ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа№ 911/2702/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022

у справі №911/2702/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" та

ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП"

про стягнення 167 125,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" та ОСОБА_1 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" про стягнення 167 125,00 грн., та просять суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" пропорційно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" - 38 285,00 грн. та на користь ОСОБА_1 - 128 840,00 грн., як відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачам в повному обсязі матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 по справі №911/2702/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції було встановлено, що представником позивачів не підтверджено подання до відповідача заяви про страхове відшкодування у межах річного строку встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском зазначеного строку, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 вказаного Закону, таким чином у відповідача відсутній обов`язок здійснити відшкодування позивачам шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке відбулося 11.03.2020. Також, суд першої інстанції зазначив, що представником позивачів не надано належни доказів на підтвердження надсилання заяви про виплату страхового відшкодування відповідачу які регулюються Законом України "Про поштовий зв`язок" та здійснюється у відповідності з положеннями Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №911/2702/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення апелянт посилається на те, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно дослідив обставини справи, що саме дії відповідача були недобросовісними та не було вчинено жодних дій регламентованих Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Також, скаржник зазначив, що невідповідність поштового відправлення заяви про виплату страхового відшкодування, вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку не можуть розцінюватися, як невиконання потерпілими обов`язків передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуюча суддя - Владимиренко С.В.; судді - Демидова А.М., Ходаківська І.П.

При здійсненні підготовчих дій відповідно до ст. 267 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя Демидова А.М. заявила самовідвід від розгляду справи № 911/2702/21. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що її близька особа розглядала дану справу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 заяву про самовідвід судді Демидової А.М. від розгляду справи №911/2702/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 задоволено та передано матеріали справи №911/2702/21 для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя - Владимиренко С.В.; судді - Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/2702/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №911/2702/21.

15.06.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/2702/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва 24.01.2022 у справі №911/2702/21 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" на рішення Господарського суду міста Києва 24.01.2022 у справі №911/2702/21. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

11.03.2020 о 10:40 хв. у с. Крупське Миколаївського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів автомобіля «MERCEDES-BENZ ATEGO 815», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «DAF95XF 380», д.р.н. НОМЕР_2 з напівпричіпом марки Kogel SN 24 д.р.н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2020 у справі №447/1234/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпаП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивачем надано до позовної заяви, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яким підтверджується, що напівпричіп марки Kogel SN 24 д.р.н НОМЕР_3 , належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 підтверджується, що автомобіль «DAF95XF 380», д.р.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що 11.03.2020 року ТОВ "Трансфеолаб" повідомив відповідача про вказану дорожньо-транспортну пригоду за телефоном гарячої лінії .

Також зазначає, що 16.03.2020 року ТОВ "Трансфеолаб" звернувся у відділення страхової компанії ПрАТ "Українська Страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" у м. Стрий Львівської області, з письмовим повідомленням та детальним описом ДТП, і одночасно запропонував відповідачу направити свого представника для огляду пошкоджених транспортних засобів.

30.03.2020 року ТОВ "Трансфеолаб" було направлено відповідачу телеграму на адресу головного управління та повторно запропонував відповідачу направити свого представника для огляду пошкоджених транспортних засобів.

Однак будь-яких доказів направлення вищевказаної телеграми представником позивачів суду не надано, як і не надано доказів звернення 16.03.2020 ТОВ "Трансфеолаб" до відділення страхової компанії ПрАТ "Українська Страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" у м. Стрий, Львівської області.

ТОВ "Трансфеолаб" та ОСОБА_1 звернулися до ПП "Експертно-діловий центр "Лідер" для оцінки вартості матеріального збитку завданого в результаті ДТП. У результаті проведення експертизи, станом на 17.02.2021 вартість матеріального збитку становить 128 840,00 грн.

Як стверджує представник позивачів, 22.02.2021 ТОВ "Трансфеолаб", з урахуванням оцінки збитків завданих майну в результаті ДТП, направив в Стрийське представництво відповідача (82400, Львівська область, Стрий, вулиця Богдана Хмельницького, 13) та в Львівську обласну дирекцію відповідача (79019, м. Львів, вул. Ставова, 7 В) заяву про виплату страхового відшкодування (напівпричіп "KOGEL SN24" р.н. НОМЕР_3 ) з додатками: копією Платіжного доручення №256, копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку (напівпричіп "KOGEL SN24" р.н. НОМЕР_3 ) та копією довіреності ТОВ "Трансфеолаб" від 02.01.2021 року, в якості доказів направлення долучено накладну № 012529 та № 012530, які направлені кур`єрською службою (без найменування організації, яка здійснювала відправлення) від 22.02.2021.

22.02.2021 року ОСОБА_1 , з урахуванням оцінки збитків завданих майну в результаті ДТП, також направив в Стрийське представництво відповідача (82400, Львівська область, Стрий, вулиця Богдана Хмельницького, 13) та в Львівську обласну дирекцію відповідача (79019, м. Львів, вул. Ставова, 7В) заяву про виплату страхового відшкодування (тягач «DAF ХС 95» р.н. НОМЕР_2 ) з додатками: копією Платіжного доручення №256 та копією Звіту про оцінку вартості матеріального збитку (тягач «DAF ХС 95» р.н. НОМЕР_2 ), в якості доказів направлення долучено накладну № 012527 та № 012528, які направлені кур`єрською службою (без найменування організації, яка здійснювала відправлення) від 22.02.2021.

За твердженням представника позивачів, 03.03.2021 року директор ТОВ "Трансфеолаб" звернувся на гарячу лінію відповідача з метою отримання інформації з приводу виплати страхового відшкодування. Посилаючись на карантинні обмеження, оператор прийняв заявку на особистий прийом у Львівській обласній дирекції відповідача на 11.03.2021 року, про що директор отримав смс повідомлення, у підтвердження чого останнім долучено скріншот такого смс повідомлення.

11.03.2021 року перебуваючи безпосередньо на особистому прийомі, директор ТОВ "Трансфеолаб" надав додаткові пояснення потерпілого, додавши до них копію Постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2020 року у справі №447/1234/20; копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику тягача ( ОСОБА_1 ), копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику напівпричепа та копію договору оренди транспортного засобу від 12.09.2018 р.

Листом від 15.03.2021 у справі № 07, одержувачем якого вказано ОСОБА_1 , відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, аргументуючи тим, що станом на 15.03.2021 відповідач не отримував заяви про виплату страхового відшкодування, а отже на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" термін на подання страхового відшкодування сплинув.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оцінюючи наведені представником позивачів обґрунтування щодо направлення 22.02.2021 ТОВ "Трансфеолаб" до Стрийського представництва відповідача (82400, Львівська область, Стрий, вулиця Богдана Хмельницького, 13) та у Львівську обласну дирекцію відповідача (79019, м. Львів, вул. Ставова, 7 В) заяви про виплату страхового відшкодування (напівпричіп "KOGEL SN24" р.н. НОМЕР_3 ) з додатками: копією платіжного доручення №256, копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку (напівпричіп "KOGEL SN24" р.н. НОМЕР_3 ) та копією довіреності ТОВ "Трансфеолаб" від 02.01.2021 року, а також направлення 22.02.2021 ОСОБА_1 до Стрийського представництва відповідача (82400, Львівська область, Стрий, вулиця Богдана Хмельницького, 13) та у Львівську обласну дирекцію відповідача (79019, м. Львів, вул. Ставова, 7В) заяви про виплату страхового відшкодування (тягач DAF ХС 95 р.н. НОМЕР_2 ) з додатками: копією платіжного доручення №256 та копією Звіту про оцінку вартості матеріального збитку (тягач DAF ХС 95 р.н. НОМЕР_2 ) суд зазначає наступне.

Для здійснення страхового відшкодування у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За змістом наведених норм Закону, до числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, яка має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.

Подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 по справі №910/7449/17 надала висновок щодо застосування норм права, а саме: "закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування".

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, у підтвердження подання заяви про виплату страхового відшкодування представником позивачів долучено до матеріалів справи копії накладних № 012529, № 012530 (направленіТОВ "Трансфеолаб") та № 012527, № 012528 (направлені Пісцо С.І.), відправлення за вищевказаними накладними здійснено кур`єрською службою (без найменування організації, яка здійснювала відправлення) від 22.02.2021.

За змістом пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, реєстрованим поштовим відправленням є поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. При цьому, розрахунковим документом є документ, встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Пунктом 61 "Правил надання послуг поштового зв`язку" передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

За змістом положень вищевказаних Правил, доказом, що підтверджує прийняття оператором поштового зв`язку поштового відправлення для пересилання - є виданий ним відправникові розрахунковий документ встановленої форми, разом з тим, опис вкладення є підтвердженням того, які саме документи вкладені до поштового відправлення.

Діяльність кур`єрських служб з надання послуг доставки поштових відправлень регулюється Законом України "Про поштовий зв`язок" та здійснюється у відповідності з положеннями Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, якими передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Вищевказана позиція кореспондується в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2019 у справі № 910/6447/18.

Належними доказами надсилання заявником заяви є розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), виданий відправникові оператором поштового зв`язку при прийнятті реєстрованого поштового відправлення для пересилання та опис вкладення до цього листа, однак представником позивачів не було долучено окрім накладних інших документів у підтвердження направлення заяви про виплату страхового відшкодування, а відтак суд не приймає їх як належний доказ направлення.

Щодо долученого представником позивачів скріншоту смс повідомлення про прийняття заявки ТОВ "Трансфеолаб" на особистий прийом у Львівській обласній дирекції відповідача з метою отримання інформації з приводу виплати страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та другої ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, регулюється положеннями Закону України від 22.05.2003 № 851-ІV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон № 851-ІV).

Відповідно до ч, 1, 3, 5 ст. 5 Закону № 851-ІV, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Частинами першою та другою статті 6 Закону № 851-ІV передбачено, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу.

Положенням частин першої та третьої ст. 7 Закону № 851-ІV, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що роздруківка скріншоту смс повідомлення не може вважатись електронним документом в розумінні ч. 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19, від 15.01.2020 у справі № 904/3165/19.

Як зазначалось вище, відповідач у листі від 15.03.2021 у справі № 07 відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, аргументуючи тим, що станом на 15.03.2021 відповідач не отримував заяви про виплату страхового відшкодування, а отже на підставі п. 37.1.4 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" термін на подання страхового відшкодування сплинув.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивачів зазначив, що 11.03.2021 року перебуваючи безпосередньо на особистому прийомі, директор ТОВ "Трансфеолаб" надав додаткові пояснення потерпілого, додавши до них копію Постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 02.06.2020 року у справі №447/1234/20; копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику тягача ( ОСОБА_1 ), копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику напівпричепа та копію договору оренди транспортного засобу від 12.09.2018 р.

Однак серед зазначеного переліку документів відсутня заява про виплату страхового відшкодування, як і відсутні докази надання таких документів.

Відповідно до положення статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", остання не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV, а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

За результатом дослідження судової практики щодо розгляду даної категорії спорів, судом встановлено, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, передаючи ухвалою від 03.07.2019 справу №465/4287/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважала, зокрема, за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19). При цьому, правовою проблемою визначено питання щодо права кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань, виключно після подання до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Вказане свідчить про сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм Закону № 1961-IV, зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого із відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

На переконання суду, підставою вищезгаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає можливість захисту права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Судом враховано правові позиції у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі №910/6013/20 за аналогічних обставин, у якій Верховний Суд не знайшов підстав відступати від висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к.

Водночас слід зауважити, у справі № 910/6013/20 страховик який виплатив страхове відшкодування звернувся з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування з страховика винної у ДТП особи протягом річного строку встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, подання відповідної заяви, як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом в межах встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку.

Судом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 11.03.2020, таким чином позивач міг звернутися із відповідною заявою до відповідача або із позовом до суду до 11.03.2021.

Як було вказано вище, представником позивачів не надано суду належних доказів направлення відповідачеві заяви про виплату страхового відшкодування, у тому числі в межах визначеного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги, оскільки представником позивачів не надано належних та допустимих доказів подання до відповідача заяви про страхове відшкодування у межах річного строку встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском зазначеного строку, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 вказаного Закону

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги.

За приписами ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №911/2702/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №911/2702/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСФЕОЛАБ".

4. Матеріали справи №911/2702/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 17.08.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

В.А. Корсак