ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/452/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», с. Оноківці Ужгородського району

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц», м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізумруд», м.Ужгород

про витребування нерухомого майна (його частини), визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про права власності та припинення права власності

Секретар судового засідання Соханич В.М.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача адвокат Радь І.І.;

від третьої особи - не з`явився.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач звернувся до суду з вимогами:

- про витребування на його користь з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» будівлі «під літ.В», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В», що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 (реєстраційний номер майна:218060);

- про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 22.07.2008 р. в частині державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» на вказану будівлю;

- про скасування запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» на вказану будівлю;

- про припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» на вказану будівлю (реєстраційний номер майна:218060), номер запису про право власності: 932 в книзі 5.

Ухвалою суду від 02.07.2020 позовну заяву залишено без руху. Після усунення у встановленому порядку та строк виявлених у заяві недоліків, ухвалою суду від 16.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати спір за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

03 серпня 2020 року позивач подав через канцелярію суду заяву про розподіл судових витрат.

04 серпня 2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, який відповідає вимогам ст. 165 ГПК України, відтак, прийнятий судом до розгляду. У відзиві відповідач не визнає позов повністю та в порядку ст. 90 ГПК України ставить позивачу ряд запитань.

11 серпня 2020 року через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив, у якій, зокрема, в порядку п. 3 ч. 5 ст. 90 ГПК України позивач відмовляється від надання відповідей на поставлені відповідачем запитання. Відповідь на відзив подано у відповідності до вимог ст. 166 ГПК України, відтак прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

19 серпня 2020 року позивач через канцелярію суду подав заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізумруд". В обґрунтування поданого клопотання заявник вказує на те, що рішення у даній справі вплине на права, інтереси та обов`язки ТОВ «Ізумруд», як продавця за договором №1058 від 15.05.2003.

Зважаючи на доводи позивача, ухвалою від 26 серпня 2020 р. суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізумруд».

08 вересня 2020 року представником позивача подано через відділ діловодства та забезпечення судового процесу Господарського суду Закарпатської області клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання третій особі копій заяв по суті спору.

У підготовчому засіданні 24 вересня 2020 року (за участю представників сторін: від позивача - Янковська Д.В., Чекан В.В.; від відповідача - Волошин Я.Ю., Маркусь М.І.), з огляду на задоволення клопотання представника позивача, судом було оголошено перерву в порядку ст. 183 ГПК України.

06 листопада 2020 року від відповідача через відділ діловодства та забезпечення судового процесу Господарського суду Закарпатської області надійшла заява від 05.11.2020 про зупинення провадження у справі.

24 листопада 2020 року представником позивача подано через відділ діловодства та забезпечення судового процесу Господарського суду Закарпатської області заперечення на заяву про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 (за участю представників сторін: від позивача - Янковська Д.В., Чекан В.В.; від відповідача - Борсенко О. В.), з огляду на задоволення клопотання представника відповідача, судом було оголошено перерву відповідно до ст. 183 ГПК України до 14.01.2021.

14 січня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат. Підготовче засідання 14.01.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Ухвалою повідомленням від 18.01.2021 наступне підготовче засідання призначено на 04.02.2021.

До дня проведення підготовчого засідання від представника відповідача надійшло клопотання від 03.02.2021, яким просить витребувати від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву (вул. Гойди, 8, м. Ужгород, 88000) засвідчену копію договору купівлі - продажу № 213 від 05.02.1997 року, який укладений між Фондом комунального майна Ужгородської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізумруд», посвідчений 05.02.1997 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 273, з усіма додатками до цього договору. Клопотання обґрунтовано неможливістю самостійно надати вказані докази. До клопотання заявником долучено докази вжиття заходів самостійного отримання доказів, а саме: копію адвокатського запиту до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву та відповідь останнього.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку представників сторін, задля об`єктивного, всебічного та повного дослідження всіх обставин справи, а також перевірки достовірності їх доводів, суд в ухвалі від 04.02.2021 р. дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача в частині витребування усіх додатків до договору купівлі - продажу № 213 від 05.02.1997. В частині витребування копії договору купівлі - продажу № 213 від 05.02.1997 року належить відмовити, оскільки така вже долучена позивачем до позовної заяви, відтак міститься в матеріалах справи.

На виконання вимог ухвали суду від 04.02.2021 від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву 25.02.2021 до суду надійшов лист № 70/01-21 від 22.02.2021 (вх. № 02.3.1-02/1492/21 від 25.02.2021) з додатком на 23 арк.

В ході підготовчого засідання 04 березня 2021 року, за участю представників сторін: від позивача - Чекан В.В., Пеняк І.В.; від відповідача - Волошин Я.Ю., Радь І.І., судом було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.04.2021.

Представником позивача 19.03.2021 подано до відділу діловодства та забезпечення судового процесу письмові пояснення.

Також від представника позивача через систему "Електронний суд" 06.04.2021 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з запровадженими карантинними обмеженнями.

Ухвалою від 12.05.2021 року судом було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 08.06.2021. Ухвалою від 08.06.2021 року було повідомлено учасників справи про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 28 липня 2021. Ухвалою від 28.07.2021 року було повідомлено учасників справи про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 18 серпня 2021. Ухвалою від 18.08.2021 року було повідомлено учасників справи про те, що наступне підготовче засідання відбудеться 21 жовтня 2021.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Ухвалою від 02 березня 2022 року було відкладено судовий розгляд справи, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Ухвалою від 25 липня 2022 року було призначено судове засідання на 07 вересня 2022 року.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в позивача на підставі Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995 перебуває у власності будівля ЗТП №262, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд.5 «а».

За твердженням позивача така обставина підтверджується Переліком майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПАТ «Закарпаттяобленерго»), виданого Фондом державного майна України 09.06.2016 р. (далі Перелік нерухомого майна), де за №9004 вказано об`єкт нерухомого майна «Будівля ЗТП-262 10/0,4 кв», місцезнаходження: вул. Приладобудівельників, інвентарний номер об`єкта: 785.

Проте, в ході замовлення робіт з технічної інвентаризації вказаної будівлі, позивач отримав інформацію від Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради (далі КП «АПБ» УМР), що вказана будівля зареєстрована у складі будівель (під літ.В), що належать відповідачу.

Отримавши зазначену інформацію позивач направив до відповідача лист, в якому просив підтвердити або спростувати зазначену інформацію.

У відповідь на даний лист, відповідач спростував наявність у нього закритої трансформаторної підстанції.

Натомість, представником позивача було одержано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно з якою у складі майнового комплексу «будівлі під літ. А, А, Б, В», що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 та перебуває у власності відповідача, наявний об`єкт: будівля «під літ.В».

Окрім цього, представник позивача звернувся до КП «АПБ» УМР з проханням надати копії матеріалів технічної інвентаризації об`єктів нерухомості, що перебувають у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В» Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» та знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд.5.

У відповідь на зазначений запит представник позивача отримав від КП «АПБ» УМР матеріали інвентаризаційної справи на будівлі, що знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 (далі інвентаризаційна справа №8501).

На думку позивача, наявні в матеріалах інвентаризаційної справи схеми та ескізи земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 дають підстави стверджувати, що будівля ЗТП №262 та будівля «під літ.В», що перебуває у складі «будівель під літ. А,А,Б,В» є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.

Згідно наявних в матеріалах інвентаризаційної справи договорів купівлі-продажу вбачається, що будівля «під літ.В» у складі майнового комплексу була відчужена спочатку Фондом комунального майна на підставі договору купівлі-продажу №273 від 05.02.1997 р. до ТОВ «Ізумруд», а згодом ТОВ «Ізумруд» на підставі договору купівлі-продажу №1058 відчужило будівлю «ЗПП під літ.В, площею зовн. 61,00 кв.м.» що перебувала у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ.А, А, Б,В», розташованого на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Приладобудівників, 5 відповідачу.

Позивач стверджує, що враховуючи, що будівля ЗТП-262 належить позивачу на підставі Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 14 липня 1995 року №123 «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», що підтверджується, зокрема, Переліком майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», виданого Фондом державного майна України 09.06.2016 р., право власності на дану ЗТП-262 зареєстроване за позивачем рішенням про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) №52603068 від 11.06.2020 р., єдиним власником ЗТП №262 є позивач, а отже відповідно до ст.658 ЦК України право її продажу належить виключно позивачу, як її власнику.

Належну Товариству будівлю ЗТП-262 позивач не продавав, не відчужував, договори купівлі-продажу з будь-якими особами з приводу даного нерухомого майна, з моменту набуття позивачем права власності на нього, ним не укладалися. Вищезазначене майно вибуло з власності позивача внаслідок протиправних дій інших осіб.

Позивач вказує на те, що застосування до спірного договору купівлі-продажу №1058 від 15.05.2003 р. правового механізму передбаченого ст.216 ЦК України є неможливим, оскільки наслідком визнання недійним такого правочину є двостороння реституція, водночас, оскільки позивач не є стороною даного правочину, даний спосіб судового захисту не забезпечить відновлення порушеного права власності позивача.

На підтвердження вказаної позиції позивач наводить посилання на правові висновки наведені у п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі також ВССУ) Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 ; постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 у справі за №6-107цс12; постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №127/17971/15-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №674/31/15-ц; постанові Верховного Суду від 30.08.2019 у справі №914/970/18, де зазначено, що до аналогічних правовідносин підлягає застосування механізм захисту права власності передбачений ст.ст.387, 388 ЦК України.

Окрім цього, позивач стверджує, що він є особою, яка провадить господарську діяльність з розподілу електричної енергії, а із ЗТП №262, яка розташована за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, 5 «а» приєднано 17 юридичних споживачів електричної енергії.

На думку позивача, враховуючи ту обставину, що він є оператором системи розподілу, а будівля ЗТП №262 забезпечує електропостачання об`єктів, що знаходяться в м.Ужгород, існує ризик, що у разі неможливості здійснення позивачем права власності на будівлю ЗТП №262, можуть виникнути труднощі в якісному забезпеченні надання послуг з розподілу електричної енергії позивачем, що в підсумку може призвести до соціальної напруги в суспільстві та численних скарг до позивача.

Отже, позивач вважає, що правовідносини, пов`язані з вибуттям спірного майна будівлі ЗТП №262 із приватної власності ПрАТ «Закарпаттяобленерго», становлять інтерес не тільки для позивача, як власника належної йому будівлі ЗТП №262, а й мають суспільний публічний інтерес, водночас незаконність набуття ТОВ «Сімо і Ганц» права власності на будівлю під літ.В (ЗТП-262) у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ.А,А,Б,В», що знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд.5 такому суспільному інтересу не відповідає.

Таким чином, позивач зазначає, що враховуючи вищевикладені норми права та позиції ВС, ВСУ, ВССУ, практику ЄСПЛ, а також беручи до уваги обставину, що будівля ЗТП №262 (під найменуванням «ЗПП під літ.В» в складі будівель об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ.А,А,Б,В», що знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд.5) була набута відповідачем в особи, яка не мала права її відчужувати, вибула з володіння позивача всупереч його волі, на думку позивача, необхідно витребувати дане майно з чужого незаконного володіння відповідача, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на вказану будівлю, скасувати запис про право власності відповідача на дану будівлю та припинити право власності відповідача на спірне майно.

Заперечення відповідача.

У відзиві №б/н від 01.08.2020 р. відповідач в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову зазначає наступне.

Посадові особи та представники ПрАТ «Закарпаттяобленерго» усвідомлюючи значення своїх дій знаючи, що будівля ЗТП №262 належить ТОВ «Сімо і Ганц» - зареєстрована за вказаним Товариством на праві приватної власності ще 22.07.2008 року, реєстраційний номер майна: 218060 всупереч Закону 11.06.2020 р. зареєстрували це ж майно за ПрАТ «Закарпаттяобленерго».

Крім цього, посадові особи та представники ПрАТ «Закарпаттяобленерго» чітко усвідомлювали, що ТОВ «Сімо і Ганц» придбало вказане майно за оплатним договором, тобто є добросовісним набувачем звернулися з віндикаційним позовом, що не передбачено законом.

Відповідачем визнається та обставина, що реєстрація одної і тої самої будівлі на двох різних осіб є неправомірною.

Також, відповідач визнає, що будівля ЗТП №262 та будівля «під літ.В», що перебуває у складі «будівель під літ. А,А,Б,В» є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.

Відповідачем заперечується підставність заявлення віндикаційного позову на підставі ст. 387, 388, 390 ЦК України, оскільки позивач не зрозумів правовий зміст вказаних норм та не правильно посилається на них, хоч і цитує висновки Верховного Суду. Позивач обрав неправильний спосіб захисту свого можливого права, яке ще слід довести.

Посилання позивача на ст.216 ЦК України взагалі є недоречним, адже Позивач не просить суд визнавати договори не дійсними, а отже дакі є дійсними та належною підставою для виникнення у Відповідачів прав власності.

Посилання Позивача на ЗУ «Про ринок електричної енергії» та можливу соціальну напругу є також незрозумілим та недоречним, адже соціальне напруга виникла у зв`язку з діями Позивача.

Посилання на постанову ВГСУ від 20.05.2013 є юридично не правильним у зв`язку з тим, що позивач посилається на Порядок №17 від 12.01.2017 року, на підставі якого він набув у власність майно.

Відповідь на відзив.

Позивач вважає, що викладені у відзиві доводи є необґрунтовані та спростовує їх тим, що оскільки право власності позивача на будівлю ЗТП №262 виникло на підставі наказу №123 від 14.07.1995 р., проведення державної реєстрації права власності позивача на будівлю ЗТП №262 лише додатково відобразило вже визнане державою (на підставі п.2 ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») право власності позивача на будівлю ЗТП №262.

Також, позивач стверджує, що ПрАТ «Закарпаттяобленерго» жодних дій спрямованих на відчуження та/або передачі даної будівлі ЗТП №262 у володіння інших осіб не вчиняв, а відповідно будівля ЗТП №262 вибула з володіння власника (позивача) не з його власної волі, що надає позивачу право витребувати будівлю ЗТП №262 (будівлю «під літ.В») з чужого незаконного володіння відповідача, навіть незважаючи на те, що вказане майно відповідач придбав за оплатним договором.

Окрім цього, позивач зазначає, що Перелік нерухомого майна є документом, який лише підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства засновником.

Водночас, даний Перелік нерухомого майна не є документом на підставі якого у позивача виникло право власності на будівлю ЗТП №262, оскільки він виданий на підтвердження факту передачі даної будівлі до статутного фонду позивача Наказом Міністерства енергетики та електрифікації України №123 від 14.07.1995 р.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Згідно з Наказом «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995 р. (далі Наказ №123 від 14.07.1995 р.), Міністерство енергетики та електрифікації України передало у статутний фонд ДАЕК «Закарпаттяобленерго», зокрема такий об`єкт нерухомого майна: ««Будівля ЗТП-262 10/0,4 кв», місцезнаходження: вул. Приладобудівельників.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), затвердженого наказом Фонду державного майна України №17 від 12.01.2017 р., документом, що підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства засновником, є складений та підписаний керівником державного органу приватизації (або його заступником) перелік нерухомого майна, переданого у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарського товариства (далі - Перелік нерухомого майна), згідно з додатком 4 до цього Порядку.

У Переліку майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПАТ «Закарпаттяобленерго»), виданого Фондом державного майна України 09.06.2016 р. за №9004 вказано об`єкт нерухомого майна «Будівля ЗТП-262 10/0,4 кв», місцезнаходження: вул. Приладобудівельників, інвентарний номер об`єкта: 785.

Таким чином, будівля ЗТП №262 перебуває у власності позивача на підставі Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 14 липня 1995 року №123 «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», що підтверджується, зокрема, Переліком майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», виданим Фондом державного майна України 09.06.2016.

Враховуючи, що на момент видачі Наказу №123 від 14.07.1995 діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкового проведення державної реєстрації для виникнення права власності на нерухоме майно, право власності позивача на будівлю ЗТП №262 виникло з моменту видачі Наказу №123, тобто з 14.07.1995.

З моменту набуття позивачем права власності на будівлю ЗТП №262 жодних дій спрямованих на відчуження даної будівлі позивачем вчинено не було.

Водночас, згідно реєстраційного посвідчення на будинковолодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 19.11.1996, виданого Ужгородським міжрайонним малим виробничим підприємством технічної інвентаризації, будинковолодіння по вул. Приладобудівельників у м. Ужгороді в цілому зареєстровано за Ужгородською міською радою в особі фонду комунального майна (Державне підприємство «Виробничо-торговий комбінат») на підставі розпорядження голови Ужгородської міської Ради №406 від 14.11.1996 р.

В подальшому будівля «під літ.В» у складі майнового комплексу за адресою: м. Ужгород, вул. Приладобудівельників, буд.5, була відчужена на користь ТОВ «Ізумруд» на підставі договору купівлі-продажу №213 від 05.02.1997 р.

ТОВ «Ізумруд» відчужив об`єкт нерухомого майна «будівлі під літ.А, А, Б,В» з будівлею «під літ.В» у складі, на користь ТОВ «Сімо і Ганц» на підставі договору купівлі-продажу №1058 від 15.05.2003 р.

18.07.2008 р. на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №276 від 11.07.2008 р. відповідачу було видано свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №777498 на об`єкт нерухомого майна «будівлі під літ.А, А, Б,В» у складі яких перебуває належна позивачу будівля ЗТП-262 (будівля «під літ. В»).

Згідно з копій інформаційних довідок наданих позивачем, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про право власності №932 в книзі 5, згідно з якого об`єкт будівля «під літ.В», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В» належить на праві власності відповідачу, підставою для державної реєстрації права власності вказано вищезазначене свідоцтво про право власності №777498 від 18.07.2008 р.

Як стверджує позивач, будівля ЗТП №262, що перебуває у власності позивача на підставі наказу №123 від 14.07.1995 р. та будівля «під літ.В», право власності на яку зареєстроване за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №777498 від 18.07.2008 р. є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.

З наведеного вбачається, що оскільки Ужгородська міська рада в особі фонду комунального майна (Державне підприємство «Виробничо-торговий комбінат») не могла у встановленому законом порядку мати право власності на спірне майно, так як таке на момент видачі реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 р. вже перебувало у власності позивача, а відтак Фонд комунального майна Ужгородської міської ради не мав права відчужувати будівлю «під літ.В» ТОВ «Ізумруд», яке в подальшому так само не мало підстав для відчуження даної будівлі відповідачу.

В свою чергу, виконавчий комітет Ужгородської міської ради не мав права видавати свідоцтво про право власності відповідачу на будівлю «під літ.В», оскільки таке майно було неправомірно набуте останнім, в порушення права власності позивача.

Вказані обставини зумовили звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом його права в судовому порядку з вимогами на підставі ст.388 ЦК України, витребувати зазначений об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача, скасувати рішення про державну реєстрацію та запису про право власності відповідача на дану будівлю та припинення права власності відповідача на будівлю «під літ. В».

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Позивач звернувся з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про право власності на нерухоме майно та припинення права власності на нерухоме майно.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на будівлю ЗТП №262 у встановленому чинним на момент такого набуття законодавством порядку на підставі Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995.

Так, згідно п.4 Указу Президента України «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» від 04.04.1995 р. (в редакції чинній станом на 14.07.1995 р.), постановлено: Фонду державного майна України передати Міністерству енергетики і електрифікації України управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, що створюються відповідно до цього Указу, на період реформування електроенергетичної галузі та становлення ринку енергії.

Відповідно до п.9 розділу ІІ Методики оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої постановою КМУ №36 від 18.01.1995 р. (в редакції чинній станом на 01.06.1995 р.) (далі Методика оцінки вартості), розмір статутного фонду акціонерного товариства, що створюється в процесі приватизації чи корпоратизації, визначається як вартість цілісного майнового комплексу відповідно до розділу III та з дотриманням вимог розділу VI цієї Методики.

Згідно п.11 розділу ІІІ Методики оцінки вартості, цілісний майновий комплекс - це господарський об`єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Оцінка вартості цього комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства.

Закарпатським обласним підприємством електричних мереж було прийнято наказ «Про склад комісії з інвентаризації майна підприємства» №122 від 21.06.1995 р., згідно з п.1 якого наказано провести інвентаризацію майна підприємства відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій яке передається в аренду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 1993 р. №158 станом на 01.06.1995.

Відповідно до п.4 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається оренду, затвердженого постановою КМУ №158 від 02.03.1993 р., головною метою інвентаризації є визначення фактичної наявності й стану майна об`єкта інвентаризації, перевірка фактичної наявності майна з даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі.

Таким чином, комісією з інвентаризації майна Закарпатського обласного підприємства електричних мереж було проведено вищезазначену інвентаризацію за результатом якої було складено інвентаризацію основних засобів станом на 01.06.1995 р.

Визначення перебування об`єктів нерухомого майна у складі цілісного майнового комплексу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж, здійснювалось на підставі відомостей щодо перебування об`єктів нерухомого майна на балансі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж, які були відображені, зокрема, у інвентаризації основних засобів станом на 01.06.1995 р.

Аналіз вищенаведених норм, які були чинні станом на 14.07.1995 р. , вказує на те, що розмір статутного фонду акціонерного товариства, що створюється в процесі корпоратизації, визначався, як вартість цілісного майнового комплексу, тобто господарського об`єкту із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг), у складі якого перебувають, зокрема, будівлі та оцінка вартості якого здійснюється на підставі балансу підприємства щодо якого прийнято рішення про проведення його корпоратизації.

Відповідно до наданих позивачем разом з клопотанням про долучення доказів від 12.05.2021 р. та досліджених судом в рамках судового засідання інвентарних відомостей Закарпатського обласного підприємства електричних мереж складених станом на 01.06.1995 р. у складі цілісного майнового комплексу вказаного підприємства станом на 01.06.1995 р. обліковувався наступний об`єкт «Здание ЗТП-262 10/0,4 кв».

Завершальним етапом проведення оцінки майна цілісного майнового комплексу підприємства, що перетворюється в процесі корпоратизації та визначення розміру статутного фонду акціонерного товариства (утвореного на базі корпоратизованого підприємства), згідно вищезазначених норм, було складання акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу.

Відповідно до п.1, 2, 5 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995 р. було наказано:

- затвердити акт оцінки цілісного майнового комплексу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж;

- заснувати на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж Державну акціонерну енергопостачальну компанію Закарпаттяобленерго та затвердити її статут;

- вважати Державну акціонерну енергопостачальну компанію Закарпаттяобленерго правонаступником Закарпатського обласного підприємства електричних мереж.

За таких обставин суд встановив, що наказом Міністерства енергетики та електрифікації України «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995 р. було визначено вважати ДАЕК «Закарпаттяобленерго» правонаступником ЗОПЕМ, зокрема правонаступником щодо права власності ЗОПЕМ на об`єкти, що перебували у складі цілісного майнового комплексу ЗОПЕМ, наявність яких у його складі була відображена у затвердженому наказом №123 від 14.07.1995 р. акті оцінки даного майнового комплексу.

За змістом пункту 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств № 508 (в редакції, чинній станом на 14.07.1995) з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності ДАЕК «Закарпаттяобленерго» у формі відкритого акціонерного товариства №00131529 від 31.08.1995 р., ДАЕК «Закарпаттяобленерго» (правонаступником якої є позивач) було зареєстроване 31.08.1995 р.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1898/18, від 14.06.2022 р. у справі №910/9381/20, сформовано такі правові висновки:

«…Внаслідок корпоратизації товариства все майно, включене до статутного фонду останнього, стає власністю новостворюваного товариства, яке утворюється внаслідок корпоратизації…».

Отже, з моменту державної реєстрації ДАЕК «Закарпаттяобленерго», яка мала місце 31.08.1995 всі активи та пасиви Закарпатського обласного підприємства електричних мереж, в тому числі і спірна будівля ЗТП-262 стала власністю ДАЕК «Закарпаттяобленерго».

Факт передачі спірного майна до статутного фонду позивача на підставі Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України «Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» №123 від 14.07.1995 підтверджується, також, Переліком майна переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПАТ «Закарпаттяобленерго»), виданим Фондом державного майна України 09.06.2016.

Так, відповідно до п.5.1. Положення про впорядкування передачі (в редакції станом на 04.05.2016 р.), державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника.

У відповідності до вимог п.5.1. Положення про впорядкування передачі, позивач у додатках до листа від 04.05.2016 р. надав ФДМ України всі необхідні документи, на підставі яких даний Державний орган приватизації згідно чинного на момент такого звернення законодавства, повинен був підготувати підтвердження права власності Товариства на нерухоме майно, що було внесено до його статутного фонду засновником під час корпоратизації.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації) затвердженого наказом Фонду державного майна України №17 від 12.01.2017 р., документом, що підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства засновником, є складений та підписаний керівником державного органу приватизації (або його заступником) перелік нерухомого майна, переданого у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарського товариства (далі - Перелік нерухомого майна), згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Не дивлячись на те, що Положення про впорядкування передачі об`єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене наказом Фонду державного майна України №2097 від 25.11.2003 р. втратило чинність на підставі наказу ФДМ України №17 від 12.01.2017 р., втрата чинності даного положення не скасувала чинність Переліку майна від 09.06.2016 р., оскільки згідно вищезазначеного наказу ФДМ України №17 від 12.01.2017 р. було затверджено Порядок підтвердження державними органами приватизації факту передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації).

Враховуючи вищезазначені обставини, а також беручи до уваги, що пунктом 5 Порядку підтвердження передачі майна, було навпаки звужено перелік документів, один або декілька з яких повинне надати Товариство Фонду державного майна України з метою підтвердження факту передачі державного майна до статутного капіталу господарського товариства, утвореного у процесі корпоратизації в порівнянні з аналогічним переліком документів, який містився в п.2.3. Положення про впорядкування передачі, достовірність Переліку нерухомого майна від 09.06.2016 р. не може викликати жодних сумнівів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2022 р. у справі №910/9381/20 було сформовано наступні правові висновки:

«…21. Перевіряючи застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звертає увагу на те, що обмежившись передусім посиланням на недоведеність позивачем обставин вірогідного внесення будівлі ЗТП № 277 до статутного фонду ДАЕК "Закарпаттяобленерго саме в 1995 році з огляду на видачу Фондом лише в червні 2016 року Переліку майна, внесеного до статутного фонду ДАЕК "Закарпаттяобленерго", суди попередніх інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм статті 21 Закону України "Про власність" (в редакції, чинній станом на 14.07.1995), статті 12 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній станом на 14.07.1995), пунктів 15, 16 Положення № 508 (в редакції, чинній станом на 14.07.1995) у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1898/18, оскільки ухилилися від надання оцінки тим істотним обставинам, на існуванні яких наполягає позивач в аспекті підтвердження виникнення в 1995 році права власності Товариства на спірну будівлю Переліком майна, внесеного до статутного фонду товариства, утвореного в процесі корпоратизації, незалежно від дати складання та видачі третьою особою-2 такого Переліку….».

Тобто, з вказаних висновків ВС вбачається, що Перелік нерухомого майна від 09.06.2016 р. не є документом на підставі якого у позивача виникло право власності на будівлі відображені у ньому, в той же час, зазначений перелік підтверджує факт внесення майна до статутного фонду ДАЕК «Закарпаттяобленерго» у 1995 р.

З моменту набуття позивачем права власності на будівлю ЗТП №262 жодних дій спрямованих на відчуження даної будівлі позивачем вчинено не було.

Господарським судом встановлено, що тотожність будівель ЗТП №262 та будівлі «під літ.В» підтверджується шляхом порівняльного аналізу наступних доказів:

- копії схеми земельної ділянки за адресою: м.Ужгород, вул. Приладобудівельників, буд.5 від 17.10.1996 р.;

- копії ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: м.Ужгород, вул. Приладобудівників, 5 від 23.12.2004 р.;

- копії ситуаційного плану земельної ділянки по вул. Приладобудівників, 5 м.Ужгород, Закарпатської області та експлікації до нього від 20.05.2008 р.;

- копії схеми розташування будівель та споруд на вулиці Приладобудівників міста Ужгород Закарпатської області від 16.12.2019 р., наявної в технічному паспорті на нежитлову будівлю ЗТП №262 від 16.12.2019 р.;

- копії фото будівлі ЗТП №262;

- довідки ПрАТ «Закарпаттяобленерго» щодо унікального номеру ЗТП-262 №154-25/4220 від 19.06.2020 р.

Окрім цього, обставина тотожності будівель ЗТП №262 та будівлі «під літ.В», що перебуває у складі «будівель під літ. А,А,Б,В» визнається обома сторонами у справі.

У пунктах 10.10, 10.29, 10.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 викладено такі висновки щодо застосування норм 387, 388 ЦК України у подібних правовідносинах:

«…Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17….»

На необхідності врахування зазначених висновків ВП ВС у справі з подібними правовідносинами наполягає ВС у постанові від 14.06.2022 р. у справі №910/9381/20.

Як було встановлено судом, право власності ДАЕК «Закарпаттяобленерго» (правонаступник ПрАТ «Закарпаттяобленерго») виникло з моменту державної реєстрації ДАЕК «Закарпаттяобленерго», яка мала місце 31.08.1995 р.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки, право власності ДАЕК «Закарпаттяобленерго» (правонаступником якої є позивач) виникло у 1995 р. та продовжує безперервно існувати до сьогоднішнього дня, прийняття будь-якого акту або видача документу про оформлення права власності на вказану будівлю за іншим суб`єктом є неправомірним та таким, що порушує право власності позивача на зазначену будівлю.

В даному випадку, видача реєстраційного посвідчення на будинковолодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 19.11.1996 р. (на підставі розпорядження голови Ужгородської міської ради від №406 від 14.11.1996 р.) та всі подальші дії щодо відчуження спірного майна та оформлення права власності на дане майно за відповідачем були неправомірними та порушують право власності позивача, а відтак не могли спричинити виникнення реальних правових наслідків щодо будівлі ЗТП №262 (будівлі «під літ.В»).

Ужгородська міська рада в особі фонду комунального майна (Державне підприємство «Виробничо-торговий комбінат») не мала підстав для набуття права власності на спірне майно, так як на момент видачі реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 р. таке майно вже перебувало у власності позивача, а відтак Фонд комунального майна Ужгородської міської ради не мав права відчужувати будівлю «під літ.В» ТОВ «Ізумруд», яке в подальшому так само не мало підстав для відчуження даної будівлі відповідачу.

В свою чергу, виконавчий комітет Ужгородської міської ради не мав права видавати свідоцтво про право власності відповідачу на будівлю «під літ.В», оскільки таке майно було неправомірно набуте останнім, в порушення права власності позивача.

Окрім цього, наразі в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості щодо рішення про державну реєстрацію права власності від 22.07.2008 р. (щодо права власності відповідача на будівлю «під літ.В») та запис про право власності відповідача на будівлю «під літ.В» (номер запису про право власності: 932 в книзі 5).

Відповідно до абз.3 ч.5 ст.12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Суд вважає, що наявність в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності відповідача на будівлю «під літ.В» в той час, як вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві власності позивачу, є порушенням права власності позивача та суперечить принципу гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження відображеного в п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому щодо заявленої стороною позивача вимоги про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності №932 в книзі 5 суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові КГС ВС від 28.10.2020 у справі №910/10963/19 зазначено, що виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту скасування запису, є неналежним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Більш того, вимога позивача про скасування зазначеного запису із закриттям відповідного розділу в Реєстрі не узгоджується з положеннями ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приймаючи до уваги практику ВС, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту скасування запису, є неналежним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Натомість, пунктом 1 частини 1 статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності від 22.07.2008 р в частині державної реєстрації права власності відповідача на будівлю «під літ.В», є неправомірним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 752/13695/18, від 09.09.2020 у справі № 355/1177/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №910/9381/20 міститься такий висновок: "Аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом".

Подібний правовий висновок сформульовано в пунктах 62- 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Отже, будівля «під літ.В» (ЗТП №262) є такою, що «юридично» вибула із володіння позивача, внаслідок наявності державної реєстрації права власності на дану будівлю за відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про витребування будівлі «під літ.В» (ЗТП №262) з чужого незаконного володіння відповідача та про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю під літ.В» знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на будівлю «під літ.В» - підлягає скасуванню на підставі судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність припинення такого права власності в порядку норм ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути прийняті доводи відповідача, викладені у відзиві на позов про те, що факт наявності державної реєстрації права власності позивача на спірне майно є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Тому суд констатує, що вимоги позивача щодо витребування будівлі «під літ.В» з чужого незаконного володіння відповідача, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на будівлю «під літ.В», припинення права власності відповідача на будівлю «під літ.В» є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.129 ГПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 75%, у сумі 6 306, 00 грн. сплаченого судового збору.

Також, представником позивача було подано до суду заяви про розподіл судових витрат від 22.07.2020 та від 11.01.2020 в яких позивач просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Сімо і Ганц» на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.

Розглянувши матеріали заяви та додані до неї докази суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, між позивачем та «Професійним адвокатським об`єднанням «Консенсус» укладено договір №38 від 30.01.2018 р. про надання правової допомоги позивачу, п.4.1. якого визначено що вартість та умови надання правової допомоги об`єднанням по кожному конкретному дорученню клієнта визначається Сторонами у додатках до цього Договору. Так, правова допомога у господарській справі за позовом ПрАТ «Закарпаттяобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення та запису про право власності на нерухоме майно, припинення права власності та супровід справи у суді першої інстанції визначена Додатком №131 від 22.06.2020 р. до Договору №38 від 30.01.2018.

Згідно п.1 Додаткової угоди №9 від 28.12.2020 до договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 р. за №38, сторони домовились в додатках до даного Договору, найменування «Професійне адвокатське об`єднання «Консенсус» змінити на «Професійне адвокатське об`єднання «Консенсус+» в усіх відмінках.

Обґрунтовуючи вимоги на відшкодування понесених витрат, позивачем надано копію акту №107/21 від 11.01.2021 р. з детальним розрахунком фактично наданих послуг та періоду затраченого часу, докази оплати послуг на суму 15 000, 00 грн. копію платіжного доручення №5375 від 03.07.2020 р., копію рахунку №125 від 30.06.2020 р., звіт щодо виконання доручення клієнта згідно з Додатком №131 від 22.06.2020 р. до договору, а також копію додаткової угоди №9 від 28.12.2020 р., оригінал витягу від 22.06.2020 р. з договору №38 від 30.01.2018, копію додатку №131 до договору №38 від 30.01.2018 р.

В свою чергу, від відповідача заперечень, клопотань про зменшення судових витрат тощо на адресу суду не надходило.

За таких обставин, дослідивши зазначені докази і доводи позивача, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, суд визнає вимоги позивача правомірними, належним чином підставними та доведеними.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольнив частково, тобто на 75% від заявлених, то з відповідача, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України, підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу, пропорційно до задоволених 75% вимог, що в сумі становить 11 250, 00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Витребувати на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57) з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» (код в , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5) будівлю «під літ.В», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 (реєстраційний номер майна:218060).

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 22.07.2008 р. в частині державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» (код в , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5) на будівлю «під літ. В», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 (реєстраційний номер майна:218060).

4. Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» (код в , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5) на будівлю «під літ.В», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «будівлі під літ. А, А, Б, В», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5 (реєстраційний номер майна:218060), номер запису про право власності: 932 в книзі 5.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» (код в , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57), суму в розмірі 6 306,00 грн (шість тисяч триста шість грн 00 коп.) сплаченого ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімо і Ганц» (код в , місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Приладобудівників, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57), суму в розмірі 11 250, 00 грн (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят грн. 00 коп.) на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядаєтьсяhttp://court.gov.ua/fair/sud5008/ або://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 07.09.2022

Суддя Л.В. Андрейчук