ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/3919/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

у письмовому провадженні розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства "Каліпсо-2007"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 (у складі колегії суддів: Діброва Г.І. (головуючий), Принцевська Н.М., Ярош А.І.)

та ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.12.2021 (суддя Мостепаненко Ю.І.)

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:

1. Територіальної громади міста Одеси,

2. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

до: 1. Одеської міської ради,

2. Приватного підприємства "Каліпсо-2007"

про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень, визнання недійсними договору купівлі-продажу, державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1.1. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси і Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради (далі - Міськрада, Відповідач-1) та Приватного підприємства "Каліпсо-2007" (далі - ПП "Каліпсо-2007", Відповідач-2) про:

- визнання незаконним і скасування п. 7 Переліку земельних ділянок, що підлягають продажу суб`єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у 2006-2007 роках, що є додатком до рішення Міськради від 27.06.2006 № 69-V "Про визначення та затвердження переліку земельних ділянок, що підлягають продажу суб`єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у 2006-2007 роках" у частині включення земельної ділянки орієнтовною площею 0,47 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- визнання незаконним і скасування п. 7 Переліку земельних ділянок, що підлягають продажу суб`єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у 2006-2007 роках, що є додатком до рішення виконавчого комітету Міськради від 18.09.2006 № 538 "Про погодження проектів землеустрою та внесення пропозицій стосовно розгляду питань, пов`язаних з продажем земельних ділянок суб`єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у формі аукціону в 2006-2007 роках" в частині включення земельної ділянки площею 0,5028 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- визнання незаконним і скасування п. 6 Переліку земельних ділянок, що підлягають продажу суб`єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у 2006-2007 роках, що є додатком до рішення Міськради від 29.09.2006 № 354-V "Про продаж земельних ділянок, розташованих у м. Одеса, на земельному аукціоні" в частині, що стосується земельної ділянки площею 0,5028 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний").

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки під забудову на аукціоні від 02.03.2007, укладеного між Міськрадою і ПП "Каліпсо-2007", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 369;

- визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 112073, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №43, виданого 30.07.2007 ПП "Каліпсо-2007" на земельну ділянку площею 0,5028 га з кадастровим номером :35:001:0006;

- зобов`язання ПП "Каліпсо-2007" усунути перешкоди в користуванні майном шляхом повернення у власність держави в особі територіальної громади м. Одеси земельної ділянки площею 0,5028 га з кадастровим номером :35:001:0006.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорювані рішення (у відповідній частині) прийнято Міськрадою та оспорюваний договір укладено Відповідачами з порушенням норм земельного та водного законодавства, якими заборонено передачу у приватну власність для забудови земель у межах прибережних захисних смуг, у тому числі для зведення об`єктів оздоровчого призначення, оскільки спірна земельна ділянка є частиною рекреаційної території (схилу моря), яка знаходиться у нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

1.3. Одночасно з поданням позовної заяви, Прокурором до Господарського суду Одеської області було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив суд:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 0,5028 га, кадастровий номер :35:001:0006, розташовану за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- заборонити ПП "Каліпсо-2007" та іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,5028 га, кадастровий номер :35:001:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- заборонити Державній архітектурно-будівельній інспекції України та її територіальним структурним підрозділам, Державній інспекції містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, а також Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на земельній ділянці площею 0,5028 га, кадастровий номер :35:001:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- заборонити ПП "Каліпсо-2007", а також іншим фізичним та юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду тощо земельної ділянки площею 0,5028 га, кадастровий номер :35:001:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний");

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна нежитлових чи інших приміщень, розташованих на земельній ділянці площею 0,5028 га, кадастровий номер :35:001:0006, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 13 станція Великого Фонтану (пляж "Курортний").

1.4. Вказана заява обґрунтована тим, що Відповідач-2, як власник спірної земельної ділянки, на теперішній час вживає активні заходи щодо її забудови на підставі виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України дозволу від 18.09.2019 № ОД66 на виконання будівельних робіт з будівництва адміністративної будівлі, допоміжних споруд та інфраструктури для відпочинку, рекреаційного призначення.

Завершення будівництва вказаних об`єктів, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на них у випадку задоволення позову нівелює мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, зумовить необхідність ініціювання іншого позову про знесення незаконно побудованого об`єкта, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

Оскільки спірна земельна ділянка входить до зони Р-Зп, тобто до рекреаційної території м. Одеси та відноситься до озеленених зон загального користування, Прокурор наголошував, що початок будівництва на ній об`єктів нерухомості призведе до невідворотної втрати рекреаційних функцій озелененої території міста.

2. Короткий зміст і мотиви рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2021, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 916/3919/21, заяву Прокурора про забезпечення позову задоволено із застереженням про допустимість здійснення будівельних робіт, які запобігають руйнації схилу в зоні будівництва.

2.2. За висновками судів вжиття запропонованих Прокурором заходів забезпечення позову запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог. При цьому, вжиті заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Водночас, ураховуючи, що у разі заборони та зупинення будівельних робіт можливий ризик зсуву схилу в зоні будівництва, місцевий суд зазначив про доцільність заборони будь-яких будівельних робіт на спірній земельній ділянці, окрім робіт для запобігання та усунення наслідків зсувів ґрунту, аварійних ситуацій, які можуть відбутися внаслідок заборони будівельних робіт.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиції інших учасників

3.1. Не погодившись із прийнятим рішеннями попередніх інстанцій, ПП "Каліпсо-2007" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій просить їх скасувати та відмовити у задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

3.2. Скаржник стверджує, що Позивач наполягаючи на вжитті заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку, не надав жодного доказу наявності фактичних обставин наявності ризику відчуження, передачі в користування, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками, натомість упродовж тривалого періоду відкритого добросовісного володіння цією земельною ділянкою (більше 15 років) Відповідач-2 не здійснював спроб її відчуження, поділу, передачу у заставу та не має наміру вчинення вказаних дій.

3.3. Крім того, заявник доводить, що вжиті судами попередніх інстанцій заходи до забезпечення позову перешкоджають Відповідачу-2 користуватись його власністю, фактично блокують (повністю припиняють) усю його господарську діяльність та є надмірними з урахуванням майнових наслідків заборони Відповідачеві вчиняти певні дії.

До того ж, заборона проведення будівельних робіт вплине на права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕФЕСТ", як генерального підрядника, інформацію про якого зазначено у дозволі на виконання будівельних робіт.

При цьому, оскаржені судові акти про забезпечення позову прийняті судами без урахування поточного стану будівництва, технологічних процесів в процесі будівництва, без з`ясування технологічної можливості його негайного зупинення та наслідків такого зупинення для будівництва та оточуючих.

3.4. Також скаржник посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків викладених у постановах Верховного Суду 24.11.2021 у справі № 916/1291/21, від 25.05.2021 у справі № 925/1441/20, від 23.07.2021 у справі № 916/312/21, від 01.11.2018 у справі № 911/467/18, від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 11.09.2020 у справі №910/16505/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 та від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 щодо застосування положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

3.5. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій - без змін.

4. Розгляд справи Верховним Судом

4.1. Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2022 відкрито касаційне провадження за вищезазначеною касаційною скаргою у письмовому провадженні. Витребувано матеріали вказаної справи із Господарського суду Одеської області/Південно-західного апеляційного господарського суду.

4.2. 05.08.2022 повторно витребувано матеріали справи із Господарського суду Одеської області/Південно-західного апеляційного господарського суду

4.3. 22.08.2022 матеріали справи № 916/3919/21 надійшли на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

4.4. Ураховуючи наведене, справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

5.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

5.4. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

5.5. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

5.6. Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

5.7. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

5.8. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

5.9. Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

5.10. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

5.11. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

5.12. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" наголошено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

5.13. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

5.14. Отже, оскільки предметом спору у даній справі є, як вимога майнового характеру, так і п`ять вимог немайнового характеру, у цьому випадку, насамперед, має бути досліджено наявність такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

5.15. При цьому, у немайнових спорах у випадку ствердної відповіді на це питання, встановленню підлягають обставини щодо того чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду 16.10.2019 у справі № 904/2285/19, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19 та від 14.04.2021 у справі № 910/11177/20.

5.16. Зі змісту пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Близький за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19.

5.17. Розглядаючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно, яке належить ПП "Каліпсо-2007", суди попередніх інстанцій врахували, що у такому випадку існує прямий зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги про зобов`язання саме Відповідача-2 повернути державі спірну земельну ділянку, розташовану в межах прибережної захисної смуги.

Наведеним спростовуються твердження скаржника про те, що Позивач наполягаючи на вжитті заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку, не надав жодного доказу наявності фактичних обставин наявності ризику відчуження, передачі в користування, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками, натомість упродовж тривалого періоду відкритого добросовісного володіння цією земельною ділянкою (більше 15 років) Відповідач-2 не здійснював спроб її відчуження, поділу, передачу у заставу та не має наміру вчинення вказаних дій.

5.18. Судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність застосування таких заходів забезпечення позову як заборона Відповідачу-2 та іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи на спірній земельній ділянці (за винятком робіт, які запобігають руйнації схилу в зоні будівництва), заборона компетентним органам здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на цій земельній ділянці та введення їх в експлуатацію, а також заборона органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна - нежитлових чи інших приміщень, оскільки дії з продовження забудови спірної земельної ділянки, державної реєстрації на ній об`єктів нерухомості, у випадку невжиття запропонованих Прокурором заходів забезпечення позову можуть утруднити та/або взагалі унеможливити захист і поновлення у межах цього судового провадження інтересів держави у разі задоволення позову, що вимагатиме ініціювання нових судових процесів для відновлення прав держави. Зокрема, завершення будівництва вказаних об`єктів, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на них у випадку задоволення позову фактично нівелює мету звернення з позовом, позаяк з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано цей позов, виникне необхідність ініціювання іншого позову - про знесення незаконно побудованих об`єктів, що потребуватиме значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем.

5.19. При цьому, місцевим господарським судом враховано, що в межах розгляду заяви про забезпечення позову у справі № 916/3638/20 судом апеляційної та касаційної інстанції досліджувався виконаний інженером-проектувальником Якушевим Д.І. висновок щодо можливості зупинення робіт за об`єктом за адресою: м. Одеса, Київський район, 13 ст. В. Фонтану (район пляжу "Курортний"), виходячи з чого суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився Верховний Суд, зазначив, що у разі заборони та зупинення будівельних робіт можливий ризик зсуву схилу в зоні будівництва та вказав про доцільність заборони будь-яких будівельних робіт на спірній земельній ділянці, окрім робіт для запобігання та усунення наслідків зсувів ґрунту, аварійних ситуацій, які можуть відбутися внаслідок заборони будівельних робіт.

5.20. Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій щодо спірної земельної ділянки не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача-2 чи інших осіб, які не є учасниками справи, не призведе до блокування господарської діяльності ПП "Каліпсо-2007" або ТОВ "ГЕФЕСТ", а лише, як вірно зазначено місцевим господарським судом, запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

5.21. В такий спосіб, Верховний Суд дійшов висновку, що вжиті судом першої інстанції та підтримані апеляційним судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору та по суті спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей.

5.22. При цьому, суди в оскаржуваних рішеннях навели достатньо переконливі та мотивовані підстави, які свідчать про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача в межах цієї справи, у разі задоволення позову.

5.23. Посилання скаржника у касаційній скарзі на висновки Верховного Суду у інших справах щодо застосування приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у розгляді заяв про забезпечення позову колегія суддів відхиляє, оскільки оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд здійснює у кожній конкретній справі, з урахуванням поданих заявником доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

5.24. За таких обставин, підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції з наведених у касаційній скарзі доводів не вбачається.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують їх висновків, тому оскаржені у справі судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Каліпсо-2007" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.12.2021 у справі № 916/3919/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв
Судді І. С. Берднік
В. Г. Суховий