ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2022 р. Справа№ 911/829/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління

на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року

у справі №911/829/22 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг»

про стягнення 77161,73 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/829/22 позовну заяву №517/1566 від 06.06.2022 року (вх. № суду 780/22 від 10.06.2022) Київського квартирно-експлуатаційного управління до Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» про стягнення 77161,73 грн, разом з доданими до неї документами, повернуто заявнику на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу №911/829/22 на розгляд до Господарського суду Київської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Також за твердженням скаржника суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правову позицію викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №910/16780/20 від 31.03.2021 року.

Водночас, скаржник зазначив, що позовні вимоги виникли з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Крім того, скаржник наголосив, що спірні договори укладені між одними й тими ж самими сторонами, в однаковий проміжок часу. Вказані договори є ідентичними та однорідними за змістом, текстом та правовою природою, в них аналогічні пункти та умови, єдина їх відмінність полягає в об`єктах, які передавалися в оренду та сума орендних платежів. Заборгованість по кожному із вищевказаних договорів підтверджується ідентичними, аналогічними документами, а саме:претензіями, рахунками та актами звірки. По кожному із цих договорів обраний один і той самий спосіб захисту прав і законних інтересів Київського КЕУ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2022 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд констатує, що предметом оскарження є судова ухвала, котрою повернуто позовну заяву заявникові.

Враховуючи, що п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, стосовно перегляду ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові ), міститься в переліку ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/829/22. Розгляд апеляційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/829/22 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи своєю ухвалою від 04.07.2022 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Київського квартирно-експлуатаційного управління -задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного перегляду є вирішення питання дотримання судом першої інстанції норм Господарського процесуального кодексу України щодо повернення позовної заяви та доданих до неї документів позивачу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

За приписами ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу).

Частиною першою ст. 173 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

З аналізу ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що позивач має право на об`єднання в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Колегія суддів зазначає, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №914/2191/18.

Зі змісту ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України також вбачається, що порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Окрім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в ч.ч. 4, 5 вказаної статті.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, в позовній заяві позивачем об`єднано вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за одинадцятьма окремими господарськими договорами, а саме:

- попереднім договором № 5/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 4/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 12/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 9/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 8/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 7/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 6/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 3/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 331/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 335/2012 від 01.04.2012 року;

- попереднім договором № 224/2012 від 01.04.2012 року.

- спірні договори укладені між одними й тими ж самими сторонами, в однаковий проміжок часу.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника, що вказані договори є ідентичними та однорідними за змістом, текстом та правовою природою, в них аналогічні пункти та умови, єдина їх відмінність полягає в об`єктах, які передавалися в оренду та сума орендних платежів. Заборгованість по кожному із вищевказаних договорів підтверджується ідентичними, аналогічними документами, а саме:претензіями, рахунками та актами звірки. По кожному із цих договорів обраний один і той самий спосіб захисту прав і законних інтересів Київського КЕУ.

Так, вимоги заяви пов`язані між собою одним і тим самим способом захистом прав і законних інтересів позивача, а їх сумісний розгляд не розширює предмету доказування у справі та не збільшує коло учасників процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги, що є предметом цього позову, виникли з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів шляхом стягнення заборгованості за попередніми договорами, а також заявлені позовні вимоги стосуються одних і тих же осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанцій дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню всіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору по суті, оскільки позов подано на підставі одинадцяти договорів, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги, оскільки підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні попередні договори та дії вчинені на виконання вказаних попередніх договорів, які обґрунтовуються різними доказами.

Однак, наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасними, оскільки необхідність об`єднання в позовній заяві декількох позовних вимог, що мають різні підстави виникнення, обґрунтовано позивачем пов`язаністю поданих до позовної заяви доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги і, на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому, на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 918/1/18, від 10.05.2019 року у справі № 905/2043/18, від 13.09.2019 року у справі № 905/909/19.

Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час аналіз п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України у системному співвідношенні з приписами ст. 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи ч. 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте, у будь-якому випадку коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у ч. 4, 5 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов. Подібні висновки містять постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №902/434/19, від 02.12.2020 року у справі № 908/420/20 та від 31.03.2021 року у справі №910/16780/20.

Проте, суд першої інстанції не врахував вищевикладене та правил об`єднання/роз`єднання позовних вимог, передбачених ч.ч. 1, 6 ст.173 Господарського процесуального кодексу України, а тому дійшов помилкового висновку щодо наслідків, передбачених приписами п.2 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем сплачено одинадцять разів судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 201, 208-217 від 02.06.2022 року (наявні в матеріалах оскарження).

Крім того, посилання суду першої інстанції в оскаржувані ухвалі на те, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору є безпідставним, оскільки таке право суду було передбачено та закріплено в ст. 63 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017 року.

Разом з тим, на час постановлення оскаржуваної ухвали ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в редакції після 15.12.2017 року, на відміну від ст. 63 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017 року, не передбачено повернення позовної заяви з таких підстав, що об`єднання позовних вимог перешкоджає з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції норм п.2 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та, як наслідок, неправомірне повернення позовної заяви позивачу.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню, а матеріали оскарження - переданню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.129, 252, 255, 269-271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі № 911/829/22 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/829/22 скасувати.

3. Матеріали оскарження №911/829/22 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко