ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2022 р. Справа№ 910/22060/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022

у справі №910/22060/21 (суддя Плотницька М.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс»

про стягнення 179 840,64 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» (далі, відповідач) про стягнення 128 384,78 грн заборгованості за Договором поставки від 03.01.2020 №16, з якої: 125 500,00 грн основного боргу, 2 461,86 грн пені та 422,92 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами Договору поставки від 03.01.2020 №16 неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання з поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 125 500,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання позивачем нараховано 2 461,86 грн пені та 422,92 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» заборгованість у розмірі 125 500 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 1 640 (одна тисяча шістсот сорок) грн 10 коп. пені, 278 (двісті сімдесят вісім) грн 51 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 252 (дві тисячі двісті п`ятдесят два) грн 92 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту прострочення свого обов`язку з поставки позивачу товару на суму 125 500,00 грн або повернення вказаної суми позивачу на його вимогу на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд зазначив, що з урахуванням визначеного пунктом 5.1. Договору строку виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару (10-ть банківських днів з дати надходження письмової заявки) та дати направлення позивачем письмової заявки на електронну адресу відповідача - 16.11.2021, граничним строком виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару чи повернення передплати позивачем є 30.11.2021 та, відповідно, початком періоду прострочення та нарахування пені та процентів річних є 01.12.2021, чого позивачем при визначенні періоду нарахування пені та 3% річних не було враховано.

За результатами здійсненої за допомогою системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені та 3% річних судом першої інстанції встановлено, що розмір пені та 3% річних, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного судом періоду нарахування з 01.12.2021 по 28.12.2021, становить - 1 640,10 грн пені та 278,51 грн 3% річних, а отже є меншими, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі, визначеній судом, а саме: 1 640,10 грн пені та 278,51 грн 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 27.05.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Цемакс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що в межах діючого між сторонами договору поставки №16 від 03.01.2020 та за попередньою домовленістю між підприємствами позивачу було виставлено рахунок для сплати коштів за поставку товару №2885 від 09.11.2021 на загальну суму 252 000,00 грн. На момент виставлення рахунку за позивачем рахувалась заборгованість за попередні поставки на загальну суму 98 408,22 грн.

Відповідач наголошує, що відповідно до умов пунктів 4.1.-4.2. договору покупець повинен був здійснити 100% передплату на розрахунковий рахунок відповідача.

09.11.2021, тобто в день виставлення рахунку №2885, позивачем було сплачено грошові кошти у сумі 224 408,22 грн відповідно до платіжного доручення №44. У зв`язку з цим відповідач здійснив зарахування 98 408,22 грн в рахунок погашення заборгованості позивача, а залишок коштів в розмірі 126 000,00 грн зарахував в рахунок часткової оплати рахунку №2885. Про здійснене зарахування частини коштів в рахунок погашення заборгованості, а також про потребу доплатити різницю по виставленому рахунку було повідомлено представників позивача телефоном, на що вони ніяк не відреагували.

За твердженнями відповідача, для виникнення у нього обов`язку із поставки товару позивачу останній повинен був доплатити решту коштів по узгодженому сторонами та виставленому позивачу 09.11.2021 рахунку №2885 у сумі 126 000,00 грн, що позивачем зроблено не було. Отже, позивач вчинив передбачене статтею 613 Цивільного кодексу України прострочення кредитора і навмисно затягував перемовини для збільшення розміру неустойки, чим порушив права відповідача, передбачені статтями 526, 693 Цивільного кодексу України.

Також відповідач наголосив на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, здійснивши розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження під час ведення активних бойових дій і як наслідок прийняв судове рішення, не дізнавшись позиції відповідача. Позовну заяву відповідач не отримував, а про існування справи дізнався, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі від 28.01.2022.

До апеляційної скарги апелянтом додані нові докази: копії рахунку на оплату №2885 від 09.11.2021, листа №13 від 11.01.2022 із доказами його направлення позивачу.

Також разом із апеляційною скаргою відповідачем подане до суду клопотання про визнання поважними причин неподання доказів до суду першої інстанції, поновлення процесуального строку на подання доказів та їх долучення до матеріалів справи, яке мотивоване тим, що копія ухвали суду від 28.01.2022 у справі №901/22060/21 була отримана представником відповідача 21.02.2022, а через три доби (24.02.2022) увесь світ дізнався про початок війни в Україні, у зв`язку з чим представники відповідача були вимушені рятуватися та вивозити свої родини далі від зони активних бойових дій, чим фактично були позбавлені можливості надати свої докази до суду першої інстанції.

Також до апеляційної скарги додане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

11.07.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить суд у її задоволенні відмовити.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошує, що рахунок №2885 від 09.11.2021 було надіслано йому відповідачем електронною поштою без підпису та печатки, тобто даний файл неможливо назвати навіть сканкопією документу. Як повноцінний такий файл не розглядався і оплата здійснювалась згідно договору №16 від 03.01.2020, про що і вказано в призначенні платежу у платіжному дорученні №44 від 09.11.2021.

Надіслана відповідачу заявка на поставку №191 від 16.11.2021 була оформлена на 50 тон портландцементу насипом на загальну суму 126 000,00 грн і була оплаченою на час її складення. Тобто, відповідач міг би поставити товар на 126 000,00 грн, які реально сплачені, однак відповідач не зміг цього зробити, при цьому вказував на відсутність товару на складі, але вимагав сплати коштів у сумі 252 000,00 грн. При цьому платіжним дорученням №10388 від 10.11.2021 відповідач повернув частину коштів у розмірі 500,00 грн, як зазначено в призначенні платежу «повернення коштів згідно листа №98 від 10.11.2021». Тим самим відповідач припинив подальші дії з поставки та розпочав дії щодо повернення (хоча і часткового) грошових коштів.

Щодо порушень норм процесуального права, про які вказує відповідач, позивач зазначив, що про існування спору відповідач знав ще у грудні 2021 року, коли позивач звертався до суду в порядку наказного провадження. При цьому розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не передбачає проведення судових засідань за участі представників сторін.

Посилання відповідача на те, що він не отримував позовної заяви викликає сумніви, оскільки при поданні позовної заяви до неї були долучені докази відправлення її копії відповідачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» у справі №910/22060/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/22060/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

08.06.2022 матеріали справи №910/22060/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Цемакс», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 1 046,41 грн.

23.06.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №3369 від 22.06.2022 на підтвердження доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 046,41 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Цемакс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 на час апеляційного провадження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 179 840,64 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору, інших заяв та клопотань.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що ненадання відповідачем долучених до апеляційної скарги документів (копії рахунку на оплату №2885 від 09.11.2021, листа №13 від 11.01.2022 із доказами його направлення позивачу) зумовлено винятковістю такого випадку, а тому, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв надані відповідачем до справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

03.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемакс» (відповідач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГБК «Будівельник» (позивач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки №16 (далі, Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність (повне володіння, користування розпорядження) покупця цемент та/або інші будматеріали, визначені у специфікації до договору, у подальшому товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.2. Договору кількість товару, найменування та інші дані про товар визначаються заявками покупця на відвантаження кожної партії товару. Заявки відправляються постачальнику виключно в доступний та погоджений сторонами спосіб, а саме: відправлення поштою, відправлення електронною поштою в електронному вигляді (скан-копія), факсограма. Загальна кількість поставленого товару визначається після закінчення строку дії даного договору на підставі видаткових накладних на товар.

Згідно з пунктом 4.1. Договору покупець зобов`язується виконати 100 % передплату товару шляхом банківського переведення коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що поставка товару здійснюється постачальником окремими партіями автомобільним транспортом протягом 10-ти банківських днів з дати надходження письмової заявки (в т. ч. факсограми, електронною поштою) покупця на відвантаження товару та виставлення рахунка-фактури. Заявка вважається оформленою належним чином, якщо вона виконана у письмовій формі на фірмовому бланку покупця, підписана уповноваженим на те представником покупця та скріплена печаткою покупця, а також містить усі необхідні реквізити для відвантаження та реквізити вантажоодержувача товару.

У свою чергу постачальник зобов`язується при постачанні кожної партії товару за цим договором надавати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру (оригінал), видаткову-накладну (оригінал) (пункт 5.4. Договору).

Пунктом 7.4. Договору визначено, що порушення строку поставки товару за даним договором тягне за собою сплату постачальником, за вимогою покупця, на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період за який сплачується пеня), за кожен день затримки поставки, від вартості товару, поставку якого затримано.

Договір вступає в силу з 03 січня 2020 року і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного розрахунку (пункт 10.1. Договору).

Додатковою угодою від 30.12.2020 №1 до Договору поставки від 03.01.2020 №16 постачальник і покупець домовились продовжити термін дії договору до 31.12.2021.

Платіжним дорученням від 09.11.2021 №44 було перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» грошові кошти у сумі 224 408,22 грн із призначенням платежу «Оплата за цемент зг.дог. №16 від 03.01.2020».

10.11.2021 позивач направив на адресу відповідача (в тому числі і на електронну) лист №98 з вимогою щодо повернення грошових коштів в розмірі 126 000,00 грн протягом п`яти банківських днів з моменту його отримання.

У відповідь на лист №98 відповідачем відповідно до платіжного доручення №10388 (з призначенням платежу: «повернення коштів згідно листа №98 від 10.11.2021») 10.11.2021 було перераховано 500,00 грн.

Також відповідно до опису вкладення у цінний лист та накладної №871 було направлено на адресу відповідача листа від 16.11.2021 №100 (в тому числі і на електронну адресу) з вимогою або поставити товар або повернути грошові кошти в сумі 125 500,00 грн. Як додаток до листа від 16.11.2021 №100 позивачем додано заявку на поставку №101 від 16.11.2021.

Відповідачем поставка товару за договором в обсязі та на суму 125 500,00 грн здійснена не була, кошти у сумі 125 500,00 грн повернуті позивачу не були, у зв`язку з чим останній і звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення суми попередньої оплати та нарахованих на неї 2 461,86 грн пені та 422,92 грн 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не подавав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем платіжним дорученням від 09.11.2021 №44 було перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» грошові кошти у сумі 224 408,22 грн із призначенням платежу «Оплата за цемент зг.дог. №16 від 03.01.2020».

При цьому, як зазначає позивач та визнано відповідачем, зі сплаченої згідно платіжного доручення від 09.11.2021 №44 суми 98 408,22 грн було спрямовано на погашення боргу за попередній період, а 126 000,00 грн залишилось в рахунок нової партії поставки.

Пунктом 5.1. Договору сторонами погоджено, що продавець зобов`язаний поставити покупцю товар протягом 10-ти банківських днів з дати надходження письмової заявки (в т. ч. факсограми, електронною поштою) покупця на відвантаження товару та виставлення рахунку-фактури.

Докази того, що сторони узгодили інший термін поставки товару за Договором в матеріалах справи відсутні.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем поставка товару на суму 126 000,00 грн здійснена не була.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до опису вкладення у цінний лист та накладної №200, позивач 10.11.2021 на адресу відповідача (в тому числі і на електронну) направив листа №98 з вимогою щодо повернення грошових коштів у розмірі 126 000,00 грн протягом п`яти банківських днів з моменту його отримання, оскільки відповідачем не було здійснено відвантаження оплаченого товару.

У відповідь на лист №98 відповідачем відповідно до платіжного доручення №10388 (з призначенням платежу: «повернення коштів згідно листа №98 від 10.11.2021») 10.11.2021 було перераховано позивачу 500,00 грн.

14.11.2021 між сторонами спору було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 14.11.2021, згідно якого заборгованість ТОВ «Цемакс» на користь ТОВ «ТОРГБК «Будівельник» становить 125 500,00 грн.

У подальшому позивачем відповідно до опису вкладення у цінний лист та накладної №871 було направлено на адресу відповідача лист від 16.11.2021 №100 (в тому числі і на електронну адресу) з вимогою або поставити товар або повернути грошові кошти. Як додаток до листа від 16.11.2021 №100 позивачем додано заявку на поставку №101 від 16.11.2021.

Доказів поставки товару на суму 125 500,00 грн як в установлені у Договорі строки, так і поза ними відповідачем під час розгляду справи не надано.

Зі змісту вищенаведеної норми частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Так, за результатами аналізу наявних у справі доказів судом першої інстанції правильно визначено правову природу сплаченої суми коштів в розмірі 125 500,00 грн як передоплати, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі №909/524/18 зазначено, що правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих покупцем (позивачем) коштів внаслідок непоставки продавцем (відповідачем) товару не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені часиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, відповідач у порушення умов Договору та норм чинного законодавства протягом строку дії Договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки оплаченого позивачем товару, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виник обов`язок з повернення попередньої оплати у розмірі 125 500,00 грн, строк виконання якого станом на дату подання позову є таким, що настав з 30.11.2021, враховуючи претензію позивача від 16.11.2021 №100 та умови пункту 5.1. Договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, позивач вчинив передбачене статтею 613 Цивільного кодексу України прострочення кредитора та підстави для повернення йому суми попередньої оплати відсутні, оскільки сплата грошових коштів згідно платіжного доручення від 09.11.2021 №44 у сумі 224 408,22 грн насправді здійснювалась позивачем на підставі виставленого на підставі Договору відповідачем рахунку на оплату товару №2885 від 09.11.2021 на загальну суму 252 000,00 грн (98 408,22 грн зі сплаченої позивачем суми було спрямовано на погашення боргу за попередній період), а тому для виникнення у відповідача обов`язку із поставки товару позивачу останній повинен був доплатити решту коштів по узгодженому сторонами та виставленому позивачу 09.11.2021 рахунку №2885 у сумі 126 000,00 грн, що позивачем зроблено не було, критично оцінюються колегією суддів, оскільки не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та вірогідними у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження виставлення (направлення) позивачу, у тому числі електронною поштою, підписаного відповідачем та завіреного печаткою підприємства рахунку на оплату товару №2885 від 09.11.2021, копія якого додана скаржником до апеляційної скарги. Позивач, натомість, у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що рахунок на оплату №2885 від 09.11.2021 він отримав електронною поштою, але без підпису та печатки відповідача, а тому отриманий файл не розглядався ним як документ і оплата здійснювалась згідно договору №16 від 03.01.2020, про що і зазначено в призначенні платежу у платіжному дорученні №44 від 09.11.2021. У даному контексті колегія суддів також приймає до уваги доводи позивача про те, що ним не здійснювалась 09.11.2021 оплата на суму 252 000,00 грн, тобто на суму рахунку №2885, що могло б свідчити про його погодження позивачем.

При цьому, відповідач не був позбавлений можливості поставити товар на суму 126 000,00 грн (50 тон), які реально були сплачені позивачем і на які була оформлена заявка на поставку.

Однак, як уже зазначалося вище, відповідач добровільно на підставі листа позивача №98 від 10.11.2021 повернув позивачу частину сплачених ним згідно платіжного доручення №44 від 09.11.2021 коштів у сумі 500,00 грн та фактично визнав існування заборгованості за Договором поставки №16 від 03.01.2020 на суму 125 500,00 грн, підписавши із позивачем акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 14.11.2021.

Також, як зазначає сам відповідач в апеляційній скарзі, однією із причин неможливості здійснення поставки товару на всю суму була фактична відсутність замовленої кількості товару на складі, неможливість поставки товару у зв`язку з новорічними святами (зазначено в листі №13 від 11.01.2022, копія якого долучена до апеляційної скарги), що саме по собі свідчить про суперечливість доводів скаржника про неможливість здійснення ним поставки у зв`язку з відсутністю 100% попередньої оплати товару зі сторони позивача.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про прострочення кредитора (позивача) у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а висловлені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 125 500,00 грн.

Також позивачем у позові були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2 461,86 грн пені та 422,92 грн 3% річних, нарахованих за період прострочення з 18.11.2021 по 28.12.2021.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про їх часткове задоволення, враховуючи наступне.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Із урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4. Договору визначено, що порушення строку поставки товару за даним договором тягне за собою сплату постачальником, за вимогою покупця, на користь покупця пені в розмірі подвійно облікової ставки НБУ (що діяла в період за який сплачується пеня), за кожен день затримки поставки, від вартості товару, поставку якого затримано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, з урахуванням визначеного пунктом 5.1. Договору строку виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару (10-ть банківських днів з дати надходження письмової заявки) та дати (16.11.2021) направлення позивачем письмової заявки на електронну адресу відповідача, граничним строком виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару чи повернення передплати позивачем є 30.11.2021 та, відповідно, початком періоду прострочення та нарахування пені та процентів річних є 01.12.2021.

Проте, позивачем при визначенні періоду нарахування пені та 3% річних не були враховані вищезазначені обставини.

Колегія суддів, враховуючи наведені обставини та з урахуванням вірно визначеного судом періоду нарахування з 01.12.2021 по 28.12.2021, погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 640,10 грн пені та 278,51 грн 3% річних.

Контррозрахунку сум пені та 3% річних відповідачем суду не надано, наявності підстав для стягнення з відповідача вказаних сум за порушення грошового зобов`язання не спростовано.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи (так, розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без виклику представників сторін, що не суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України, а тому доводи скаржника про те, що суд позбавив його права приймати участь у судових засіданнях є безпідставними, водночас, з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи повідомлені скаржником суду обставини неможливості своєчасного (в суді першої інстанції) висловлення заперечень проти позову у зв`язку з введеним на території України з 24.02.2022 воєнним станом, судом апеляційної інстанції надана оцінка запереченням відповідача проти позову під час апеляційного перегляду справи).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість задоволених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цемакс» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі №910/22060/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Цемакс».

Матеріали справи №910/22060/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко