ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Справа № 903/336/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

суддя Маціщук А.В.,

суддя Мельник О.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ефект" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 (суддя Войціховський В.А., м.Луцьк, повний текст складено 23.06.2022 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут", м. Луцьк

до відповідача: Приватного підприємства "Ефект", м. Луцьк

про стягнення 14 776,14 грн.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Волиньгаз Збут" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом ПП "Ефект" про стягнення 131 558,81 грн., в тому числі 116 782,67 грн. заборгованості по оплаті природного газу, поставленого на виконання умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР437-1015-21 від 31.12.2020р. у період з січня 2022 року по березень місяць 2022 року, 5151,64 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 8853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних.

13 червня 2022 року ТОВ "Волиньгаз Збут" звернулось до суду першої інстанції з заявою від 13.06.2022р. №VLz-CK-9500 про зменшення позовних вимог в частині стягнення 116 782,67 грн. заборгованості у зв`язку із сплатою суми боргу після подання позовної заяви до суду. Посилаючись на положення ст. 46 ГПК України позивач, просив прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача 5 151,64 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 8 853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних, судові витрати покласти на відповідача.

Протокольною ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.06.2022 року заяву про зменшення позовних вимог прийнято та постановлено продовжувати подальший розгляд справи, виходячи із наступної нової ціни позову 14 776,14 грн. та наступного предмету спору: стягнення 5 151,64 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Ефект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" 1 030,32 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних втрат та 770,91 грн. трьох відсотків річних, а всього 10 654,82 грн., 2 481 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові в частині стягнення 4 121,32 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Приватне підприємство "Ефект" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 23 червня 2022 року у справі №903/336/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, суми інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

В обгрунтування апеляційної скарги Приватне підприємство "Ефект" посилається на те, що 29 грудня 2021 року між ПП «Ефект» та ТОВ "Волиньгаз Збут" було укладено договір №41АР200-41740-22 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів. До введення воєнного стану в Україні підприємство добросовісно та вчасно виконувало свої зобов`язання перед ТОВ «Волиньгаз Збут».

Відповідно до п.6.4. Договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АР437-1015-21 від 31.12.2020 Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форм-мажорних обставин).

Скаржник зазначає, що причинно - наслідковий зв`язок між невчасним виконанням зобов`язання та обставинами форс-мажору полягають у наступному. Основний вид діяльності ПП «Ефект» - 41.20 «Будівництво житлових і нежитлових будівель» відповідно до якого підприємство виконує замовлення з капітальних ремонтів/ ремонтів/ реконструкції об`єктів соціальної сфери замовниками виконання яких виступають підприємства та організації, що фінансували виконання таких робіт за рахунок бюджетних коштів. ПП «Ефект» протягом лютого - квітня 2022 року виконало та здало замовникам для проведення оплати робіт на суму понад 1 млн.грн, що підтверджується Листом ГУ ДКС України у волинській області від 05.05.2022 №07- 07-07/2380. Проте, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 №590, органи ДКС України виконуючи свої повноваження в особливому режимі в умовах воєнного стану здійснюють першочергово видатки, пов`язані із відсіччю збройної агресії та захисту держави, а тому виконані підприємством роботи по даний час не профінансовано. Заборгованість перед ТОВ «Волиньгаз Збут» було погашено за рахунок надходжень з інших джерел господарської діяльності ПП «Ефект», пошук і надходження до яких вимагало певного часу і відповідно виникла затримка у виконанні зобов`язань за Договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41АР437-1015-21 від 31.12.2020.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ефект" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Ефект" на рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ефект" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (постачальник) та Приватним підприємством "Ефект" (споживач) було укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР437-1015-21 (далі за текстом - договору №41АР437-1015-21) (а.с. 9-11).

Згідно з умовами п. 1.1. договору №41АР437-1015-21 постачальник зобов`язувався передати у власність споживачу у 2021 році природний газ, а споживач зобов`язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п.п. 2.5.1.-2.5.4. договору №41АР437-1015-21, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі непозбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Згідно з п.п. 3.1.-3.2. договору №41АР437-1015-21, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватися, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається. Ціна одного кубічного метру природного газу без урахування податку на додану вартість становить 8,11342400 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 8,25000000 грн. Податок на додану вартість становить 1,65000000 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 9,90000000 грн.

Відповідно до п.п 4.1.-4.2. договору №41АР437-1015-21, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України- гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% здійснюється споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 9.1. договору №41АР437-1015-21, останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до реєстру споживачів ТОВ "Волиньгаз Збут" в інформаційні платформі оператора ГТС до 31.12.2021р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Пунктом 9.15. договору №41АР437-1015-21 передбачено, що останній вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Кількість пролонгацій не обмежена.

Даний договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору на постачання природного газу від 31.12.2020р. №41АР437-1015-21 позивачем у січня-березні 2022 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу в обсязі 2045,55 куб.м. загальною вартістю 116 782,67 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів прийому-передачі природного газу №ВОЗ82000322 від 31.01.2022р. на суму 64 502,27 грн., №ВОЗ82001371 від 28.02.2022р. на суму 28 860,19 грн., №ВОЗ82002052 від 31.03.2022р. на суму 23 420,21 грн. (а.с.15-17).

В свою чергу ПП "Ефект", взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені договором) не виконало, у зв`язку з чим на момент подання позову до суду та на час відкриття провадження судом першої інстанції у даній справі заборгувало ТОВ "Волиньгаз Збут" 116 782,67 грн.

Поруч з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем після звернення позивача з позовом до суду (25.05.20222р.) та після відкриття судом провадження у справі (26.05.2022р.) було сплачено повністю суму основного боргу в розмірі 116 782,67 грн, що стверджується платіжними дорученнями №3740 від 30.05.2022р. на суму 93 362,34 грн., №3750 від 02.06.2022р. на суму 10 000 грн. та №3741 від 02.06.2022р. на суму 13 420, 21 грн. (а.с.32-34) та не заперечується позивачем з огляду на клопотання від 13.06.2022р. №VLz-CK-9500 про зменшення розміру позовних вимог на суму стягнення 116 782,67 грн. основної заборгованості (а.с. 64).

Протокольною ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.06.2022 року заяву про зменшення позовних вимог прийнято та постановлено продовжувати подальший розгляд справи виходячи із наступної нової ціни позову 14 776,14 грн. та наступного предмету спору: стягнення 5 151,64 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних.

Отже предметом спору у даній справі є стягнення 5 151,64 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Ефект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" 1 030,32 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних втрат та 770,91 грн. трьох відсотків річних, а всього 10 654,82 грн., 2 481 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В позові в частині стягнення 4 121,32 грн. пені відмовлено.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2.1. договору на постачання природного газу від 31.12.2020р. №41АР437-1015-2, встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, позивачем при зверненні до суду першої інстанції з позовом про стягнення суми заборгованості 116 782,67 грн. було включено до ціни позову вимогу щодо стягнення з відповідача 5 151,64 грн. пені, нарахованої за період прострочки платежів з 11.02.2022р. по 23.05.2022р. (по кожному акту окремо).

З метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого позивачем нарахування пені, а саме: 11.02.2022 - 10.03.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ), 64 502,27 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 28 днів (прострочення) : 100 = 989,62 грн.; 11.03.2022 - 10.04.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ) 93 362,46 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 31 днів (прострочення) : 100 = 1585,88 грн.; 11.04.2022 - 23.05.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ) 116 782,67 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 43 днів (прострочення) : 100 = 2751,59 грн. Всього розмір пені за період з 11.02.2022 по 23.05.2022 становить 5320,09 грн.

Оскільки суд, приймаючи рішення не може виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період з 11.02.2022 по 23.05.2022 підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі 5151,64 грн.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.08.2022 року у справі №917/1056/20.

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору на постачання природного газу від 31.12.2020р. №41АР437-1015-21, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, повні визнання та оплату стороною суми основного боргу 116 782,67 грн. після відкриття судом провадження у справі, період прострочення який є незначним (близько чотирьох місяців), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість суду з власної ініціативи на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 80% та стягнути її з ПП "Ефект" на користь ТОВ "Волиньгаз Збут" в розмірі 1030,32 грн. В частині стягнення пені в розмірі 4 121,32 грн. в позові слід відмовити у зв`язку із зменшенням судом розміру санкцій.

Щодо позовної вимоги про стягнення 8 853,59 грн. суми інфляційних нарахувань та 770,91 грн. трьох відсотків річних, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України перебачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц (провадження №14-424цс19).

Позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 770,91 грн. трьох відсотків річних за період 11.02.2022р. по 23.05.2022р. та 8 853,59 грн. суми інфляційних за період прострочки платежів за лютий, березень, квітень 2022р.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) спостерігалася інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто відбулося дефляція).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 викладено наступну правову позицію:

"Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100 % (дефляції).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступає від висновків касаційного суду у Постанові ВС від 21.05.2019 по справі №916/2889/13 та від Постанови ВС від 14.01.2020 по справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.".

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Колегією суддів перевірено правильність здійсненого позивачем нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, а саме: з 11/02/2022 до 10/03/2022 - 64 502,27 x 3% x 28 : 365 : 100 = 148,44 грн.; з 11/03/2022 до 10/04/2022 - 93 362,46 x 3 % x 31 : 365 : 100 = 237,88 грн.; з 11/04/2022 до 23/05/2022 - 116 782,67 x 3 % x 43 : 365 : 100 = 412,74 грн. Всього розмір трьох процентів річних за період з 11.02.2022 по 23.05.2022 становить 799,06 грн.

З 11/02/2022 до 10/03/2022 - 64 502,27 x 1.01600000 - 64 502,27 = 1032,04 грн.; з 11/03/2022 до 10/04/2022 - 94 394,50 x 1.04500000 - 94 394,50 = 4 247,75 грн.; з 11/04/2022 до 30/04/2022 - 122 062,46 x 1.03100000 - 122 062,46 = 3 783,94 грн. Всього розмір інфляційних втрат за лютий, березень, квітень 2022 року становить 9063,73 грн.

Оскільки суд, приймаючи рішення не може виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 770,91 грн. трьох відсотків річних за період 11.02.2022р. по 23.05.2022р. та 8 853,59 грн. суми інфляційних за період прострочки платежів за лютий, березень, квітень 2022 року підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", якою визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні", установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки вказана постанова стосується заборони нарахування інфляційних нарахувань та процентів річних населенню, відповідач є юридичною особою.

Поряд з цим, відповідач в обгрунтування своїх заперечень щодо позовних вимог у даній справі посилається на те, що введення воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка унеможливлює вчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором від 31.12.2020р. №41АР437-1015-21.

Відповідно до п.6.4. Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР437-1015-21 від 31.12.2020 сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Крім того, відповідач зазначає, що причинно - наслідковий зв`язок між невчасним виконанням зобов`язання та обставинами форс-мажору на його думку полягають у тому, що основний вид діяльності ПП «Ефект» - 41.20 «Будівництво житлових і нежитлових будівель» відповідно до якого підприємство виконує замовлення з капітальних ремонтів/ ремонтів/ реконструкції об`єктів соціальної сфери замовниками виконання яких виступають підприємства та організації, що фінансували виконання таких робіт за рахунок бюджетних коштів. Протягом лютого - квітня 2022 року відповідач виконав та здав замовникам для проведення оплати робіт на суму понад 1 млн.грн, що підтверджується листом ГУ ДКС України у Волинській області від 05.05.2022 № 07- 07-07/2380. Проте, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590, органи ДКС України виконуючи свої повноваження в особливому режимі в умовах воєнного стану здійснюють першочергово видатки, пов`язані із відсіччю збройної агресії та захисту держави, а тому виконані підприємством роботи по даний час не профінансовано.

Щодо вказаних заперечень відповідача суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Колегія суддів відзначає, що приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Водночас, відповідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, враховуючи наступне.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що заборгованість перед ТОВ «Волиньгаз Збут» було погашено за рахунок надходжень з інших джерел господарської діяльності ПП «Ефект».

Отже, в даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР437-1015-21 від 31.12.2020.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд апеляційної інстанції відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально та такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути наслідків несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правильним по суті висновком Господарського суду Волинської області про часткове задоволення позову у даній справі та стягнення з Приватного підприємства "Ефект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" 1 030,32 грн. пені, 8 853,59 грн. суми інфляційних втрат та 770,91 грн. трьох відсотків річних, а всього 10 654,82 грн., 2 481 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (скаржника).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ефект" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 23.06.22р. у справі №903/336/22 без змін.

2. Справу №903/336/22 повернути Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" вересня 2022 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.