ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" вересня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1355/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1355/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, )

до відповідача: Комунальної установи Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9, )

про стягнення 398 859,85 грн.

Представники:

від позивача - Невструєв Л.Б. за довіреністю № 01-Ю1 від 13.01.2022р.;

від відповідача - Чекаловська Ю.І. за довіреністю №01-29-5/655 від 04.08.2022р.

Товариство з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Комунальної установи Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси про стягнення 398 859,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором на постачання електричної енергії споживачу №48 від 16.02.2021р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.07.2022 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1355/22 за правилами спрощеного позовного провадження.

29.08.2022р. за вх.№17640/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній визнає факт наявності заборгованість, проте вказує що прострочення кредитора за Договором відбулося із вини Позивача, так як умовами Договору було встановлено, що оплата Відповідачем провадиться саме на підставі виставлених Позивачем рахунків, однак рахунок було отримано Відповідачем лише 10.06.2022 року, через пів року після закінчення Договору.

Відповідач не визнає заявлені Позивачем штрафні санкції, адже у наявності заборгованості на його переконання відсутні його вина, оскільки прострочення сплати сталося через прострочення кредитора (Позивача), а загальний розмір вказаних санкцій є завищеним, так як Позивач у своєму розрахунку не бере до уваги прострочення у надані рахунку для оплати.

Також, відповідач вказує, що оскільки строк дії Договору закінчився, а 2021 бюджетний рік було завершено, у Відповідача відсутня можливість здійснити платежі за наявною заборгованістю, тому зі свого боку може запропонувати Позивачу підписати Мирову угоду, за умовами якої із нього стягується сума заборгованості у розмірі 324 245,30 грн., а Позивач відмовляється від своїх вимог щодо стягнення пені та 3% річних і не вимагає від нас сплати судових витрат.

29.08.2022р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого Позивач вказує, що оригінали розрахункових документів надавалися Відповідачеві шляхом надсилання службою доставки Нова Пошта у грудні 2021 року. Проте навіть якщо Відповідач дійсно не отримав Акти та Рахунки на оплату у грудні 2021 року, то як мінімум 10 червня 2022 року він вже їх мав, і не здійснив дій щодо оплати боргу.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

16.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС (Постачальник) та Комунальною установою Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №48, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію код ДК 021:2015 - 09310000- 5 «Електрична енергія» (Електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, підключених до електричних мереж у точках приєднання згідно переліку (Додаток 3), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами нього Договору (п.2.1 договору).

Строк постачання електричної енергії: з 21.02.2021р. до 31.12.2021р. (п.2.2 договору). Місце постачання електроенергії: 65000, Україна, Одеська область, м. Одеса, заклади освіти Київського району м. Одеса (за адресами згідно заяви-приєднання) (п.3.5 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заявці-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Положеннями п. 5.1 договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до наступного механізму: на момент підписання договору ціна (тариф) на постачання електричної енергії дорівнює ціні, з якою постачальник переміг на торгах. В подальшому ціна (тариф) на постачання електричної енергії може змінюватися виключно за згодою сторін. Сторона, яка має бажання змінити ціну (тариф) постачання електричної енергії, зобов`язана направити другій стороні мотивовану письмову пропозицію, зміни ціни (тарифу). Сторона не має права відмовитись від виконання договору через незгоду другої сторони зі зміною ціни (тарифу), якщо їй не направлялась мотивована пропозиція або мотивація була безпідставною. Загальна вартість цього договору на момент його укладення становить 9 315 880 грн. з ПДВ.

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни (п.5.4 договору).

В п. 5.5 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

За умовами п. 5.6 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - слецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Підпунктом 1 п. 6.2 договору передбачено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Положеннями п. 9.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Згідно п. 13.1 договору останній укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, що викладена в Додатку №2 цього договору та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині проведення розрахунків.

Розділом 14 договору передбачені додатки до договору про постачання електричної енергії споживачу: 1. Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу; 2. Комерційна пропозиція; 3. Перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача.

Так, 16.02.2021 р. Відповідачем було підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 48 від 16.02.2021 р.), за якою ініціювалося приєднання споживача до умов договору на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника.

Пунктами 1, 3, 6 Комерційної пропозиції (додаток № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 48 від 16.02.2021 р.) визначено ) ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі дифкренційовані ціни (тарифи): 1,616666666грн. без ПДВ, а разом з ПДВ 1,94грн. з урахуванням тарифу на передачу, встановленого постановою НКРЕКП від 09.12.2020 №2353 та без урахування тарифу на розподіл; термін надання рахунку та спожиту електричну енергію та строк його оплати: надання рахунку до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплата 5 (п`ять) днів з моменту виставлення рахунків; розмір пені за порушення строку оплати або штраф: подвійна облікова ставка НБК за кожен день прострочення

Позивач вказує, що на виконання умов договору в період з 25.12.2021 року по 31.12.2021 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 92 395,902 кВт/год на загальну суму 324 245,30 грн. Вказана поставка електричної енергії підтверджується Актом приймання передачі електричної енергії №УГР00004511 від 31.12.2021р.

Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленої електричної енергії не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 324 245,30грн.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу пеню в сумі 30 558,98грн., інфляційних витрати 40 271,23грн. та 3% річних в сумі 3 784,34грн.

Отже, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №48 від 16.02.2021р., стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до п. 1. ст. 627 ГПК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС (Постачальник) та Комунальною установою Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №48, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію код ДК 021:2015 - 09310000- 5 «Електрична енергія» (Електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, підключених до електричних мереж у точках приєднання згідно переліку (Додаток 3), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами нього Договору (п.2.1 договору).

Згідно зі ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору в період з 25.12.2021 року по 31.12.2021 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 92 395,902 кВт/год на загальну суму 324 245,30 грн. Вказана поставка електричної енергії підтверджується Актом приймання передачі електричної енергії №УГР00004511 від 31.12.2021р.

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленої електричної енергії на суму 324 245,30грн. не здійснив. При цьому, факт наявності заборгованості відповідачем не спростовується.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу №48 від 16.02.2021р. в сумі 324 245,30грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором про постачання електричної енергії споживачу №48 від 16.02.2021р., що зумовило нарахування останнім пені в сумі 30 558,98грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.8 та п.6 Комерційної пропозиції, яка є Додатком 2 до Договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, Постачальник має право вимагати сплати пені в розмірі не більшому за подвійну облікову ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу № 48 від 16.02.2021 р. щодо оплати поставленої електричної енергії, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню. Так, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені, наразі встановлено, що вказаний розрахунок пені було здійснено позивачем невірно з огляду на невірно визначений позивачем початок періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії.

Так, пунктом 5.7 договору визначено, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. При цьому господарський суд зауважує, що матеріали даної господарської справи не містять доказів, які би підтверджували дату отримання відповідачем відповідного рахунку на оплату. Разом з тим відповідачем зазначено що відповідний рахунок ним було отримано лише 10.06.2022р.. Зазначений факт позивачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Так, здійснивши перерахунок пені з урахуванням положень договору за допомогою системи Ліга Закон за період з 16.06.2022р. по 22.06.2022р., судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 3 109,20грн..

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, обов`язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування вказаних положень Кодексу не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини 1 цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що спірним договором не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наразі відповідачем не спростовано факт того, що при виконанні спірного договору постачання електричної енергії споживачу з боку відповідача мало місце прострочення виконання зобов`язань з оплати вартості поставленої електричної енергії, що в свою чергу є порушенням зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленої позивачем електричної енергії за договором про постачання електричної енергії споживачу № 48 від 16.02.2021 р., суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних. Так, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, наразі встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних було здійснено позивачем невірно з огляду на невірно визначений позивачем початок періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії, що було встановлено судом вище.

Здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою системи Ліга Закон, судом встановлено, що загальна сума 3 % річних яка підлягає задоволенню становить186,55грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.07.2019 по справі № 910/21564/16.

Разом з цим, суд зазначає що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що "сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.".

Відповідно до приписів частини 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, з урахуванням останніх правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що має місце у справі №916/1355/22, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).

Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.01.2022 у справі №910/18557/20.

З огляду на викладене, інфляційні втрати за період з 16.06.2022р. по 22.06.2022р. не нараховуються, оскільки відповідне прострочення мали місце за менший період, ніж 15 днів, з урахуванням чого позовні вимоги в частині нарахованих інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справив проте враховуючи перерахунок штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, ) до Комунальної установи Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунальної установи Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР ГАЗ РЕСУРС (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, оф. 201, ) основний борг в сумі 324 245 (триста двадцять чотири тисяч двісті сорок п`ять)грн. 30коп. пеню в сумі 3 109 (три тисячі сто дев`ять)грн. 20коп., 3% річних в сумі 186 (сто вісімдесят шість)грн. 55коп., судовий збір в сумі 4 913 (чотири тисячі дев`ятсот тринадцять)грн. 12коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2022 р.

Суддя К.Ф. Погребна