ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" вересня 2022 р. Cправа № 902/559/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

до: громадянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 912 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" № 21001-Ск-5696-0622 від 24.06.2022 про стягнення з ОСОБА_1 912,00 грн, з яких: 766,76 грн - основний борг за розподіл природного газу протягом січня 2021 року - березня 2022 року; 17,35 грн - 3% річних та 127,89 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за Договором розподілу природного газу, укладеному на умовах Типового договору шляхом підписання заяви-приєднання № 09425QJRKCDP016 від 01.01.2016, в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з розподілу природного газу за період з січня 2021 року по березень 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

З урахуванням того що, відповідачем у справі є фізична особа, яка не є підприємцем, суд у відповідності до вимог ч. 6 ст. 176 ГПК України здійснив запит № 902/559/22/957/22 від 01.07.2022 до Центру надання адміністративних послуг Погребищенської міської ради про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Центру надання адміністративних послуг Погребищенської міської ради про гр. ОСОБА_1 .

У відповідь на запит, 15.07.2022 до суду надійшов лист Погребищенської міської ради № 32 від 11.07.2022, з повідомленням про місце реєстрації відповідача у справі.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, судом встановлено, що господарські взаємовідносини сторін виникли на підставі Договору розподілу природного газу, укладеному на умовах Типового договору шляхом підписання Фізичною особою - підприємцем Нагорняк Лідією Іванівною заяви-приєднання № 09425QJRKCDP016 від 01.01.2016. Підприємницька діяльність відповідачки була припинена за її власним рішенням 25.08.2021, про що свідчить реєстраційний запис № 001003072 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати.

Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду України у його постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у її постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п. 38).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Такі висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п.п. 72, 38).

Ухвалою суду від 20.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/559/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена позивачу на адресу його електронної пошти та вручена 21.07.2022. Відповідачці ухвала суду вручена під розписку 25.07.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

09.08.2022 до суду надійшла заява б/н від 04.08.2022 (вх. №01-34/6534/22) відповідачки про визнання позову, за змістом якої остання повідомляє про повне визнання позову та просить судові витрати розподілити у порядку, передбаченому ст. 130 ГПК України.

При визнанні позову відповідачкою суд зважає на наступні положення Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ст.191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заява про визнання позову підписана відповідачкою у справі, тому підлягає прийняттю господарським судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Шляхом підписання Фізичною особою - підприємцем Нагорняк Лідією Іванівною заяви-приєднання № 09425QJRKCDP016 від 01.01.2016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільних систем "Вінницягаз" (позивач) та Фізичною особою - підприємцем Нагорняк Лідією Іванівною (Споживач) укладено Договір розподілу природного газу на умовах Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2498 (Договір).

Згідно з п. 1.2. Договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Зазначений Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені Договором.

Згідно з п.6.1. та п.6.2. Типового договору розподілу природного газу: Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Постановою НКРЕКП від 30.12.2020 № 2765 для АТ «Вінницягаз» з 01 січня 2021 року встановлено тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 1,68 грн. за 1 м.куб. (без урахування ПДВ). Таким чином, з врахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу з 01 січня 2021 р. по теперішній час складає 2,016 грн. за 1 м.куб.

В зв`язку із відсутністю споживання величина річної замовленої потужності на 2021 рік була визначена позивачем для відповідача на підставі п. 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ по замовчуванню на рівні 314,0 куб.м. в рік.

Відтак, з урахуванням вимог глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ та л .6.1 та 6.2 Типового договору розподілу, позивачем була розрахована щомісячна плата за послуги з розподілу природного газу протягом 2021 року наступним чином: 314,0 м.куб. х 2,016 грн. за 1 м.куб. /12 міс. = 52,76 грн. (щомісячна плата для відповідача, починаючи в 2021 році).

Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2741 для АТ «Вінницягаз» з 01 січня 2022 року на весь 2022 рік встановлено тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 1,76 грн. за 1 м.куб. (без урахування ПДВ). Таким чином, з врахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу в 2022 році складає 2,112 грн. за 1 м.куб.

В зв`язку із відсутністю споживання величина річної замовленої потужності на 2022 рік була визначена позивачем для відповідача на підставі п. 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ по замовчуванню на рівні 314,0 куб.м. в рік.

Відтак, з урахуванням вимог глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ та п .6.1 та 6.2 Типового договору розподілу, позивачем була розрахована щомісячна плата за послуги з розподілу природного газу протягом 2022 року наступним чином: 314,0 м.куб. х 2,112 грн. за 1 м.куб. /12 міс. = 55,27 грн. (щомісячна плата для відповідача, починаючи в 2022 році).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 6.6. Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Факт надання позивачем та отримання відповідачкою послуг з розподілу природного газу за період січня 2021 року - березня 2022 року підтверджується актами надання послуг: №ВІЯ81001895 від 31.01.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81007388 від 28.02.2021 на суму 52,74 грн з ПДВ; №ВІЯ81011155 від 31.03.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81015343 від 30.04.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81019088 від 31.05.2021 на суму 52,74 грн з ПДВ; №ВІЯ81022928 від 30.06.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; № ВІЯ81026826 від 31.07.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81030529 від 31.08.2021 на суму 52,74 грн з ПДВ; №ВІЯ81034261 від 30.09.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81038111 від 31.10.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ81042013 від 30.11.2021 на суму 52,74 грн з ПДВ; №ВІЯ81043957 від 31.12.2021 на суму 52,76 грн з ПДВ; №ВІЯ82003519 від 31.01.2022 на суму 55,27 грн з ПДВ; №ВІЯ82007037 від 28.02.2022 на суму 55,25 грн з ПДВ; №ВІЯ82010634 від 31.03.2022 на суму 55,27 грн з ПДВ.

Кожен з Актів відображає вартість наданих послуг з розрахунку вартості послуги - 1,68 грн за 1 м.куб. на місяць (без урахування ПДВ) у 2021 році та 1,76 грн за 1 м. куб. на місяць (без урахування ПДВ) у 2022 році. При цьому згідно з Актами загальна вартість наданих відповідачці послуг з розподілу природного газу за вказаний період складає 798,83 грн.

Станом на 01.01.2021 в бухгалтерському обліку АТ «Вінницягаз» по Договору № 09425QJRKCDP016 від 01.01.2016 рахувалася переплата в розмірі 32,07 грн (що відображено в картці рахунку 361 (розрахунки з вітчизняними покупцями)), які зараховані позивачем в рахунок проведення оплати за надані послуги з розподілу природного газу за спірний період.

При цьому, інших платежів на підставі вказаних Актів наданих послуг відповідачкою не проведено.

Таким чином, станом на 22.06.2022 позивачем як Оператором ГРМ обліковано за відповідачкою наявність основного боргу в сумі 766,76 грн, що слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду. При цьому Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором нараховано до стягнення з відповідача 17,35 грн - 3% річних та 127,89 грн - інфляційних втрат.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріали справи містять копії Актів наданих послуг на підтвердження факту отримання відповідачкою послуг з розподілу природного газу на відповідні суми, які підписано та скріплено печатками зі сторони позивача. При цьому такі Акти направлялися відповідачці, в т.ч. із вимогою про сплату заборгованості № 210-Сл-3600-0512 від 03.05.2022.

Проте, відповідачкою за фактом надання послуг оплати не здійснено, як і не повернуто підписаних Актів, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до практики Верховного Суду (яка хоча і стосується виконання робіт, однак по аналогії може застосовуватися і до надання послуг) у разі відмови однієї із сторін від підписання акту, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту, визнані судом обґрунтованими (постанова КГС ВС у справі №913/1397/16 від 26.04.2018).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачкою в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу за відповідний період на суму 766,76 грн.

Отже, вимога позивача про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, за порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 17,35 грн - 3% річних та 127,89 грн - інфляційних втрат.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, за умовами п. 6.6. Договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідачка є боржником, що прострочила, позаяк не здійснила остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу в обумовлений п. 6.6. Договору строк.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування процентів річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом не виявлено помилок, тому вказані вимоги підлягають до задоволення, в розмірах, визначених позивачем.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд зважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву з обґрунтуванням своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів виконання зобов`язань за договором в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні приписи щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті за відповідною ухвалою чи рішенням суду містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на наведені приписи закону, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачкою надійшло до суду менш ніж за тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, позивачу у даній справі належить повернути 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову згідно долученого до матеріалів справи платіжного доручення № 5943 від 23.05.2022 на суму 2 481,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 52, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з громадянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) 766 грн. 76 коп. - боргу; 17 грн. 35 коп. - 3% річних; 127 грн. 89 коп. - інфляційних втрат та 1 240 грн. 50 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Повернути Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) суму 1 240 грн. 50 коп., що становить 50 % судового збору сплаченого ним до Державного бюджету України при поданні позову згідно платіжного доручення № 5943 від 23.05.2022 на суму 2 481 грн. 00 коп., оригінал якого знаходиться у матеріалах справи № 902/559/22.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відому суду адреcу електронної пошти: позивача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 09 вересня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

3 - відповідачу (вул. Сьомаки, 217, м. Погребище, Вінницька область, 22200)