УХВАЛА

м. Київ

05.09.2022Справа № 910/8369/22

Суддя Господарського суду міста Києва Босий Вадим Петрович, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, будинок 29; ідентифікаційний код 22161169) про видачу судового наказу за вимогою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) про стягнення інфляційних у розмірі 173 331,98 грн.,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» (надалі - ТОВ «Техенергохім») про видачу судового наказу за вимогою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») про стягнення інфляційних у розмірі 173 331,98 грн., які нараховані у зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання за Договором поставки №53-129-01-21-02350 від 04.10.2021.

Розглянувши заяву ТОВ «Техенергохім» про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в його видачі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема в порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто, Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

За частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України).

Вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» про стягнення інфляційних у розмірі 173 331,98 грн. не відповідає приписам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявлена сума не є безспірною заборгованістю за своєю правовою природою та не ґрунтується на умовах договору.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, проте становлять особливий додатковий компенсаційний вид відповідальності.

Таким чином, у заяві про видачу судового наказу заявлена вимога про стягнення інфляційних, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором та відповідно не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, невідповідність вимогам статті 148 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 147, 148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» інфляційних у розмірі 173 331,98 грн. які нараховані у зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання за Договором поставки №53-129-01-21-02350 від 04.10.2021.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена.

Суддя В.П. Босий