УХВАЛА

30 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/4471/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк»

до ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Альянс К»,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Агро-Партнер»,

про звернення стягнення на предмет застави.

У судовому засіданні взяв участь представник відповідача - Ставицька А. В. (адвокат).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - позивач та або ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Агро-Партнер» (далі - ТОВ «АФ «Агро-Партнер»), у якій просило суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ «АФ «Агро-Партнер» за Генеральним кредитним договором від 06.04.2020 № 381/2020/ДнОД-МСБ-ГКД (далі - генеральний кредитний договір) у сумі 2 651 355,53 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 1 875 000,00 грн; заборгованість по кредиту прострочена - 611 368,26 грн; заборгованість по процентах поточна - 21 755,73 грн; заборгованість по процентах прострочена - 143 231,54 грн, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки AUDI, моделі Q7, шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою місцевого господарського суду від 30.04.2021 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Альянс К» (далі - ТОВ «Агро-Альянс К»).

У заяві від 30.06.2021 № 118/54288/2021, поданої до місцевого господарського суду 30.06.2021, позивач уточнив позовні вимоги та просив суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Агро-Альянс К» за генеральним кредитним договором у сумі 2 651 355,53 грн, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки AUDI, моделі Q7, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, який належить ОСОБА_1 , шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою місцевого господарського суду від 01.07.2021 замінено первісного відповідача - ТОВ «АФ «Агро-Партнер» на належного відповідача - ОСОБА_1 (далі - відповідач та/або ОСОБА_1 ).

Також ухвалою місцевого господарського суду від 01.07.2021 залучено в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «АФ «Агро-Партнер».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 у справі № 904/4471/21 (суддя Ніколенко М. О.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 (Іванов О. Г. - головуючий, судді Дармін М. О., Березкіна О. В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції із посиланнями на положення, зокрема, статей 577, 586 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» виходив із того, що оскільки на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 02.12.2020 № 4589/20/008598 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяжень щодо автомобіля марки AUDI, моделі Q7, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, об`єм двигуна № 2967, колір - білий, vin-код № НОМЕР_1 , то ОСОБА_1 є добросовісним набувачем цього автомобіля, і набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень. За таких обставин, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованими, а тому суд відмовив у їх задоволенні.

ПАТ АБ «Укргазбанк», не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 у справі № 904/4471/21, подало касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скаржник зазначає, що касаційна скарга подається на підставі, визначеної пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України. Водночас скаржник не зазначив щодо застосування якої конкретної норми права такий висновок відсутній. При цьому із змісту касаційної скарги убачається, що скаржник не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями виходячи з того, що застава спірного автомобіля, яка виникла 06.04.2020, не припинилася по цей час, оскільки зобов`язання перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за генеральним кредитним договором не виконані, а згоду на відчуження автомобіля позивач не надавав. Згідно положень пункту 1 статті 20, частини 1 статті 27, статті 28 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, не зважаючи на відчуження ТОВ «Агро-Альянс К» предмета застави без згоди позивача, ПАТ АБ «Укргазбанк» набуло право звернення стягнення на спірний автомобіль, а відповідач набув обов`язки заставодавця, що передбачені договором застави та чинним законодавством. Відтак, на думку скаржника, висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач набув право власності на заставний автомобіль без обмежень та про необґрунтованість вимог позивача, є помилковими.

У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача просить суд залишити рішення та постанову без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Крім цього, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 296 ГПК України представник відповідача просить суд закрити касаційне провадження, оскільки Верховний Суд у своїй постанові виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 904/4471/21, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи та установили суду попередніх інстанцій, 06.04.2020 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (Банк) та ТОВ «Агро-Альянс К» (позичальник) було укладено генеральний кредитний договір.

