ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року Справа № 903/16/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ренесанс Центр на рішення Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року в справі №903/16/22, повний текст рішення складено 17 травня 2022 року (суддя - І.О. Гарбар)

час та місце ухвалення рішення: 17 травня 2022 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; вступна і резолютивна частина проголошена о 12:20 год; повний текст рішення складено 17 травня 2022 року

за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ренесанс Центр

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від Прокурора - Безпалов А.В.;

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - Дудяк Р.А..

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ковельської окружної прокуратури (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області (надалі Позивач) звернувся в Господарський суд Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Центр» про: розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:1462 площею 35,7484 Га, розміщеної за межами населених пунктів Велицької сільської ради, укладений 13 лютого 2020 року між Позивачем та Відповідачем; зобов`язання Відповідача повернути Позивачу земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462, яка знаходиться за межами населених пунктів Велицької сільської ради Ковельського району.

В обгрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилається на систематичну несплату Відповідачем орендної плати, що є грубим порушенням істотних умов договору оренди землі від 13 лютого 2020 року за період з квітня по грудень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року позов задоволено (а.с. 90-94).

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, а тому враховуючи положення Податкового кодексу та пункту 4.4 договору оренди Відповідач зобов`язаний вносити щомісячно орендне плату в розмірі визначеному договором оренди.

Окрім цього місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що Відповідачем сплата за землю внесена за період існування договірних правовідносин лише раз, відразу після набуття ним права користування на земельних торгах, однак у зв`язку із сплатою ним суми, яка перевищує ту, що була нарахована Позивачем заборгованість зі сплати за користування земельною ділянкою виникла лише у квітні 2021 року.

Відтак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань за договором, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовна вимога про розірвання договору оренди землі від 13 лютого 2020 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У зв`язку із розірванням договору оренди землі Відповідач зобов`язаний повернути її орендодавцю Позивачу.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 100-104) в якій з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимоги.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема, виходив з того, що Господарський суд Волинської області в своєму рішенні зазначає про дві різні земельні ділянки: одна з кадастровим номером :05:002:1462, друга - з кадастровим номером :05:003:1462. Апелянт зазначає, що Господарський суд Волинської області в оскаржуваному судовому рішенні взяв за основу доводи Ковельської окружної прокуратури в частині покликання на статтю 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Водночас, на підтвердження сплати заборгованості по договору оренди землі Відповідач покликається на: платіжне доручення №634 від 18 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 36 198 грн 79 коп.; платіжне доручення №633 від 18 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 208 898 грн 48 коп.; банківську виписку АТ АКБ «ЛЬВІВ» від 18 лютого 2020 року, в якій відображено платежі: 36 198 грн 79 коп. та 208 898 грн 48 коп.; платіжне доручення №625 від 07 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 10341 грн 51 коп. (гарантійний внесок, який після земельних торгів зарахований до розміру річної орендної плати за перший рік оренди); платіжне доручення №624 від 07 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 1792 грн 02 коп. (гарантійний внесок, який після земельних торгів зарахований до розміру річної орендної плати за перший рік оренди); банківську квитанцію ПАТ АБ «УКРГАЗАНК» №60207272 від 30 грудня 2021 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 171 689 грн 40 коп.. Апелянт наголошує, що на час надходження в Господарський суд Волинської області позовної заяви Прокурора в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки - 04 січня 2022 року, а тим більше, на момент відкриття провадження у справі - 24 січня 2022 року, заборгованість по сплаті Відповідачем орендної плати за земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462 відсутня. Відтак, як вказує Відповідач, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі від 13 лютого 2020 року та повернення земельної ділянки Відповідачем.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 червня 2022 року в справі №903/16/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року.

11 липня 2022 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли пояснення від Позивача, відповідно до змісту котрих Позивач вказав, що впродовж 2021 року Відповідач жодного разу не вносив на рахунки Позивача орендну плату за користування вказаною вище земельною ділянкою. Саме за таких обставин на адресу Позивача надійшов лист від ГУ ДПС України у Волинській області щодо необхідності вжиття відповідних заходів, спрямованих на розірвання договору оренди (а.с. 128-129).

11 липня 2022 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Прокурора надійшов відзив, відповідно до змісту котрого, Прокурор просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що заборгованість зі сплати оренди у Відповідача виникла у період з квітня по грудень 2021 року. Упродовж 2021 року жодних рішень ні органами державної влади, ані Позивачем про звільнення Відповідача від сплати оренди не приймалося. Прокурор вказує, що Відповідач виконавши своє зобов`язання по договору оренди та, сплативши у лютому 2020 року усю суму оренди за 2020 рік, упродовж 2021 року до 30 грудня 2021 року не вносив жодних платежів на банківські рахунки Позивача. Однак, враховуючи, що у лютому 2020 року Відповідачем сплачено (13 лютого 2020 року та 18 лютого 2020 року двома платежами) усю суму орендної плати за 2020 рік, при розрахунку заборгованості до уваги не взято березень 2021 року. Грошові кошти, які мали б зарахуватися в рахунок орендної плати за березень 2020 року автоматично залишились як надміру виплачені та покрили у повному обсязі оренду плату за березень 2021 року. Крім цього Прокурор зазначив, частина грошових коштів покрила витрати за квітень 2021 року, однак не у повному обсязі. Саме тому на переконання Прокурора з квітня 2021 року у Відповідача виникла заборгованість за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 445 грн 52 коп., яка надалі наростала.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 серпня 2022 року у справі №903/16/22 призначено розгляд апеляційної скарги на 15 серпня 2022 року об 12:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 серпня 2022 року клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та забезпечено представнику Відповідача участь в судовому засіданні поза межами приміщення суду.

В судове засідання від 15 серпня 2022 року представник Позивача не з`явився.

Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Зі змісту ухвали від 8 серпня 2022 року вбачається, що суд в пункті 3 повідомив сторін про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вказана ухвала була направлена судом рекомендованими листом з повідомленнями про вручення на поштовий адрес вказаний в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на все вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні від 15 серпня 2022 року представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Відповідача вказав, що Господарський суд Волинської області в своєму рішенні зазначає про дві різні земельні ділянки: перша з кадастровим номером :05:002:1462, друга - з кадастровим номером :05:003:1462. Також, представник Відповідача зазначив, що на підтвердження сплати заборгованості по договору оренди землі Відповідачем долучено до матеріалів справи: платіжне доручення №634 від 18 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 36 198 грн 79 коп.; платіжне доручення №633 від 18 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 208 898 грн 48 коп.; банківську виписку АТ АКБ «ЛЬВІВ» від 18 лютого 2020 року, в якій відображено платежі: 36 198 грн 79 коп. та 208 898 грн 48 коп.; платіжне доручення №625 від 07 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 10341 грн 51 коп. (гарантійний внесок, який після земельних торгів зарахований до розміру річної орендної плати за перший рік оренди); платіжне доручення №624 від 07 лютого 2020 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 1792 грн 02 коп. (гарантійний внесок, який після земельних торгів зарахований до розміру річної орендної плати за перший рік оренди); банківську квитанцію ПАТ АБ «УКРГАЗАНК» №60207272 від 30 грудня 2021 року про сплату Відповідачем орендної плати в розмірі 171 689 грн 40 коп.. Таки чином, на час надходження в Господарський суд Волинської області позовної заяви Прокурора в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки - 04 січня 2022 року, а тим більше, на момент відкриття провадження у справі - 24 січня 2022 року, заборгованість по сплаті Відповідачем орендної плати за земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462 відсутня. Відтак, як вказує Відповідач, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі від 13 лютого 2020 року та повернення земельної ділянки Відповідачем.

В судовому засіданні від 15 серпня 2022 року Прокурор заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача та з підстав, висвітлених в ній, просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін. Прокурор вказав, що апелянт сам доводить систематичність несплати оренди упродовж окремого періоду, про що свідчать долучені ним до відзиву квитанції, крім цього, Відповідач надалі продовжує не виконувати умови договору оренди. На переконання Прокурора своїми діями Відповідач лиш підтверджує факт сплати ним 30 грудня 2021 року заборгованості на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду. Прокурор наголосив, що заборгованість зі сплати оренди у Відповідача виникла у період з квітня по грудень 2021 року. Відповідач своє зобов`язання по договору оренди упродовж 2021 року до 30 грудня 2021 року не виконував та не вносив жодних платежів на банківські рахунки Відповідача. Враховуючи, що у лютому 2020 року Відповідачем сплачено всю суму орендної плати за 2020 рік, при розрахунку заборгованості до уваги не взято березень 2021 року. Грошові кошти, які мали б зарахуватися в рахунок орендної плати за березень 2020 року автоматично залишились як надміру виплачені та покрили у повному обсязі оренду плату за березень 2021 року. Крім цього, Прокурор зазначає, що частина грошових коштів покрила витрати за квітень 2021 року, однак не у повному обсязі. Саме тому з квітня 2021 року у Відповідача виникла заборгованість за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 445 грн 52 коп., яка надалі наростала.

Заслухавши пояснення Прокурора, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, водночас змінивши пункт 2 резолютивної частини шляхом викладення його в редакції резолютивної частини даної постанови.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на 13 лютого 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди землі (надалі Договір; а.с.16-18).

Пунктом 1.1 вказаного Договору, сторони узгодили, що Позивач на підставі протоколу земельних торгів №43 від 13 лютого 2020 року надає, а Відповідач приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:003:1462, яка розташована за межами населених пунктів на території Велицької об`єднаної територіальної громади, Ковельського району Волинської області.

В силу дії пункту 2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 35,7484 га., у т.ч.:35,7484 га сіножаті.

Відповідно до пункту 2.3 Договору Сторони погодились, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 238 935 грн 88 коп. (з урахуванням коефіцієнту індексації).

Пунктом 4.3 Договору визначено банківських рахунок Позивача, на який повинна надходити плата за користування земельною ділянкою.

Як визначено пунктом 4.6 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором: у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої Договором, крім цього справляється пеня у розмірі 0,1 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно пункту 4.4 Договору визначено порядок проведення розрахунків за користування земельною ділянкою. Зокрема визначено, що орендна плата вноситься Відповідачем у такі строки: за перший рік - не пізніше трьох банківських днів з дня укладення Договору оренди, а починаю з наступного року - відповідно до Податкового кодексу України

Підпунктами 8.1.1 та 8.4.7 визначено, що Позивач має право вимагати від Відповідача своєчасного внесення орендної плати, а Відповідач в свою чергу зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити орендне плату.

В силу дії пункту 11.2 Договору, дія Договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та Відповідача; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря/смерті фізичної особи Відповідача.

Відповідно до пункту 11.3 Договору, дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, також з інших підстав визначених законом.

Як визначено пунктом 12.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та Договору оренди земельної ділянки.

Відомості про укладення Договору внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 5 березня 2020 року, номер запису про інше речове право 35872749 (а.с.28-29).

Згідно акта прийому-передачі земельної ділянки від 13 лютого 2020 року, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:003:1462, яка розташована за межами населених пунктів на території Велицької об`єднаної територіальної громади, Ковельського району Волинської області (а.с.19).

Таким чином, на підставі Договору оренди землі між Позивачем та Відповідачем виникли договірні правовідносини.

Водночас, Відповідач всупереч умовам Договору оренди тривалий час (більше шести місяців) не виконує свій обов`язок, визначений у Договорі, а саме не вносить орендну плату.

Позивач звернувся Головне управління ДПС України у Волинській області з листом, де зазначив, що за Відповідачем станом на 22 жовтня 2021 року рахується податковий борг з орендної плати за землю в сумі 110415 грн 09 коп., який постійно наростає. Крім цього, згідно змісту вказаного листа контролюючий орган рекомендував Позивачу вжити заходів до розірвання договорів оренди земельних ділянок (а.с.24).

У подальшому, Прокурором під час опрацювання інформації щодо наявної заборгованості зі сплати оренди землекористувачами на території Ковельського району, виявлено інформацію про заборгованість Відповідача.

З метою перевірки інформації на адресу ГУ ДПС України у Волинській області скеровано відповідний лист №52-2533 вих.21 від 3 листопада 2021 року (а.с.25).

У відповідь на лист Прокуратури ГУ ДПС України у Волинській області надало інформацію про те, що станом на 10 листопада 2021 року заборгованість з орендної плати за користування Відповідачем земельними ділянками загальною площею 169,8473 га становить 130839 грн 86 коп.. Крім цього, згідно інформації, наданої контролюючим органом, заборгованість з орендної плати виникла у квітні 2021 року в розмірі 8291 грн 24 коп.. До того ж у період з травня по листопад 2021 року Відповідач взагалі не сплачує орендну плату. У зв`язку із цим, ГУ ДПС України в Волинській області 28 жовтня 2021 року подано позовну заяву до Волинського окружного адміністративного суду щодо стягнення податкового боргу (орендної плати) з рахунків боржника в сумі 110 415 грн 09 коп. (а.с.27).

Відповідно до інформації наданої Позивачем, Відповідач користується земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:1462 з 13 лютого 2021 року, про що свідчить акт приймання-передачі земельної ділянки від 13 лютого 2021 року, підписаний сторонами, який є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки.

З урахуванням положень пункту 4.1 Договору, Відповідач у лютому 2020 року сплатив 245097 грн плати за користування двома земельними ділянками, наданими в оренду Позивачем. З них 30166 грн - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:1462, 174082 грн за користування іншою земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:1155 площею 134 га. При цьому Відповідачем зайво сплачено 40849 грн 30 коп.

Разом з тим, згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:1462 за квітень-листопад 2021 року складала 18544 грн 94 коп. (а.с.34).

З метою захисту інтересів держави в особі Позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги систематичною несплатою орендної плати, Прокурор звернувся до суду з позовом про розірвання Договору та повернення земельної ділянки.

Аналізуючи спірні правовідносини сторін на предмет їх підставності звернення до суду та зважаючи на їх нормативно правове врегулювання колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним у частині 1 цієї статті, зміна або розірвання договору допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного порушення умов договору, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення договірних правовідносин.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Разом із тим, за змістом частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 вказаного Закону та умовами договору.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частиною 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки за рішенням суду відповідно до чинного законодавства є систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати, передбаченої договором.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Таким чином, колегія суддів резюмує, що неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, від 6 березня 2019 року в справі №183/262/17.

Що ж до доводів Відповідача, наведених в апеляційній скарзі про сплату всієї суми заборгованості до дня подання Прокурором позовної заяви по даній справі, то суд апеляційної інстанції оцінюючи даний довід зазначає наступне.

Відповідно до пункту "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 зазначила, що виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору.

Судова колегія зауважує, що аналіз положень статей 1, 13, 21, 32 Закону України "Про оренду землі", статті 141 Земельного кодексу України та статті 651 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди, а також докази того, чого позивач був позбавлений у значній мірі із-за істотності допущеного порушення відповідачем.

Водночас, Верховний Суд в постановах від 2 травня 2018 року у справі №925/549/17, від 20 червня 2019 року в справі № 383/708/16-ц дійшов висновку, що сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Відповідач як на підставу внесення орендної плати за спірний період (з квітня по грудень 2018 року) покликається на квитанцію №60207272 від 30 грудня 2021 року в сумі 171689 грн 40 коп., якою на його переконання сплачену всю суму заборгованості за спірний період.

При цьому, такий доказ, ще раз підтверджує не виконання зобов`язань Відповідача по Договору щодо своєчасної щомісячної сплати орендної плати (в розмірі 3016 грн 50 коп. щомісячно), а існування заборгованості, яка фактично несвоєчасно сплачена одним платежем в кінці 2021 року.

Водночас суд констатує, що здійсненій Відповідачем оплаті передувало звернення Головного управління ДПС у Волинській області до Відповідача із позовом про стягнення податкового боргу за 2021 рік в розмірі 110415 грн 09 коп., за наслідками розгляду якого Львівським окружним адміністративним судом винесено рішення від 23 грудня 2021 року про стягнення з Відповідача податкового боргу в розмірі 110415 грн 09 коп..

Доказів щомісячної сплати орендної плати Відповідачем (окрім погашення заборгованості за 2021 рік одним платежем) матеріали справи не містять.

Крім того, апеляційний господарський суд констатує, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності відповідно до статті 14 Податкового кодексу України є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно з вищевказаних доказів вбачається існування систематичної несплати Відповідачем орендної плати внаслідок якої і виникла заборгованість за період з квітня місяця 2021 року по грудень місяць 2021 року (9 місяців), що і є підставою позову та підставою для задоволення відповідного позову.

Сплата ж цієї суми заборгованості, що вчинена Відповідачем 30 грудня 2021 року лише підтверджує факт існування підстави для розірвання спірного Договору, котра як вже вказано вище є підставою для задоволення цього позову.

Водночас, вказана оплата не впливає на оцінку існування на протязі 9 місяців факту систематичного невиконання Відповідачем умов Договору щодо сплати орендної плати, а лише вказує на те, що на даний час заборгованості за спірний період немає, а отже немає підстав для стягнення саме заборгованості з орендної плати за період з квітня по грудень 2021 року, з огляду на її погашення (відповідно в даній справі позовна вимога про її стягнення є відсутня).

Все вищевказане підтверджує підставність і обгрунтованість позову прокурора.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, сплата орендної плати є беззаперечним обов`язком земелекористувача, який не може залежати від обставин наведених скаржником, а залежить від добросовісного виконання орендарем свого обов`язку, передбаченого як чинним законодавством, так і договором .

Таким чином, враховуючи положення Податкового кодексу та пункту 4.4 Договору, колегія суддів констатує, що Відповідач зобов`язався вносити щомісячно орендне плату в розмірі визначеному Договором оренди.

Дане повністю нівелює доводи апеляційної скарги щодо відсутності систематичної несплати орендної плати, з огляду на сплату Відповідачем квитанцією від 30 грудня 2021 року всієї суми заборгованості по Договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно Договору, сторонами погоджено, що дія Договору оренди припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї з сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором; внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, несплати, несвоєчасної або неповної сплати орендарем орендної плати, а також з інших підстав визначених чинним законодавством.

Зазначене в розрізі вищеописаних положень закону, які регулюють відносини оренди, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, годі як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Разом з тим, у даному випадку, саме в зазначений Прокурором період (з квітня по грудень 2021 року), сплата за землю Відповідачем внесена за період існування договірних правовідносин лише раз, відразу після набуття ним права користування на земельних торгах.

Однак у зв`язку із сплатою ним суми, яка перевищує ту, що була нарахована Позивачем, заборгованість зі сплати за користування земельною ділянкою виникла лише у квітні 2021 року.

Заборгованість з орендної плати фактично виникла у квітні 2021 року та відповідно листа Відповідача №633/3.38/2-21 від 17 грудня 2021 року станом на 1 грудня 2021 року становила 129703 грн 12 коп., тобто Позивач не отримував платежів за використання земельної ділянки за період квітня-грудня 2021 року.

Відтак Відповідач упродовж 2021 року жодного разу не вносив платежі за користування земельної ділянкою, що стало підставою утворення заборгованості в розмірі 21561 грн 50 коп., яка в свою чергу є системною, оскільки орендна плата повинна вноситися щомісячно, а в даному випадку вбачається не внесення орендної плати понад 8 місяців поспіль.

Неналежне виконання умов Договору, а саме повне невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов Договору оренди земельної ділянки, яке дає право Позивачу вимагати розірвання такого Договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегією суддів встановлено, що Відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, неотримання Позивачем очікуваного при укладенні Договору результату встановлює істотність порушення відповідачем його умов.

Виходячи з вищевстановленого, колегія суддів прийшла висновку про те, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань за Договором, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні Договору, тому позовна вимога про розірвання Договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

У зв`язку із розірванням Договору оренди землі Відповідач зобов`язаний повернути її орендодавцю Позивачу.

Оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія прийшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Договір оренди землі, що укладений між укладений між Позивачем та Відповідачем слід розірвати та зобов`язати Відповідача повернути Позивачу земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462, яка знаходиться за межами населених пунктів Велицької сільської ради Ковельського району.

Дане рішення в цій частині прийнято місцевим господарським судом, а тому апеляційний господарський суд залишає судове рішення без змін в цій частині.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо зазначення в рішенні двох різних земельних ділянок, одна з кадастровим номером :05:002:1462 друга з кадастровим номером :05:003:1462, то колегія суддів зазначає таке.

В прохальній частині позовної заяви Прокурор просив: розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:1462 площею 35,7484 Га, розміщеній за межами населених пунктів Велицької сільської ради, укладений 13 лютого 2020 року між Позивачем та Відповідачем; зобов`язати Відповідача повернути Позивачу земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462, яка знаходиться за межами населених пунктів Велицької сільської ради Ковельського району.

Аналогічно і в резолютивній частині рішення місцевий господарський суд задоволив позов та вирішив: розірвати договір оренди землі з кадастровим номером :05:002:1462 площею 35,7484 га, розміщеній за межами населених пунктів Велицької сільської ради, укладений 13 лютого 2020 року між Позивачем та Відповідачем; зобов`язати Відповідача повернути Позивачу земельну ділянку площею 35,7484 га з кадастровим номером :05:003:1462, яка знаходиться за межами населених пунктів Велицької сільської ради Ковельського району та була передана в оренду згідно договору від 13 лютого 2020 року.

Разом з тим, з усіх наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позовні вимоги стосуються саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:1462.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

В той же час, з даних матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, в порушення вимог статті 177 Господарського процесуального кодексу України, не було досліджено та визначено предмет спору (зважаючи на зазначення в прохальній частині позовної заяви двох різних земельних ділянок), а саме яку конкретно земельну ділянку просить повернути Прокурор та по якій земельній ділянці Прокурор просить розірвати договір. Дане на переконання колегія суду свідчить факт невиконання судом першої інстанції в підготовчому провадженні основного завдання господарського процесу (не здійснено остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин).

Дане ж вказує на порушення судом першої інстанції під час підготовчого провадження норм процесуального права, а саме вимогу пункту 1 частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України.

Вчинивши дане порушення процесу, місцевий господарський суд вирішив спір в частині розірвання Договору, по-суті виніс рішення щодо земельної ділянки, котра не стосується спірного Договору.

Відтак, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо визначення предмету позовних вимог, а саме ідентифікації земельної ділянки, колегією суддів встановлено, що враховуючи матеріали справи необхідно розірвати договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:1462 площею 35,7484 га, розміщеної за межами населених пунктів Велицької сільської ради, укладений 13 лютого 2020 року між Позивачем та Відповідачем.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищеописане приймаючи таке рішення, апеляційний господарський суд змінює пункт 2 резолютивної частини судового рішення шляхом викладення його в редакції, зазначеній в резолютивній частині постанови.

В решті ж апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення суду першої інстанції.

Відтак, враховуючи усе вищевстановлене в даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх підставність та доведеність.

Відповідно приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача, при цьому змінюючи пункт 2 резолютивної частини судового рішення що стосується предмету позовних вимог, а саме кадастрового номеру земельної ділянки.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України за розгляд апеляційної скарги суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ренесанс Центр на рішення Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року в справі №903/16/22 - залишити без задоволення.

2. Змінити пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року в справі №903/16/22, виклавши його в наступній редакції:

"2. Розірвати договір оренди землі з кадастровим номером :05:003:1462 площею 35,7484 га, розміщеній за межами населених пунктів Велицької сільської ради, укладений 13 лютого 2020 року між Велицькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Центр»."

3. В решті рішення Господарського суду Волинської області від 17 травня 2022 року в справі №903/16/22 - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу №903/16/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 18 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.