ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"15" серпня 2022 р. Справа № 902/1059/15

Суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Василишин А.Р., перевіривши матеріали апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року по справі №902/1059/15 за скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" №0000606/22800-22 на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни та №0000606/23230-22 від 27 червня 2022 року на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк"

до:

Відповідача 1; Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"

Відповідача 2: Компанії "Terra Food Milk Ukraine Limited"

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

Третя особа 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Терра Фуд"

Третя особа 2: Фізична особа ОСОБА_1

Третя особа 3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Могилів - Подільський молокозавод"

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року в справі №902/1059/15 скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" №0000606/22800-22 від 20 червня 2022 року на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни та №0000606/23230-22 від 27 червня 2022 року на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі просив відстрочити сплату судового збору на розумний строк або до ухвалення рішення по справі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, апелянт звертаючись до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду мав сплатити судовий збір в розмірі 2481 грн.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником не додано доказів сплати судового збору; в додатках до апеляційної скарги відсутні такі докази також.

Враховуючи дані обставини Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 5 серпня 2022 року залишив апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року по справі №902/1059/15 без руху.

12 серпня 2022 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про продовження встановленого судом строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Господарським процесуальним кодексом України також визначено принципи здійснення господарського судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено до 23 серпня 2022 року.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

2 березня 2022 року на офіційній веб-сторінці Ради суддів України оприлюднено рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно із пунктом 6 яких судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

4 березня Верховний Суд у своїх рекомендаціях щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, опублікованих на офіційному веб-сайті, зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Отже, оскільки ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 серпня 2022 року про залишення апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без руху, судом вирішено питання про права, інтереси та обов`язки апелянта шляхом вчинення останнім відповідних процесуальних дій (усунення недоліків апеляційної скарги), скаржник має право на продовження процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

З огляду на викладене, повернення апеляційної скарги в даному випадку суперечить завданню господарського судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України", від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом. Відповідно, суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Разом з тим, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету (така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №911/1106/16 від 31 травня 2021 року, Постанові Верховного Суду у справі №6/6 від 27.02.2018).

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати Відповідачу - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

З метою забезпечення конституційного права особи на доступ до суду, враховуючи продовження воєнного стану до 23 серпня 2022 року, беручи до уваги обставини, викладені в заяві Відповідача, суд вважає за необхідне задоволити заяву Відповідача та продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги до 31 серпня 2022 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 119, 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиціїї України про продовження встановленого строку на усунення недоліків апеляційної скарги

2. Продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиціїї України на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року у справі №910/1059/15.

3. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиціїї України не пізніше 31 серпня 2022 року включно, усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, докази чого надати суду.

4. Роз`яснити апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

5. Копію ухвали направити Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиціїї України

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Василишин А.Р.