У пункті 1.1 генерального кредитного договору визначено, що генеральний кредитний договір визначає загальні умови та порядок здійснення Банком на користь позичальника кредитних операцій у межах загального ліміту, визначеного пунктом 1.3 генерального кредитного договору, а також встановлює права та обов`язки, відповідальність сторін та інші умови, які визнаються сторонами обов`язковими для застосування протягом всього строку дії генерального кредитного договору та до всіх відносин, що виникнуть на підставі генерального кредитного договору та додаткових договорів, укладених в рамках генерального кредитного договору, які зазначені в додатку 1 до генерального кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.2 генерального кредитного договору, кредитні операції здійснюються у порядку, визначеному у відповідних додаткових договорах та з урахуванням положень генерального кредитного договору. Кредитні операції за даним генеральним кредитним договором проводяться виключно після укладання додаткових договорів до генерального кредитного договору, які є невід`ємною частиною генерального кредитного договору та містять посилання на генеральний кредитний договір.

Відповідно до пункту 1.3 генерального кредитного договору, загальний ліміт за цим генеральним кредитним договором встановлюється в розмірі 2 500 000,00 грн.

Ліміт кредитування за кожним додатковим договором встановлюється в межах Загального ліміту кредитування. У випадку, якщо у будь-яку дату з будь-якої причини сума Основної заборгованості позичальника у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на поточну дату за всіма Додатковими договорами перевищуватиме загальний ліміт кредитування, зазначений у цьому пункті, Позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості у сумі, що призводить до такого перевищення, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня відправлення Банком Позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення.

Згідно з пунктом 1.4 генерального кредитного договору, строк кредитування та проведення кредитних операцій за генеральним кредитним договором встановлюється з 06.04.2020 по 05.04.2025 (включно.)

Строки кредитування та строки проведення кредитних операцій за додатковими договорами встановлюються в додаткових договорах, але в будь - якому разі не можуть перевищувати строк кредитування та проведення кредитних операцій, що встановлений даним пунктом генерального кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.5 генерального кредитного договору, цільове використання кредиту встановлюється в додаткових договорах.

Згідно з пунктом 1.7 генерального кредитного договору, всі зобов`язання, що випливають зі генерального кредитного договору та з будь-яких додаткових договорів/змін та доповнень до Генерального кредитного договору та додаткових договорів, що будуть укладені сторонами до генерального кредитного договору, вважаються зобов`язаннями Позичальника за генеральним кредитним договором.

Відповідно до пункту 3.7 генерального кредитного договору встановлено, що базовий розмір процентів користування кредитними коштами в межах строку кредитування на строкову заборгованість встановлюється у додаткових договорах, та не може перевищувати 30,00 процентів річних. Базова процентна ставка за користування кредитними коштами за додатковим договором може бути фіксованою або змінюваною. Розмір та тип процентної ставки за користування кредитними коштами визначається у додаткових договорах з урахуванням норм генерального кредитного договору.

Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за наданими кредитними коштами, виходячи процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі базової, або підвищеної базової відповідно до цього пункту Генерального кредитного договору, або процентної ставки користування кредитними коштами на прострочену заборгованість, визначеному відповідно до пункту 3.13 генерального кредитного договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/З60» виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році, враховуючи перший день та враховуючи останній день користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 3.8 генерального кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами нараховуються Банком щомісячно, не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з дати надання кредиту по останній календарний день місяця, в якому наданий кредит, та надалі першого дня по останній календарний день місяця, в день дострокового розірвання (для овердрафтів та відновлювальних кредитних ліній) відповідного додаткового договору та/або Генеральної кредитного договору, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, в день повного (в дострокового) погашення кредиту розірвання (для кредитів або невідновлювальних кредитних ліній згідно з умовами відповідного додаткового договору, за період з першого календарного дня місяця, якому відбувається погашення кредиту, по день, що передує дню погашення кредиту. При цьому, проценти за користування кредитними коштами нараховуються на залишок заборгованості за кожним із додаткових договорів, починаючи з дня надання кредитних коштів до дня повного погашення заборгованості за кожним із додаткових договорів.

Крім того, між Банком та Позичальником було укладено додатковий договір від 06.04.2020 № 381/2020/ДнОД-МСБ-ГКД-ВКЛ до генерального кредитного договору відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - додатковий договір).

Відповідно до пункту 1 додаткового договору, Банк на умовах генерального кредитного договору та цього додаткового договору, у межах співпраці з Німецько-Українським фондом за кредитним договором від 28.12.2016 № 008/3-04, від 29.03.2019 № 008/3-06, відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 2 500 000,00 грн (далі - Ліміт кредитування за додатковим договором) в межах встановленого загального ліміту кредитування за генеральним кредитним договором, а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у порядку та на умовах, визначених цим додатковим договором та генеральним кредитним договором. Поновлення ліміту за додатковим договором кожного року кредитування після обнуління здійснюється за окремим рішенням колегіального органу Банку.

У пункті 1.1 додаткового договору сторони визначили цільове використання кредиту: поповнення обігових коштів.

Відповідно до пункту 2.1 додаткового договору, надання кредитних коштів здійснюється з 06.04.2020 по 05.04.2023 (включно).

Згідно з пунктом 3.1 додаткового договору, за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного пунктом 2 цього додаткового договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 17,5 % річних.

Суди установили, що позивач виконав умови генерального кредитного договору та додаткового договору, надав Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 2 500 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 07.04.2020 № ТR.14824374.33920.11881.

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 генерального кредитного договору, Позичальник зобов`язаний дотримуватись строків погашення заборгованості, встановлених генеральним кредитним договором та додатковими договорами до нього. У пункті 3.18 генерального кредитного договору визначено, що погашення заборгованості Позичальник здійснює на рахунки, зазначені в Додаткових договорах. У разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені додатковими договорами строки, суми непогашених у строк платежів визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки з обліку простроченої заборгованості.

Згідно з пунктом 3.9. генерального кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником щомісячно, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем користування Кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано Кредит відповідно до Додаткового договору, в день повного (у т.ч. дострокового) погашення заборгованості по кредиту (для кредитів або невідновлюваних кредитних ліній) та в день зазначений в письмовому повідомленні Банку про дострокове розірвання (для овердрафтів та відновлюваних кредитних ліній) відповідного додаткового договору та/або генерального кредитного договору на рахунок, вказаний в додатковому договорі.

За користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, передбаченими Додатковими договорами (прострочена заборгованість) процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі, передбаченому додатковими договорами (п. 3.13). Проценти за користування кредитними коштами нараховуються Банком щомісячно не пізніше останнього банківського дня місяця за період з дати виникнення простроченої заборгованості по останній календарний день місяця, в якому виникла така заборгованість (або до дня погашення простроченої заборгованості), та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в якому існує така прострочена заборгованість, та з першого календарного дня місяця до дня погашення простроченої заборгованості в місяці, в якому відбулось таке погашення з урахуванням пункту 3.13 генерального кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.2 додаткового договору на Позичальника покладено зобов`язання сплачувати кредит у строки, визначені в графіку зменшення ліміту кредитної лінії за додатковим договором (додаток 2 до даного додаткового договору), та, у будь - якому випадку, повернути кредит у повному обсязі в термін по 05.04.2023 (включно).

Кредитні кошти надаються Банком Позичальнику окремими траншами, шляхом перерахування з позичкового рахунку, відкритого в Банку, на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку (пункт 4 додаткового договору).

Відповідно до пункту 5 додаткового договору Позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Банку, в строк, встановлений в пункті 2 цього додаткового договору.

Згідно з пунктом 6 додаткового договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами на рахунок № НОМЕР_2 , або на рахунок доходів майбутніх періодів, відкритий в Банку, на умовах, визначених у пунктами 3.7, 3.9 генерального кредитного договору.

Однак, Позичальник порушив свої зобов`язання за генеральним кредитним договором та додатковим договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування такими коштами згідно встановленого графіку.

Згідно з пунктом 4.2.16 генерального кредитного договору, позичальник зобов`язаний на вимогу банку у випадках, передбачених генеральним кредитним договором та/або договорами забезпечення, зазначеними в пункті 2.1 генерального кредитного договору, достроково повернути основну заборгованість позичальника та здійснити погашення заборгованості.

Позивач, 04.02.2021 направив Позичальнику повідомлення від 03.02.2021 № 110/3623/2021 про порушення Позичальником умов генерального кредитного договору та вимагав достроково повернути кредитні кошти у повному обсязі та сплатити штрафні санкції у строк протягом 30 календарних днів з дати пред`явлення цього повідомлення.

Однак, Позичальник кредитні кошти позивачу не повернув, проценти за користування та штрафні санкції не сплатив.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у ТОВ «Агро-Альянс К» утворилася заборгованість перед ПАТ АБ «Укргазбанк» у сумі 2 651 355,53 грн, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 1 875 000,00 грн; заборгованість по кредиту прострочена - 611 368,26 грн; заборгованість по процентах поточна - 21 755,73 грн; заборгованість по процентах прострочена - 143 231,54 грн.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Агро-Альянс К» за генеральним кредитним договором та додатковим договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» (Заставодержатель) та ТОВ «АФ «Агро-Партнер» (далі - Заставодавець) укладено договір застави від 06.04.2020 № 381/2020/ДнОД-МСБ-ГКД-З1, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є. В., зареєстрований в реєстрі за № 379 (далі - договір застави).

Згідно пункту 1.1 договору застави, цей договір забезпечує всі вимоги Заставодержателя, які випливають з генерального кредитного договору (а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього), укладеного між Заставодержателем та ТОВ «Агро-Альянс К», згідно з яким Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі, повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити комісії, а також штрафи та пені у розмірі та випадках, передбачених генеральним кредитним та цим договорами, відшкодувати Заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання Заставодавцем Позичальником умов генерального кредитного договору у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору застави, предметом застави є транспортний засіб марки AUDI, моделі Q7, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, об`єм двигуна № 2967, vin-код № НОМЕР_1 , колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 (далі - предмет застави). Предмет застави належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 1241 26.11.2019.

Відповідно до пункту 2.3.11 договору застави, Заставодавець ознайомлений з положеннями генерального кредитного договору та додаткового договору та згоден забезпечувати виконання всіх його умов.

Предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця (пункт 2.5 договору застави).

Відповідно до підпункту 3.1.5 договору застави, Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у разі порушення Позичальником обов`язків, передбачених кредитним договором.

Відповідно до підпункту 3.1.6 договору застави, у разі невиконання Позичальником умов генерального кредитного договору, додаткового договору (у тому числі порушення строку погашення кредиту, графіку погашення кредиту, строків сплати процентів за користування кредитними коштами) звернути стягнення на предмет застави, та задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги за генеральним кредитним договором, додатковим договором у повному обсязі, що визначаються на момент виконання цих вимог, включаючи проценти, комісії, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов`язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення та реалізацію предмета застави.

Згідно підпункту 3.4.2 договору застави, Заставодавець має право відчужувати Предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за письмовою згодою Заставодержателя.

Відповідно до пункту 6.1 договору застави, Заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет застави у разі порушення Заставодавцем (Позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги Заставодержателя про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що під час посвідчення договору застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження щодо автомобілю легкового, марки AUDI, моделі Q7, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, об`єм двигуна № 2967, vin-код № НОМЕР_1 , колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 07.04.2020.

Однак, 08.09.2020 приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В. В., внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про припинення обтяження за договором застави від 06.04.2020 № 381/2020/ДнОД-МСБ-ГКД-З1 на автомобіль легковий, марки AUDI, моделі Q7, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, об`єм двигуна № 2967, колір - білий, vin-код № НОМЕР_1 , колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Суди зауважили, що відомості з офіційних Державних реєстрів презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.

Відповідно до інформації, наданої Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України, 08.09.2020 право власності на спірний автомобіль перейшло до ОСОБА_2 за договором купівлі -продажу.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу від 09.09.2020 № 1242/2020/2193169 право власності на спірний автомобіль перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

За договором купівлі-продажу автомобіля від 02.12.2020 № 4589/20/008598, укладеним між ФОП Гунченко Тетяною Миколаївною (продавець, який діє на підставі договору комісії від 02.12.2020 № 4589/20/008598) та ОСОБА_1 , право власності на спірний автомобіль перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

При цьому доказів надання обтяжувачем згоди на відчуження рухомого майна Заставодавцем без збереження обтяження в матеріалах справи не міститься.

Вищезазначені обставини підтверджуються генеральним кредитним договором з додатками, додатковим договором з додатками, заявою на отримання кредитних коштів, меморіальним ордером від 07.04.2020 № ТR.14824374.33920.11881, договором застави, свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, випискою по рахунку, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, повідомленням від 03.02.2021 № 110/3623/2021 з доказами направлення, запитами позивача з доказами направлення, витягом з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих ТЗ, інформацією Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справу України про перереєстрацію ТЗ з додатковими документами, заявою приватного нотаріуса Штефан В. В., листом Національної поліції України, листом приватного нотаріуса Штефан В. В., листом Державного підприємства "Національні інформаційні системи", висновком про вартість майна.

Водночас судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 08.09.2020 до 24.05.2021 на спірний автомобіль AUDI Q7 не було зареєстровано жодних обтяжень, що підтверджено витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Також в матеріалах справи міститься інформація з Єдиного реєстру боржників, за якою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у даному реєстрі не були зареєстровані як боржники.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили із того, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 02.12.2020 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяжень щодо спірного автомобіля, а тому ОСОБА_1 є добросовісним набувачем даного автомобіля, і набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд акцентує на тому, що частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до положень статі 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 4 статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини 2 статті 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 17 Закону України «Про заставу»).

Згідно з статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з статтею 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 у справі № 760/10978/17.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

У статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» і Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) у разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу ТЗ в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на таку заставу може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 у справі № 263/10009/13-ц.

При цьому згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 09.06.2021 у справі № 643/1735/19, від 06.02.2018 у справі №333/6700/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 573/1105/17, від 25.11.2019 у справі № 757/17150/17-ц, від 18.12.2019 у справі № 619/4033/18, від 07.04.2020 у справі № 761/48585/18 та від 09.02.2022 у справі № 408/1490/20.

З наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю узгоджується покладений в основу оскаржуваних рішення та постанови висновок судів про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що оскільки на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 02.12.2020 № 4589/20/008598 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяжень щодо спірного автомобіля, то ОСОБА_1 є добросовісним набувачем цього автомобіля, і набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень, чим у сукупності спростовуються твердження скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Отже, зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить про те, що суд апеляційної інстанції фактично переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування норм права (статей 572, 589 ЦК України, статей 17, 19, 27, 28 Закону України «Про заставу», статей 9, 10, 12, 24, 42, 43, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 760/10978/17, від 21.07.2021 у справі № 263/10009/13-ц та від 09.02.2022 у справі № 408/1490/20, що у розумінні пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України є достатньою підставою для закриття касаційного провадження у справі № 904/4471/21.

Крім цього, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що в ситуаціях, коли йдеться про позбавлення права власності добросовісного набувача через помилку державного органу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно стверджує, що «легалізація передачі права власності на квартиру шляхом процедури реєстрації, спеціально спрямованої на надання додаткової безпеки власнику титулу, відноситься до виключної компетенції держави. Оскільки численні регуляторні державні органи дозволили перехід права власності, то потреба виправити їх минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (рішення ЄСПЛ від 05.11.2002 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58; рішення ЄСПЛ від 13.12.2007 у справі «Гаші проти Хорватії», заява № 32457/05, п. 40; рішення ЄСПЛ від 11.06.2009 у справі «Трго проти Хорватії», заява № 35298/04, п. 67; заява № 63508/11, п. 67).

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 у справі № 904/4471/21.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ спосіб, у який стаття 6 Конвенції (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ у справах: "LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE", № 21920/93, § 45, від 23.10.1996; "BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN", № 26737/95, § 37, 38, від 19.12.1997).

В усталеній практиці ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Чинне законодавство України надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в пункті 4 частини 1 статті 296 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2022 у справі № 904/4471/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