ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.08.2022р. Справа №905/5/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання (помічника судді за дорученням) Сєврової Н.П., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця м.Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, Донецька область до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар, Донецька області про стягнення штрафу в сумі 89680 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89680,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що інформація про масу вантажу у вагонах №55460422, №52229036, визначена Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у накладній №52399581, не відповідала масі, встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки попутною станцією Волноваха Донецької залізниці та станцією призначення Кривий Торець Донецька залізниця, з огляду на що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 89680,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.01.2022 позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 89680,00 грн. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Донецької області 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/5/22 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 02.03.2022 року.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.02.2022 була направлена рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження сторін, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Копії вищезазначеної ухвали була вручені адресатам.

11.02.2022 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує, просив суд застосувати строк позовної давності за даним позовом та відмовити у його задоволенні.

Обґрунтовуючи доводи вказаної заяви, відповідач вказав, що комерційний акт №486202/1, яким зафіксовано порушення вимог Статуту залізниць України, був складений Позивачем 01.01.2021. Проте, позовну заяву про стягнення штрафу у цій справі подано до господарського суду Донецької області через відділення «Укрпошти» 21.12.2021.

02.03.2022 судове засідання у справі №905/5/22, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, веденням активних бойових дій на території міста Харкова та Харківської області, не відбулось.

21.04.2022 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від позивача надійшло клопотання, у якому останній просить перенести розгляд справи на дату після закінчення дії форс-мажорних обставин (воєнного стану) в Україні (з наданням розумного строку для збирання інформації та надання пояснень після завершення воєнного стану), проти розгляду справу за відсутності відповідача заперечує.

Ухвалою суду від 24.06.2022 відкладено судове засідання по справі №905/5/22 та зазначено, що після усунення обставин та поновлення діяльності суду у звичайному режимі, наявності можливості безпечного відправлення правосуддя та відновлення доступу до приміщення суду, а також при відновленні можливості забезпечити реалізацію сторонами їх прав.

Враховуючи необхідність виконання судових обов`язків та відповідно до рішення зборів суддів господарського суду Донецької області №1 від 13.06.2022, з метою дотримання завдань, принципів господарського судочинства (ст.2 Господарського процесуального кодексу України) та розумності строків для вчинення процесуальної дії (ст.114 Господарського процесуального кодексу України), а також з огляду на запровадження на території України воєнного стану, суд ухвалою від 01.08.2022 призначив судове засідання по справі №905/5/22 на 22.08.2022, явку у судове засідання представників сторін було визнано не обов`язковою.

Вказана ухвала, у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати (поштових марок) та у зв`язку із запровадженням дистанційної роботи, через воєнний стан в Україні та небезпеку у місті Харкові направлена на електронну адресу сторін, зазначених в позовній заяві та відзиві.

Представники сторін в судове засідання 22.08.2022 не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені, шляхом направлення ухвал на адреси електронної пошти, які вказані учасниками справи та здійснення оголошень на офіційному сайті суду.

За таких обставин вбачається, що судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому сторони, у розумінні вимог ст. 120 ГПК України, вважаються таким, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року вантажовідправником, Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за залізничною накладною №52933581 зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці було відправлено вагони №№ 55460422, 52229036 з вантажем вугілля кам`яне не поіменоване в алфавіті, вантажоодержувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля».

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з п.2, 3 гл.14 Додатку 3 до СМГС, навалом.

Правильність внесених відомостей до вищезазначених накладних підтверджена відміткою представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить відмітка працівника станції відправлення. Відповідні відмітки про наявність зауважень відсутні.

01.01.2021 на станції Волноваха на підставі акту загальної форми станції Волноваха Донецької залізниці №30006 від 01.01.2021 було здійснено переважування вантажу у вагонах №55460422, №52229036 про що складено комерційний акт №486202/1. Результат зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань ф.ГУ-78.

Комерційний акт №486202/1 від 01.01.2021 засвідчує, що під час комісійного зважування на тензометричних 150-т. вагонних вагах ВТВ-ІСД ст. Волноваха (держповірка 18.03.2020) вагона №52229036 відправленого за накладною №525782181, було встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 1500 кг., при зважуванні вагона №55460422 відправленого за накладною №52399581 встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 2300 кг.

Про складання комерційного акту №486202/1 станції Волноваха про надлишок 3800 кг вантажу зроблено відмітку в графі 49 накладної №52399581.

При видачі вагонів №55460422, №52229036 з вантажем вантажоодержувачу на станції призначення Кривий Торец за участю представників вантажоодержувача в розділі Є комерційного акту №486202/1 від 01.01.2021 зроблено відмітку: «При перевірці ваги вантажу розбіжності з ком.актом не виявлено», що підтверджує правильність визначення ваги вантажу в вагонах №55460422, №52229036 по станції Волноваха.

Комерційний акт №486202/1 від 01.01.2021 складено та підписано ДСЗ Довгопольською Г.В., агентом комерційним Богатирьовою В.В., агентом комерційним ОСОБА_1 .

Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі п`ятикратної провізної плати за спірний вантаж у загальному розмірі 89680,00 грн.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до статті 909 ЦК України та частини першої статті 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною другою статті 908 ЦК України та частини п`ятої статті 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Частиною третьою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до статі 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно із статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (стаття 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до пункту 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до пункту 55 залізничної накладної №52933581 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів, щодо маси вантажу у вагонах №№55460422, 52229036, своїм електронним цифровим підписом підтвердив представник відправника Іванюк В.В. Згідно із статтею 52 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана, на вимогу вантажоотримувача перевірити масу, кількість місць і стан вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно із статтею 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Частиною 1 статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними вище приписами кореспондуються положення статті 129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом вищенаведених положень залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, у розумінні частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Як встановлено судом, 01.01.2021 на станції Волноваха на підставі акту загальної форми станції Волноваха Донецької залізниці №30006 від 01.01.2021 було здійснено переважування вантажу у вагонах №55460422, №52229036 про що складено комерційний акт №486202/1. Результат зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань ф.ГУ-78.

Комерційний акт №486202/1 від 01.01.2021 засвідчує, що під час комісійного зважування на тензометричних 150-т. вагонних вагах ВТВ-ІСД ст. Волноваха (держповірка 18.03 2020) вагона №52229036 відправленого за накладною №525782181, було встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 1500 кг., при зважуванні вагона №55460422 відправленого за накладною №52399581 встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 2300 кг.

Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, від 21.08.2019 у справі №905/2360/18.

Зважування маси вантажу у всіх вагонах на станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на справних 150-т. вагонних вагах ВТВ-ІСД ст.Волноваха повірених 18.03.2020.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 №442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за №1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, визначено, що ЗВВТ, які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі - сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Узяття на облік ЗВВТ здійснюється за письмовим зверненням власника ЗВВТ до начальника дирекції з наданням завірених власником копій: експлуатаційної документації; методики повірки, атестованої згідно з вимогами Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»; свідоцтва про повірку (якщо це передбачено методикою повірки) або державну метрологічну атестацію ЗВВТ, виданого згідно з ДСТУ 2708:2006 «Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення» або ДСТУ 3215-95 «Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення»; переліку вантажів, маса яких буде визначатися на ЗВВТ; висновку за результатами діагностичного обстеження ЗВВТ (у разі потреби).

Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за №50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної (далі - технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби - контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан. Технічний паспорт ЗВВТ надається начальнику станції, на якій будуть оформлятися перевізні документи за результатами зважування на цих ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ повинні зберігатися в місці, визначеному розпорядчим документом начальника станції, який забезпечує їх схоронність. На прохання власника ЗВВТ йому може бути надано копію технічного паспорта ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ, які зберігаються у начальника станції, є документами, згідно з якими розглядаються претензії, пов`язані з визначенням маси вантажу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) станції Роти Донецької залізниці, заводський №497, власник Миронівська ТЕС, міжповірочний інтервал ЗВВТ два рази на рік; інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ 1 раз в 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, ваги придатні для зважування. Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування вантажу, проходили своєчасну перевірку та повірку. Представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що станом на дату складання комерційного акту №486202/1 від 01.01.2021 засіб вимірювальної техніки був повірений як того вимагають норми чинного законодавства.

Згідно із статтею 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У накладній №52399581 зазначено, що провізна плата зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці до станції одержувача за вагони №52229036 складає 8968,00 грн., №55460422 складає 8968,00 грн.

За розрахунком позивача загальна сума штрафу (п`ятикратний розмір провізної плати за три вагони) становить 89680,00 грн. (8968.00 х 5 х 2 = 89680,00 грн.).

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладних масу вантажу у розмірі 89680,00 грн. є обґрунтованими належними та допустимими доказами.

Щодо заяви Відповідача про застосування строку позовної давності за даним позовом.

Обґрунтовуючи доводи вказаної заяви, відповідач зазначив, що комерційний акт №486202/1, яким зафіксовано порушення вимог Статуту залізниць України, був складений позивачем 01.01.2021.

При цьому, позовну заяву про стягнення штрафу у цій справі подано до господарського суду Донецької області через відділення «Укрпошти» 21.12.2021.

Таким чином, позовну заяву подано після перебігу позовної давності, що у відповідності до ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Досліджуючи обставини справи в цій частині, суд дійшов до висновку про наступне.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; постанову ВП ВС від 28.11.2018 по справі №504/2864/13-ц (14-452цс18).

Загальна позовна давність визначена статтею 257 ЦК України, а статтею 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною другою статті 9 ЦК України також встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частини п`ятої статті 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За статтею 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.

У даному випадку, належним і допустимим доказом на підтвердження факту неправильного зазначення у накладній маси вантажу є комерційний акт №486202/1 від 01.01.2021, що складений згідно Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644

Так, комерційний акт, складений для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, зокрема, на підтвердження факту неправильного зазначення у накладній маси вантажу, датований 01.01.2021, тобто в силу положень ст. 253, 254, 260, 261 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України з 02.01.2021 почався перебіг позовної давності, тривалість якого в силу закону становить 6 місяців, тобто до 01.07.2021.

Отже, позивач дізнався про порушення права 01.01.2021 (дати складання комерційного акту №486202/1 самим позивачем).

Разом з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом 21.12.2021, про що свідчить дата оформлення поштового відправлення на поштовій квитанції «Укрпошта Експрес».

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення штрафу неправильного зазначення у накладній маси вантажу, що у відповідності до приписів ч. 3-5 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, оскільки позивач звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до прийняття рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 12, 129, 165, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Донецька залізниця, м.Лиман, Донецька область до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 89 680,00 грн. - відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 22 серпня 2022 року.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов