 грн; № 1071 від 05.06.2019 на суму 12700,00 грн; № 1165 від 19.06.2019 на суму 12500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг як зазначає позивач становить 50700,00 грн, які як зазначає позивач відповідачем частково оплачено, що підтверджується банківськими виписками доданими до позовної заяви. Відповідно, за твердженням скаржника решта боргу становить 23600,00 грн.

Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість, однак, вимога позивача залишена без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є вимога про стягнення заборгованості в сумі 23 600 грн та підставою позову є невиконання умов договору №16 від 02.01.2017, укладеного між сторонами у справі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст.ст.179, 193 ГК України.

Судом досліджено поданий позивачем договір та встановлено наступне:

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено істотні умови господарського договору, однією з умов якого є ціна.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ст. 638 ЦК України).

У випадку, якщо договір не містить однієї з істотних умов договору такий договір є нікчемним. Нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом і для якого визнання його недійсності судом не потрібне. (ч. 2.ст.215 ЦК України).

В даному договорі, який поданий позивачем в підтвердження своїх вимог, не врегульовано ціни, що є однією із істотних умов договору.

Разом з тим, судом досліджено подані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 918 від 15.05.2019 на суму 12800,00 грн; № 1023 від 29.05.2019 на суму 12700,00 грн; № 1071 від 05.06.2019 на суму 12700,00 грн; № 1165 від 19.06.2019 на суму 12500,00 грн та встановлено наступне:

Договір на який покликається скаржник укладений 02.01.2017.

Пунктом 5.2 договору зазначено, що даний договір діє з 02.01.2017 по 31.12.2018.

Подані акти датовані за період 2019 року та містять посилання на договір № 2 від 02.01.2019, який не є предметом спору у даній справі.

Щодо тверджень скаржника, що в актах здійснено технічну помилку, судова колегія розцінює критично беручи до уваги строк дії договору № 16 від 02.01.2017 та посилання в актах на інший договір та період їх складання.

Враховуючи наведене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в договорі на який посилається позивач, як на підставу позову, не обумовлено ціни, а акти здачі - приймання робіт (надання послуг) свідчать про те, що виконано роботи по договору № 2 від 02.01.2019, а не по договору № 16 від 02.01.2017, в зв"язку з невиконанням якого позивач звернувся з позовом, вимога позивача про стягнення 23 600 грн є необґрунтованою.

Щодо часткової оплати згідно поданих позивачем виписок з банку, слід зазначити, що такі виписки свідчать про існування між сторонами певних правовідносин, однак не доводять розміру невиконаного зобов`язання і, як наслідок, обґрунтованості вимог.

Суд не маючи документів, які підтверджують вартість і об`єм виконаного замовлення не може встановити обґрунтованість вимог в заявленому розмірі, відповідно твердження скаржника, які викладені вище не знайшли свого підтвердження, є необґрунтовані, не підтвердженні допустимими та належними доказами в розумінні ст. ст. 66, 67 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.06.2022 у справі № 909/301/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Буковинський видавничий дім без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік