РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/361/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

, вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680

в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»,

, вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007

Відповідач: Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Корюківкаліс",

, вул. Дудко, буд. 46, м. Корюківка, Чернігівська область, 15300

Предмет спору: про стягнення 80 385,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось до суду з позовом до Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 80 385,00 грн штрафу за неправильне зазначення відомостей про масу вантажу в залізничній накладній.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27.06.2022 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Також ухвалою від 27.06.2022 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Копію ухвали суду від 27.06.2022 відповідач отримав особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 28.06.2022.

04.07.2022 від відповідача до суду надійшла заява про направлення на його електронну адресу - копії позовної заяви та доданих до неї документів у зв`язку з їх неотриманням.

05.07.2022 суд направив на електронну адресу відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

Також у відзиві на позов відповідач заявив клопотання про розгляд справи за його участю.

Ухвалою суду від 29.07.2022 суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Крім того, в ухвалі від 29.07.2022 суд зазначив, що за відсутності належних доказів направлення позивачу відзиву на позов (опису вкладення у лист) та доказів отримання позивачем цього відзиву з усіма доданими до нього документами такий відзив не може бути прийнятий судом до уваги (станом на день постановлення ухвали).

Разом з тим, 27.07.2022 у встановлений судом строк позивач направив до суду відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу. До відповіді також додана копія опису вкладення у лист, яка свідчить про направлення відповідачем позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

03.08.2022 на електронну пошту суду від Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" надійшли не підписані ЕЦП доповнення до відзиву на позовну заяву № 74 від 03.08.2022 з доданими до них документами, зокрема, копією опису, копією фіскального чеку, копією СМС повідомлення про отримання позивачем відзиву.

Ухвалою суду від 08.08.2022 повернуто відповідачу доповнення до відзиву на позовну заяву, надіслані на електронну пошту суду, без розгляду.

08.08.2022 від відповідача до суду поштою надійшли письмові доповнення до відзиву на позовну заяву, до якого додані докази направлення позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Враховуючи те, що відзив на позов та відповідь на відзив подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, суд долучив до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті, а спір вирішується з їх урахуванням.

Судом зроблено витяг з офіційного веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 927, тобто відповіді на відзив, направленої на адресу відповідача, з якого вбачається, що відповідь на відзив з доданими до неї документами отримана відповідачем 04.08.2022.

Отже, останнім днем для подання відповідачем заперечень є 09.08.2022.

З урахуванням нормативних строків пересилання поштової кореспонденції, суд вважає, що станом на 17.08.2022 суд мав отримати заперечення відповідача, у разі їх направлення.

Проте заперечень до суду не надійшло, а отже відповідач не скористався своїм процесуальним правом для подання такої заяви по суті.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як вантажовідправником свого обов`язку з оформлення перевізних документів, а саме: в результаті контрольного зважування вантажу було встановлено, що у вагоні №91517433 фактична вага вантажу не відповідає даним, зазначеним у накладній. Так, у залізничній накладній №34079517 від 14.01.2022 маса нетто вантажу зазначена 58000 кг, а за даними контрольного зважування виявилось 61100 кг, що на 3100 кг більше, ніж зазначено у перевізному документі, та на 1100 кг більше вантажопідйомності вагону, про що було складено комерційний акт №350002/5 від 21.01.2022.

На підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць позивач нарахував штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати, що становить 80 385,00 грн, який він просить стягнути з відповідача.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та у своєму відзиві просить відмовити у їх задоволенні з таких підстав:

- відповідач для зважування вантажу у спірний вагон використовував електронні кранові ваги, які 22.01.2021 пройшли повірку;

- з часу завантаження деревини у вагон та до часу його переважування вона знаходилась у відкритому вагоні протягом 8-ми діб, а деревина поглинає вологу з навколишнього середовища. Згідно з довідкою Українського гідрометеорологічного центру від 07.07.2022 у вказаний період часу по маршруту руху вагону з деревиною були суттєві опади у вигляді снігу. Відповідач вважає, що переважування спірного вагону відбувалось разом зі снігом та льодом;

- надані позивачем документи - акти загальної форми та комерційний акт не можуть бути належними доказами у справі, оскільки зважування вагону проводилось разом з лісопродукцією, а сам вантажу та вагон окремо не переважувались (п. 4 Правил складання актів);

- позивач не надав технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки станції Здолбунів, а тому невідомо чи проходили ваги, на яких здійснювалось контрольне переважування вантажу, своєчасну перевірку та повірку.

У наданій відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві, з таких підстав:

- позивач не ставить під сумнів справність кранових ваг відповідача, однак вважає, що їх технічний стан не має відношення до предмета спору. Сам факт справності ваг, якими визначалась відповідачем маса вантажу у спірному вагоні під час його завантаження, не є доказом правильного зазначення маси вантажу у залізничній накладній;

- відсутній правовий механізм, який би певним чином обраховував вплив тих чи інших погодних явищ на масу вантажу (відношення кількості опадів до площі вагону; фізичні властивості вантажу, які впливають на випаровування: альбедо пористість, гігроскопічність тощо). Інформація з гідрометеорологічного центру є сукупністю регіональних середньостатистичних даних, з яких не можливо встановити точну кількість опадів по конкретно взятій місцевості. Тобто відсутні усі складові, які у сукупності могли б свідчити про те, що в конкретний проміжок часу, конкретної доби, по конкретній місцевості, пройшов дощ, і саме такої інтенсивності, що збільшив масу конкретного вантажу на конкретну кількість;

- маса тари (вагону) зазначена у графі 19 залізничної накладної та підтверджується картотечними даними на спірний вагон, а тому при складання комерційного акта позивачем дотримано вимоги п. 4 Правил складання актів.

Заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Відповідно до накладної №34079517 від 14.01.2022 відповідач завантажив у вагон №91517433 вантаж - деревину паливну для технологічних потреб, непоіменовану в алфавіті; вантажоодержувач - ТОВ «Кроноспан УА», вул. Луцька, 20, м. Нововолинськ, Луцька область; станція та залізниця відправлення - Корюківка Південно-західної залізниці; станція та залізниця призначення - Іваничі Львівської залізниці.

Під час оформлення перевізних документів відповідач у вказаній накладній зазначив маса вагону - 30 100 кг; масу вантажу у вагоні - 58000 кг; спосіб визначення маси - на кранових вагах, заводський номер 680. Правильність внесених даних підтверджено ЕЦП старшого майстра нижнього складу відправника Коробком В. М .

Згідно з показами електронних ваг при зважуванні лісоматеріалів при навантажуванні напіввагонів на складі РКСЛП «Корюківкаліс» від 14.01.2022 маса вантажу - деревини паливної у вагоні №91517433 становить 58 000 кг.

Відповідач надав технічний паспорт засобу вимірювальної техніки - кранові електронні ваги від 04.02.2015 з відомостями про його повірку (міжповірочний інтервал -12 місяців; відмітка 22.01.2021 - ваги відповідають вимогам ДСТУ); свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №05/1, чинне до 22.01.2022; акт профілактичного технічного обслуговування №05/11 від 22.01.2021, акт огляду-перевірки №04/07 від 22.07.2021.

В процесі перевезення вантажу 21.01.2022 на проміжній станції Здолбунів Львівської залізниці виявлено, що зазначена в накладній №34079517 маса вантажу у вагоні №91517433 за результатами контрольного зважування фактично складає 61100 кг, про що складений акт загальної форми №8037 від 21.01.2022.

21.01.2022 на підставі акту загальної форми №8037 від 21.01.2022 здійснено комісійне зважування спірного вагону, за результатами якого складено комерційний акт №350002/5 від 21.01.2022.

Зі змісту вказаного комерційного акту слідує, що при комісійному зважуванні вагону №91517433 на 150тн електронній трьохплатформенній тензометричній вазі клеймо 2021 року виявлено, що фактична маса вантажу становить 61100 кг, що більше маси, вказаної у документі, на 3100 кг та вантажопідйомності вагону на 1100 кг; зважування вагону №91517433 проводилось двічі, вага більше документу становить на 3100 кг та вантажопідйомності вагону на 1100 кг підтвердилась, що є порушенням вимоги пункту 4.1. глави 1 додатку 3 до СМГС.

На підтвердження допустимості використання вказаної у комерційному акті вагонної ваги, позивач надав технічний паспорт засобу вимірювальної техніки №052-Е від 27.12.2017 та відомості про повірку (міжповірочний інтервал - 12 місяців; відмітка 09.12.2021 - вага придатна до подальшої експлуатації).

Згідно з картотечними даними маса вагону №91517433 становить 301 ц.

Комерційний акт №350002/5 від 21.01.2022 підписаний начальником станції Кіяшком В. Г., агентом комерційним Косменюк С. І. та приймальником поїздів Жванською Н. В .

Відповідач звернувся до в. о. начальника станції Здолбунів Львівської залізниці із розпорядженням від 31.01.2022, у якому просив вивантажити вантаж із спірного вагону у кількості 2700 кг та надати можливість вивезти його власним автотранспортом.

Відповідно до доручення №1 від 31.01.2022 для виконання вказаних у розпорядженні дій відповідач уповноважив Голіка О. М .

Згідно з розпискою Голіка О. М. вантаж у кількості 2700 кг був вивантажений РКСЛП "Корюківкаліс" зі спірного вагону і вивезений за межі території смт. Здолбунів автомобілем.

У зв`язку з тим, що відповідач у спірній накладній неправильно зазначив масу вантажу, позивач на підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць нарахував штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати, що становить 80 385,00 грн.

27.04.2022 РФ «Львівська залізниця» направила відповідачу претензію від 25.04.2022 №ДН-3-03/436, у якій просила сплатити штраф у розмірі 80 385,00 грн.

Відповідач вказаний штраф не сплатив, оскільки вважає, що збільшення маси вантажу, завантаженого у вагон №91517433, відбулось внаслідок впливу погодних умов (ожеледі, снігу), на підтвердження чого надав довідку Українського гідрометеорологічного центру від 07.07.2022 №01-18/549 про погодні умови за період з 14 січня 2021 року по 21 січня 2021 року.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084 (далі - Правила).

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів та статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна згідно з п. 1.1 вказаних Правил може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно з пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Відповідно до пункту 1.3 Правил оформлення перевізних документів всі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, накладна №34079517 містить, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тарифу тощо.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей.

Відповідач у накладній №34079517 зазначив масу вантажу у вагоні №91517433 - 58000 кг, однак на проміжній станції маршруту Здолбунів Львівської залізниці проведено переважування спірного вагону на 150тн електронній трьохплатформенній вазі, за результатами якого встановлено, що фактично маса вантажу складає 61100 кг, тобто на 3100 кг більше ніж вказано у накладній та на 1100 кг більше вантажопідйомності вагону.

Відповідно до ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць передбачено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць, що співвідноситься з п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 ГПК України є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

На підтвердження невідповідності маси вантажу у вагоні №91517433, позивачем був складений акт загальної форми №8037 від 21.01.2022, на підставі якого, в свою чергу, позивачем був складений комерційний акт №350002/5 від 21.01.2022.

Згідно з пунктом 10 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, в пункті 10 Правил складання актів передбачено перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища (начальник станції (його заступник) та начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи)), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. За сукупності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт буде вважатися таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

Відповідно до ч.1 та ч.3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 3 ст. 65 Господарського кодексу України передбачено, що керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17 від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Комерційний акт №350002/5 від 21.01.2022 підписаний начальником станції Кіяшком В. Г., агентом комерційним Косменюк С. І. та приймальником поїздів Жванською Н. В .

Підписання комерційного акту начальником станції відповідає приписам пункту 10 Правил складання актів.

При цьому вказаний комерційний акт не містить підпису начальнику вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), підпис якого є обов`язковим для дійсності такого акту в силу пункту 10 зазначених Правил складання актів.

Позивач не зазначив та не надав доказів щодо відсутності у штаті структурного підрозділу залізниці посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), як і не надав доказів уповноваження одного з двох інших підписантів комерційного акту на підписання від імені залізниці комерційних актів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що комерційний акт 350002/5 від 21.01.2022 не є належним та допустимим доказом неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею, зважаючи на те, що він оформлений з порушенням вимог пункту 10 Правил складання актів, а відтак і про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу у зв`язку з неправильним зазначенням в накладній маси вантажу у розмірі 80 385,00 грн.

Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача щодо впливу атмосферних опадів на масу вантажу, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 32 Статуту залізниць України встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Відповідно до п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б його збереження на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього середовища згідно з законодавством.

Згідно з ч. 3 пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, надлишок вантажу порівняно з вагою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищив норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення ваги нетто, яке становить 0,2%.

Водночас, тип вантажу, що перевозився у спірному вагоні знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з Правил перевезення вантажів.

Суд погоджується з доводами позивача, що чинним законодавством не передбачений вплив погодних умов на перевезення та пов`язані з перевезенням технологічні процеси. Тобто немає правового механізму, який би певним чином обраховував вплив тих чи інших погодних явищ на масу вантажу (відношення кількості опадів до площі вагону; фізичні властивості вантажу, які впливають на випаровування: альбедо, пористість, гігроскопічність тощо).

Інформація з гідрометеорологічного центру є сукупністю регіональних середньостатистичних даних, з яких не можливо встановити точну кількість опадів по конкретно взятій місцевості.

Тобто відсутні усі складові, які у сукупності могли б свідчити про те, що в конкретний проміжок часу, конкретної доби, по конкретній місцевості, пройшов дощ, і саме такої інтенсивності, що збільшив масу конкретного вантажу на конкретну кількість.

Відтак дані, викладені в довідці Українського гідрометеорологічного центру від 07.07.2022 №01-18/549 є узагальненими та середньостатистичними (інформація наявна лише за велику частину місцевості в цілому, а не за його окремий район, вулицю тощо), а тому така інформація не може слугувати належним доказом збільшення маси вантажу у вагоні через погодні умови.

Доводи відповідача про ненадання позивачем технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки станції Здолбунів спростовуються наявним в матеріалах справи технічним паспортом засобу вимірювальної техніки №052-Е від 27.12.2017 з відомостями про повірку, відповідно до яких на час проведення переважування вагону вага була придатна до подальшої експлуатації.

Відхиляються судом і доводи відповідача про порушення позивачем п. 4 Правил складання актів через проведення зважування вантажу разом з вагоном, а не окремо, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Правил складання актів у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона.

Отже, вказаними Правилами передбачено зважування вантажу з вагоном з урахуванням наявних даних щодо маси вагону, що і було зроблено позивачем.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун