РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2022Справа № 910/4201/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", м. Київ

про визнання недійсним одностороннього правочину

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про визнання недійсним одностороннього розірвання (відмови від) договору фінансового лізингу №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, оформленого повідомленням №1148 від 14.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався невідповідність одностороннього правочину вимогам чинного законодавства, а також укладеного між сторонами правочину, оскільки фактично відповідачем було допущено довільне помилкове тлумачення умов п.п.6.1.1-6.1.3 договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

Ухвалою від 08.06.2022 відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

15.06.2022 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вилучати об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 з усіма при належностями (в тому числі, свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк", в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктами лізингу, в тому числі, переоформлення його на третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, у листі №1327 від 02.05.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" було заявлено вимогу про повернення предмету лізингу за договором №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, а 14.06.2022 відповідачем вже було вилучено один з предметів лізингу, що був переданий позивачу за іншим правочином. Означені обставини, на думку заявника, свідчать про необхідність забезпечення позову.

Ухвалою від 17.06.2022 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" про забезпечення позову.

05.07.2022 відповідачем було подано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог було надано заперечення. Зокрема, вказаним учасником судового процесу наголошено, що п.2 ч.4 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.п.6.1.2, 6.1.3, п.6.1, п.6.6 договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передбачено право лізингодавця на односторонню відмову від договору в разі, якщо об`єкт лізингу буде вивозитись лізингоодержувачем за межі території України без отримання письмової згоди лізингодавця, або в разі якщо лізингоодержувач порушує умови будь-яких інших договорів фінансового лізингу. У відзиві відповідачем наведено перелік обставин, що стали підставою для одностороннього розірвання договору лізингу, зокрема: наявність прострочення сплати лізингових платежів з 07.03.2022, що станом на дату складення відзиву складає 118 днів, тобто більш як 60 календарних днів; вивезення предмету лізингу на територію Республіки Польща; відмова лінзогоодержувача у наданні лізингодавцю інформації про стан та адресу базування об`єкту лізингу; ненадання звіту у формі, що встановлений додатком до договору "Довідка" та фото спідометра авто.

13.07.2022 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що лізингоодержувач не вивозив об`єкт лізингу з території України, що підтверджується листом Львівської митниці ДМС України, що містить дані про повернення автомобіля в Україну в добровільному порядку. Дії щодо перетину кордону транспортним засобом було вчинено в межах евакуаційних заходів осіб, що цього гостро потребували через військову агресію Російської Федерації. До того ж, за твердженнями позивача, дії лізингоодержувача було вчинено за умов існування обставин непереборної сили, що у відповідності до ст.8 договору звільняє сторону від відповідальності.

19.07.2022 відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що лізингоодержувачем не було дотримано порядку повідомлення про настання обставин непереборної сили, а отже, відсутні підстави для звільнення позивача від відповідальності за порушення умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу №220117-13/ФЛ-Ю-А.

За умовами п.1.1 ст.1 загальних умов договору (додаток до договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022) лізингодавець набуває у свою власності і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку «Специфікація», з лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингосдержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Строк користування лізингоодержувачем об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку «Графік сплати лізингових платежів» до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Об`єктом лізингу за договором №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 є автомобіль Peugeot 301, загальною вартістю 373 997 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) VF3DDNFP0MJ908868.

У п.3.4 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 приймання лізингоодержувачем об`єкта лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в т,ч. належну якість, комплектність, справність об`єкта лізингу і відповідність об`єкта лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням об`єктом лізингу (в тому числі ризики, випадкового знищення чи пошкодження об`єкта лізингу, ризики пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування об`єктом лізингу). З моменту підписання акту лізингоодержувач несе погану цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації об`єкта лізингу, несе відповідальність за порушення правил дорожнього руху, правил зупинки, паркування та стоянки за участю об`єкта лізингу (в т.ч. зафіксованих у автоматичному режимі, а також за допомогою фото та відеофіксації). Ризик невідповідності об`єкта лізингу цілям використання цього об`єкта лізингу несе лізингоодержувач. Лізингодавець залишає у себе один комплект ключів від об`єкта лізингу та зберігає його протягом всього строку дії договору (якщо об`єкт лізингу - транспортний засіб).

У п.4.3 договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 вказано, що до припинення даного договору об`єкт лізингу не може вивозитись чи будь-яким іншим чином переміщуватись за межі території України бути переданим (відчуженими лізингоодержувачем за будь-якими договорами, обтяженим будь-якими обтяженнями будь-якими особами без письмової згоди лізингодавця).

За умовами п.4.4 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 лізингоодержувач має право експлуатувати, зберігати, переміщувати Об`єкт лізингу по всій території України, окрім: тимчасово окупованих територій, визначених відповідно до Закону України від 18.01.2018р. № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та Закону України від 15.04.2014р. № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в т ч. відповідних територій Донецької і Луганської областей, а також усієї території Автономної Республіки Крим); території (зон) проведення Операції об`єднаних сил, території введення надзвичайного чи військового стану у разі запровадження на такій території такого заходу правового режиму, як примусове відчуження майна.

Пунктом 4.4.1 визначено, що у випадку зміни адреси базування об`єкта лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повідомити про це лізингодавця протягом трьох робочих днів.

Згідно п.п.5.2.1, 5.2.2 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 лізингоодержувач зобов`язаний: щомісяця (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення попереднього місяця) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком «Довідка» до договору та фото спидометра та всіх чотирьох сторін (а у разі повідомлення/направлення інформації про пошкодження додатково надавати фото пошкоджень з декількох ракурсів та фото після усунення таких пошкоджень). В разі настання з об`єктом лізингу пошкоджень та/або викрадення, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком «Довідка» до договору. У разі недотримання умов цього пункту лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 10 (десяти) відсотків остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен випадок. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості Об`єкта лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 10 (десять) відсотків від розміру остаточної загальної вартості об`єкта лізингу Окрім цього, лізингодавець мас право в будь-який момент вимагати від Лізингоодержувача надати на огляд об`єкт лізингу, а лізингоодержувач отримавши повідомлення про необхідність надання об`єкта лізингу для огляду зобов`язаний доставити його для огляду в зазначений лізингодавцем місце та час; забезпечити безперешкодний доступ предстагзникам лізингодавця та/або фінансуючої установи до об`єкта лізингу для проведення його інспектування та наявність об`єкта лізингу за останньою адресою базування, що була повідомлена лізингоодержувачем лізингодавцю згідно умов цього договору на час проведення інспектування, призначений лізингодавцем.

У статті 6 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 контрагентами визначено умови зміни умов правочину, виконання та припинення договору.

У п.6.1 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 сторони погодили, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору в таких випадках:

6.1.1 лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі;

6.1.2 лізингоодержувач порушує умови страхування, пункти 2.9., 4,1,1,-4.1.2., 4.З., 4.4. загальних умов;

6.1.3 лізингоодержувач протягом строку дії цього договору порушує умови будь-яких договорів фінансового лізингу, оперативного лізингу (оренди), користування прокату та інших договорів, укладених сторонами;

6.1.4 у разі порушення справи про банкрутство лізингоодержувача. або прийняття рішення про ліквідацію чи реорганізацію лізинтоодержувача;

6.1.5 у випадку викрадення або втрати об`єкта лізингу незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;

6.1.6 у випадку, якщо об`єкт лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі об`єкта лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;

6.1.7 лізингоодержувач прострочив приймання об`єкта лізингу на строк понад 30 (тридцять) календарних днів;

6.1.8 у випадках та з підстав, передбачених Законом України від 06.12.2019р. № 361-1Х «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення - в частині вимог про припинення ділових відносин).

Пунктом 6.3 унормовано, що у випадках передбачених пунктами 6 1 1-6.16, 6.1.8 загальних умов, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача сплатити викупний лізинговий платіж на умовах пункту 6.4, загальних умов, а Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити викупний платіж. У випадках, передбачених пунктами 6.1.5.-6.1.6 Загальних умов, право Лізингоодержувача на придбання Об`єкта лізингу згідно умов цього договору припиняються.

За умовами п.6.6 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.

У разі порушення лізингоодеожувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити об`єкт лізингу у лізингоодержувача в наступному порядку: лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця лізингоодерягувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації , ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь яких інших осіб з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від Договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем відправлення лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним.

Пунктами 8.1, 8.2 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, і якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором. Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Згідно п.10.1 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 даний договір набирає чинності (вважається укладеним) після його підписання сторонами (в тому числі, обов`язкового підписання сторонами додатків «Загальні умови Договору», «Специфікація». «Довідка», «Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права

власності на Об`єкт лізингу», «Графік сплати лізингових платежів», «Технічний асістанс», «Поняття нормального зносу», «Акт огляду (Типова форма)» до договору).

Пунктом 10.9 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передбачено, що усі повідомлення та вимоги та інша кореспонденція направляються поштою рекомендованим або цінним повідомленням, чи кур`єрською доставкою в разі, якщо лізингоодержувач змінить місцезнаходження та/або фактичну адреси (які вказані у договорі) та не повідомить про такі зміни у порядку, визначеному цим договором, усі повідомлення та інша кореспонденція, направлена лізингодавцем та адреси лізингоіздержувача, зазначені у цьому договорі вважаються належним чином направленими лізингодавцем та отриманими лізингоодержувачем. При цьому, достатнім доказом направлення сторонами одна одній повідомлень, вимог та іншої кореспонденції є розрахунковий документ (касовий чек) про направлення рекомендованого повідомлення.

У разі прийняття лізингодавцем рішення про направлення повідомлення, вимоги чи іншої кореспонденції іншій стороні засобами електронної пошти е-mail повідомлення та або іншими каналами телекомунікацій, в тому числі, з використанням додатків (sms, viber, whats app, telegram) сторони в порядку ст.10, 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», сторони домовились що вказані повідомлення вимоги чи інша кореспонденція вважаються такими що надані/надіслані в письмовій формі та доставлені/одержані лізингоодержувачем, якщо: а) документи направлені з електронної пошти лізингодавця (що вказана в цьому Договорі та/або електронну адресу ) на електронну пошту лізингоодержувача (або його уповноваженої/контактної особи), що вказана в цьому договорі та/або взяту з заяви-анкети на одержання послуг фінансового лізингу електронну пошту та/або в офіційних письмових документах (в тому числі, бланку), підписаних лізингоодержувачем власноруч (або електронним цифровим (кваліфікованим електронним) підписом лізингоодержувача; б) документ підписано електронним цифровим підписом лізингодавця (відсканований власноручний підпис на від сканованому документі, що міститься у вкладенні е-mail повідомлення та/або електронний підпис уповноваженої особи лізингодавця під текстом/супровідним листом лізингодавця та/або електронним цифровим підписом (кваліфікованим електронним) підписом лізингодавця, що міститься у вкладенні е-mail повідомлення.

18.01.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (лізингоодержувач) об`єкт лізингу автомобіль Peugeot 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 за актом прийому-передачі об`єкта лізингу в користування за договором фінансового лізингу №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

У 14.04.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" повідомлення №1148 від 14.04.2022 про розірвання (відмову від) договору, укладеного між сторонами та повернення об`єкту лізингу. Підставою дострокового розірвання договору лізингодавцем визначено п.п.6.1.1, 6.1.2, 6.1.3 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

Наразі, за твердженнями позивача, односторонній правочин щодо розірвання договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 є неправомірним, суперечить нормам чинного законодавства, а також вчинений за довільного помилкового тлумачення умов п.п.6.1.1-6.1.3 договору лізингу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем наголошено на тому, що

п.2 ч.4 ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.п.6.1.2, 6.1.3, п.6.1, п.6.6 договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передбачено право лізингодавця на односторонню відмову від договору в разі, якщо об`єкт лізингу буде вивозитись лізингоодержувачем за межі території України без отримання письмової згоди лізингодавця, або в разі якщо лізингоодержувач порушує умови будь-яких інших договорів фінансового лізингу. У відзиві відповідачем наведено перелік обставин, що стали підставою для одностороннього розірвання договору лізингу, зокрема: наявність прострочення сплати лізингових платежів з 07.03.2022, що станом на дату складення відзиву складає 118 днів, тобто більш як 60 календарних днів; вивезення предмету лізингу на територію Республіки Польща; відмова лінзогоодержувача у наданні лізингодавцю інформації про стан та адресу базування об`єкту лізингу; ненадання звіту у формі, що встановлений додатком до договору "Довідка" та фото спідометра авто.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи із змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Приписи статті 202 Цивільного кодексу України встановлюють, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Умови чинності правочинів встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом Постанови №9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено, насамперед, порушення прав заявника та наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, з наведеного полягає, що за загальним порядком розірвання правочину пов`язано з волевиявленням обох його сторін, а не одноособовими діями одного з контрагентів, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або іншим законом.

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні визначено Законом України "Про фінансовий лізинг".

Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг").

У ст.10 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що лізингодавець має право, зокрема, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Як вказувалось вище, у статті 6 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 контрагентами визначено умови зміни умов правочину, виконання та припинення договору.

У п.6.1 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 сторони погодили, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору в таких випадках:

6.1.1 лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі;

6.1.2 лізингоодержувач порушує умови страхування, пункти 2.9., 4,1,1,-4.1.2., 4.З., 4.4. загальних умов;

6.1.3 лізингоодержувач протягом строку дії цього договору порушує умови будь-яких договорів фінансового лізингу, оперативного лізингу (оренди), користування прокату та інших договорів, укладених сторонами;

6.1.4 у разі порушення справи про банкрутство лізингоодержувача. або прийняття рішення про ліквідацію чи реорганізацію лізинтоодержувача;

6.1.5 у випадку викрадення або втрати об`єкта лізингу незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;

6.1.6 у випадку, якщо об`єкт лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі об`єкта лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні;

6.1.7 лізингоодержувач прострочив приймання об`єкта лізингу на строк понад 30 (тридцять) календарних днів;

6.1.8 у випадках та з підстав, передбачених Законом України від 06.12.2019р. № 361-1Х «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення - в частині вимог про припинення ділових відносин).

Пунктом 6.3 унормовано, що у випадках передбачених пунктами 6.1.1-6.16, 6.1.8 загальних умов, лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача сплатити викупний лізинговий платіж на умовах пункту 6.4, загальних умов, а Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити викупний платіж. У випадках, передбачених пунктами 6.1.5.-6.1.6 загальних умов, право Лізингоодержувача на придбання Об`єкта лізингу згідно умов цього договору припиняються.

За умовами п.6.6 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.

У разі порушення лізингоодеожувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити об`єкт лізингу у лізингоодержувача в наступному порядку: лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця лізингоодерягувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації , ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь яких інших осіб з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від Договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем відправлення лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним.

Тобто, умовами укладеного між сторонами правочину передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку достроково розірвати договір лізингу за наявності певних умов.

Зокрема, з системного аналізу умов укладеного між сторонами правочину вбачається, що контрагентами досягнуто згоди, що лізингодавець має право на одностороннє розірвання у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, та у випадках порушення лізингоодеожувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов.

Наразі, суд не погоджується із твердженнями позивача про те, що настання обставин, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, має наслідком лише виникнення права лізингоодержувача на зміну умов договору, оскільки у п.6.6 договору вказано, що незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.

В контексті наведеного суд звертає увагу, що вимога до лізингоодержувача здійснити викупний платіж є правом лізингодавця, а не його обов`язком, та реалізація чи нереалізація цього права ніяким чином не впливає на право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, а саме з листа №7.4-1-23/13/6665 від 05.04.2022 Державної митної служби України Львівської митниці автомобілем Peugeot 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було здійснено перетин державного кордону 17.03.2022 на пункті пропуску "Краківець-Корчова". МП "Яворів", а 23.03.2022 транспортний засіб повернувся на територію України.

За твердженнями відповідача, які з боку позивача не спростовувались, Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" не було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" дозволу на вивезення об`єкту лізингу за межі території України.

Означене фактично свідчить, що лізингоодержувачем було порушено умови п.4.3 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, яким передбачено, що до припинення даного договору об`єкт лізингу не може вивозитись чи будь-яким іншим чином переміщуватись за межі території України бути переданим (відчуженими лізингоодержувачем за будь-якими договорами, обтяженим будь-якими обтяженнями будь-якими особами без письмової згоди лізингодавця).

Посилання позивача на те, що виїзд транспортного засобу був обумовлений настанням 24.02.2022 обставин непереборної сили - військової агресії з боку Російської Федерації, суд до уваги не приймає як такі, що звільняють лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань.

Означені висновки суду ґрунтуються на тому, що пунктами 8.1, 8.2 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за договором, і якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за договором. Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Тобто контрагентами досягнуто згоди щодо чіткого порядку дій сторін у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Дійсно, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14№ Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Проте, всупереч умов договору лізингоодержувачем не було повідомлено лізингодавця не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили про настання таких обставин та про те, що вказані обставини перешкоджають належному виконанню цього договору, зокрема, щодо неможливості до припинення договору вивезення чи будь-яким іншим чином переміщення за межі території України об`єкта лізингу.

При цьому, в контексті наведеного судом також враховано, що повідомлення сторін договору та порядок їх направлення визначений у п.10.9 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

Однак, доказів повідомлення лізиноодержувачем лізингодавця про настання обставин непереборної сили, які перешкоджають належному виконанню цього договору, у спосіб, що визначений п.10.9 договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, позивачем до матеріалів справи не представлено. До того ж, позивачем також не доведено належними та допустимими доказами того, що вивезення транспортного засобу за межі України дійсно було обумовлено саме настанням форс-мажорних обставин, а саме військової агресії Російської Федерації проти України.

Одночасно, слід зауважити, що повернення транспортного засобу - об`єкта лізингу на територію України у добровільному порядку 20.03.2022 взагалі ніяким чином не впливає та не нівелює обставин порушення лізингоодержувачем п.4.3 загальних умов договору №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджуються обставини порушення лізингоодержувачем умов п.4.3 договору, що стало наслідком для виникнення у лізингодавця права у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу, що вказує на обґрунтованість та правомірність одностороннього розірвання (відмови від) договору фінансового лізингу №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, оформленого повідомленням №1148 від 14.04.2022, а отже і відсутність підстав для визнання такого правочину недійсним.

Одночасно, посилання відповідача у відзиві на те, що станом на дату підготовки відзиву прострочення лізингоодержувача зі спати лізингових платежів тривало з 07.03.2022 та складає 118 днів, тобто більше як 60, суд вважає юридично неспроможними в контексті вирішення питання щодо обґрунтованості односторонньої відмови лізингодавця від договору, оскільки відповідне прострочення (більш як 60 днів) повинно мати місце не станом на момент складання відзиву у справі, а станом на момент вчинення одностороннього правочину, що є предметом спору. Судом було встановлено, що такий правочин було вчинено 14.04.2022, а отже, з 07.03.2022 до 14.04.2022 прострочення сплати лізингових платежів не становило строк більший за 60 днів.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про визнання недійсним одностороннього розірвання (відмови від) договору фінансового лізингу №220117-13/ФЛ-Ю-А від 17.01.2022, оформленого повідомленням №1148 від 14.04.2022 - залишити без задоволення.

2. Судовий збір в сумі 2481 грн залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 19.08.2022.

Суддя В.В. Князьков