ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022м. ДніпроСправа № 904/1463/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", м. Київ

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 60 758,19 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" збитків в порядку регресу в розмірі 60 758,19 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2022 позовну заяву залишено без руху.

21.06.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача ОСОБА_1 .

12.07.2022 відповідач направив відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив.

18.07.2022 позивач надав відповідь на відзив.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

22.08.2022 справу розглянуто по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

26.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 348248Га/05АВ, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Subaru (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

14.11.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля МАЗ (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 .

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2019 по справі №214/8766/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У зв`язку з тим, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу МАЗ (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) за договором обов`язкового страхування № АО5590994 у ПрАТ «НАСК «ОРАНТА», позивач звернувся до третьої особи-1 із заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Третя особа-1 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 65 003,17 грн.

Керуючись положеннями статей 1166, 1172, 1191, 1192 Цивільного кодексу України позивач посилається на те, що до ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" перейшло право вимоги на отримання від винної особи - ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ "Екоспецтранс" (відповідачем), компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Subaru (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що на підставі страхового акту № ARX2524442 від 04.12.2019 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 125 761,36 грн., а третьою особою-1 виплачено в порядку регресу 65 003,17, невиплаченим є страхове відшкодування у розмірі 60 758,19 грн., про стягнення якого позивач звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №348248Га/05АВ, укладеного 26.11.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник), страхова компанія взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Договір добровільного страхування був укладений з АТ «СК «АХА Страхування» , а не з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС», як про це вказано в позові. Доказів про правонаступництво Позивача суду не надано.

Щодо доданої Позивачем роздруківки з системи платіжного доручення № 620888 від 05.12.2019 на суму 133 985,38 грн. відповідач вважає доказ неналежним, оскільки з нього неможливо становити ті обставини, що страхове відшкодування було виплачене саме ОСОБА_3 у сумі 125 761,36 грн.

Відповідач зазначає, що на виконання вимог п.21.1. ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТОВ «Екоспецтранс» з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 29/2019-1 від 12.08.2019, яким передбачено зобов`язання страховика взяти на себе зобов`язання: у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах визначених Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.3. Договору встановлено ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що становить 100 000,00 грн на одного потерпілого по кожному полісу.

Пунктом 5.1.7. Договору визначено, що Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування потерпілому у порядку та на умовах, що передбачені Законом і цим Договором страхування, а саме протягом місяця з дня отримання усіх відповідних документів або в строки та в обсягах, передбачених рішенням суду.

Позивач в своєму позові зазначив, що у зв`язку з тим, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 за договором обов`язкового страхування несе ПАТ «НАСК «ОРАНТА», останній здійснив виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 65 003,17грн.

При цьому, Позивач долучив до матеріалів справи копію заяви Позивача від 30.01.2020 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», де він просить відшкодувати в порядку регресу суму 125 761,36грн.

Відповідач вважає, що Позивач необґрунтовано просить стягнути з нього різницю між виплаченою ним потерпілому сумою страхового відшкодування і сумам, яку виплатив страховик - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у сумі 60 758,19грн., зазначає, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди потерпілій особі.

Таким чином, відповідач зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу (ТОВ «Екоспецтранс») на час настання страхового випадку - 14.11.2019 була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», саме ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є зобов`язаною стороною, яка повинна відшкодувати збитки Позивачу.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для стягнення суми страхового відшкодування.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

За приписами частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як визначено статтею 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. У силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 26.11.2018 між Акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", яке в подальшому змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 1348248Га/05АВ, предметом якого, є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 договору, а саме: транспортний засіб Subaru Legasy Outback, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вигодонабувачем за цим договором вказано ОСОБА_4 (а.с.11-18).

Судом також встановлено, що 14.11.2019 об 11год. 00 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки МАЗ КО 427-32 (сміттєвоз) р/н НОМЕР_2 , по автодорозі по вул.. Світлогірська біля буд 105 в м. Кривому Розі, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної дистанції для руху, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Subaru Legasy Outback, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду в попутному напрямку руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено майнових збитків.

Згідно з рахунком на оплату № 1.003.19.0021125 від 20.11.2019, наданим ФОП Прокопенко С.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru Legasy Outback, р/н НОМЕР_1 , склала 170 442,99 грн. (а.с.34).

У подальшому на підставі вказаного рахунку, страхового акту № ARX2524442 від 04/12/2019 (а.с.38), розрахунку страхового відшкодування (а.с.37), позивач сплатив вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru Legasy Outback у сумі 125 761.36 грн.., що підтверджується платіжним дорученням № 620888 від 05.12.2019.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Subaru Legasy Outback, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 1348248Га/05АВ, а водія транспортного засобу МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - Страх І.М, - в ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом № АО5590994.

Відповідно до статей 22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд зазначає, що договір, укладений між позивачем та страхувальником, за своєю правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У відповідності до статті 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 14.11.2019 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Subaru Legasy Outback, р/н НОМЕР_1 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування.

Згідно зі статтею 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Крім того, листом від 19.07.2011 Верховним Судом України роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частин 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як убачається з матеріалів справи та зазначалось судом вище, вважаючи ДТП страховою подією, страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв`язку із чим позивачем було визнано вищезазначене ДТП страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки згідно із умовами пункту 10.3. договору страхування франшиза становить 0,00 грн., розмір страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем майну матеріального збитку, на розмір франшизи не зменшувався.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Вина водія транспортного засобу марки МАЗ р/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2019 у справі № 214/8766/19 3/214/2655/19.

У відповідності до вимог статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить транспортний засіб марки МАЗ р/н НОМЕР_2 , була застрахована у в ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом № АО5590994.

Так, 30.01.2020 позивач звернувся до ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 864/18ЦВ у сумі 125 761,36 грн., проте ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено виплату страхового відшкодування лише у сумі 65 003,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25653 від 02.06.2020 (а.с.44).

Як зазначив позивач, на момент скоєння ДТП винуватець ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Екоспецтранс», що також зафіксовано в постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2019 у справі № 214/8766/19 3/214/2655/19.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ПрАТ "СК "АРКС"), як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що позивач (ПрАТ "СК "АРКС"), як особа, що здійснила відшкодування потерпілому збитку, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, звернувся 30.01.2020 до страховика винної особи - ПрАТ «НАСК «ОРАНТА" із заявою про компенсацію страхового відшкодування у сумі 125 761,36 грн., тобто із дотриманням річного строку, передбаченого положенням статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як було вказано вище, розглянувши звернення ПрАТ "СК "АРКС", ПрАТ «НАСК «ОРАНТА" 02.06.2020 сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 65 003,17 грн. відповідно до платіжного доручення № 25653 від 02.06.2020.

Отже, непокритою сумою виплаченого позивачем страхового відшкодування є 60 758,19 грн.

Судом встановлено, що страховиком (позивачем) належним чином виконані умови Договору страхування, а саме: грошове зобов`язання шляхом виплати страхового відшкодування в розмірі 125 761,36 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику. Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин 1,2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищевикладене, у позивача, як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Так, позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 0021125/ІНС від 24.03.2021.

Відповідач надав відповідь на претензію № 1026 від 05.05.2021, в якій зазначив, посилаючись на п. 4.3 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 29/2019-1 від 12.08.2019 встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що становить 100 000,00 грн. на одного потерпілого по кожному полісу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279.

За висновками суду, внаслідок виплати позивачем страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту, останній набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як було встановлено судом вище, сума невідшкодованого залишку страхового відшкодування становить 60 758,19 грн.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в залишковому розмірі 60 758,19 грн.. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 60 758,19 грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

На підставі вище зазначеного страхового акту Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 125 761,36 грн.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, враховуючи положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача (особи, відповідальної за завдані збитки) у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), тобто у спірній сумі, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту забезпеченого майна.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс", Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 60 758,19 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецтранс" (50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Гетьманська, будинок 2Г; ідентифікаційний код 33265283) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) 60 758,19 грн. - суми страхового відшкодування та 2 481,00 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 22.08.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко