ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.2022м. СумиСправа № 920/123/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/123/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агрохім» (вул. Харківська, буд. 86а, м. Зміїв, Харківська область, 63400, ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» (вул. Грабовського,14, с. Грабовське, Краснопільський район, Сумська область, 42450, )

про стягнення 2303061 грн 85 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

Суть спору:

08.02.2022 позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до вимог якої спросить суд стягнути з відповідача на свою користь 2303061 грн 85 коп., з яких: 1664479 грн 20 коп. сума боргу за поставку товару, 75545 грн 76 коп. пеня, 12897 грн 04 коп. 3% річних, 50796 грн 09 коп. інфляційне збільшення, 499343 грн 76 коп. штраф, за неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки № Х02/28/2020 від 21.04.2020; а також просить покласти витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.02.2022 у справі № 920/123/22 позовна заява залишена без руху, позивачу встановлений строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

21.02.2022 до суду надійшли письмові пояснення позивача № 082 від 16.02.2022 (вх.№1320/22 від 21.02.2022) щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/123/22, призначено підготовче засідання на 02.06.2022,11:00.

Ухвалою суду від 02.06.2022 відкладено підготовче засідання на 14.06.2022,10:20.

06.06.2022 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву від 27.05.2022 № 27/05, в якому окрім іншого просить поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняти даний відзив.

Ухвалою суду від 14.06.2022 клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов задоволено, поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позов, прийняти його до розгляду і приєднано до матеріалів справи, відкладено підготовче засідання на 28.06.2022, 11:00.

21.06.2022 відповідачем подано до суду Додаткові поясненні від 20.06.2022, №20/06, відповідно до яких відповідач просить зменшити розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача до 5000,00 грн та штрафу до 10000,00 грн, а також зазначив справу розглядати без особистої участі відповідача.

Подані відповідачем документи долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 28.06.2022 закрито підготовче провадження у справі № 920/123/22, призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 04.08.2022,10:00.

В судове засідання 04.08.2022 представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені усі належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.08.2022 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агрохім» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грабовське» (відповідач, покупець) було укладено договір постачання № Х02/28/2020.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити (передати) товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього на умовах Договору.

Предметом постачання є товар, вказаний в специфікаціях до цього Договору (п 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1.1. Товар, вказаний в п. 1.2. цього Договору, поставляється Покупцеві партіями.

Кожна партія товару визначається Специфікацією, в якій відзначається найменування, загальна кількість, асортимент (номенклатура) і комплектність Товару, а також вказується термін постачання і оплати Товару ( п. 2.1.2).

Згідно з п. 3.1. Партія товару, яка погоджена відповідною Специфікацією, має бути поставлена Покупцеві не пізніше дати вказаної в специфікації.

Відповідно до п. 3.2. визначено, що базис постачання товару EXWсклад покупця («ИНКОТЕРМС 2010 Міжнародних правил тлумачення торгових термінів») або інший склад, що буде погоджено Сторонами додатково.

Датою переходу права власності на товар є дата виписки видаткової накладної ( п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору вартість і термін оплати кожної партії товару, що поставляється, визначається в специфікації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем постачалась продукція, обумовлена умовами договору на адресу відповідача за наступними специфікаціями:

- Специфікація № 13-НАС(К) від 07.04.2021 на загальну суму 557700 грн., з умовою надання товару до 10.05.2021 та оплатою до 01.11.2021 (включно);

Факт поставки товару на суму 557700 грн. підтверджується видатковою накладною № ТДАГ3279 від 16.04.2021;

- Специфікація № 16-ЗЗР(К) від 18.05.2021 на загальну суму 434112 грн., з умовою надання товару до 20.05.2021 та оплатою до 01.11.2021 (включно);

Факт поставки товару на суму 434112 грн. підтверджується видатковою накладною № ТДАГ5580 від 19.05.2021.

- Специфікація № 19-ЗЗР(К) від 31.08.2021 на загальну суму 33930 грн., з умовою надання товару до 15.09.2021 та оплатою до 01.11.2021 (включно);

Факт поставки товару на суму 33930 грн. підтверджується видатковою накладною № ТДАГ9522 від 31.08.2021.

- Специфікація № 21-ДБ(К) від 07.09.2021 на загальну суму 683910 грн., з умовою надання товару до 20.09.2021 та оплатою до 01.11.2021 (включно);

Факт поставки товару на суму 683910,00 грн. підтверджується видатковою накладною № ТДАГ10351 від 08.12.2021.

- Специфікація № 23-ЗЗР(К) від 22.09.2021 на загальну суму 5220,00 грн., з умовою надання товару до 20.09.2021 та оплатою до 01.11.2021 (включно);

Факт поставки товару на суму 5220,00 грн. підтверджується видатковою накладною № ТДАГ10364 від 23.09.2021.

Обгр`унтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання виконані в повному обсязі поставлено на адресу відповіча товар на загальну суму 1714872,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, відповідно до платіжного доручення № 734 від 26.11.2021, частково сплатив за поставлений товар за Специфікацією 21-ДБ(К) від 07.09.2021 суму у розмірі 50392 грн 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений позивачем товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем по поставці товару в сумі 1664479 грн. 20 коп. Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положення ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію оплатності переданого покупцеві товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на суму 1664479 грн. 20 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не заперечує факт існування боргу в сумі 1664479 грн. 20 коп., проте не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно оплати отриманого товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 1664479 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене специфічним видом такого як грошові кошти, якому незалежно від факторів природного середовища (форс-мажорним обставинам) притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо).

А тому, норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано 50796 грн. 09 коп. інфляційних нарахувань та 12897 грн. 04 коп - 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Судом проведено перерахунок здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума інфляційних нарахувань становить 45631 грн 26 коп., розмір 3% річних - 11591 грн 15 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2022.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, вищезазначене, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати за отриманий товар, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 45631грн 26 коп та 3% річних в сумі 11591 грн 15 коп є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В інший частині позовних вимог, щодо стягнення інфляційниї втарт в сумі 5164 грн 83 коп та 3% річних в сумі 1305 грн 89 коп суд відмовляє.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що за недотримання Покупцем термінів оплати товару, визначених Специфікацією, Постачальник має право виставити Покупцю рахунок на сплату неустойки у вигляді: штрафу у розмірі 30% від загальної суми Специфікації, по якій допущено прострочення і пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості по Специфікації, по якій допущено прострочення за кожен день цього прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно з поданим розрахунком позивачем відповідачу нарахована пеня в сумі 75545грн 76 коп. та штраф у сумі 499343 грн 76 коп.

Відповідач контр розрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Судом здійснено перерахунок здійснених позивачем нарахувань пені, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума пені становить 68145 грн 72 коп., штрафу-499343 грн 79 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2022.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання за отриманий товар, а стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 68145 грн 72 коп пені та 499343 грн. 76 коп. штрафу.

В частині стягнення пені в сумі 7400 грн 04 коп. суд відмовляє за необґрунтованістю.

Однак Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд врахувати скрутне фінансове становище та відсутність умисної вини і зменшити розмір неустойки (пені) до 5000 грн та штрафу до 10000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Судом в даному випадку при розгляді даної справи враховано факт часткової оплати за укладеним між сторонами договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, суд бере до уваги фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

При цьому, судом береться до уваги не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором (зокрема, часткова оплата), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 20% та часткове задоволення в цій частині вимог позивача, а саме суд стягує з відповідача на користь позивача 54515 грн 58 коп пені та 399475 грн 00 коп штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 185, 232, 233, 236 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» про стягнення 2303061 грн 85 коп задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грабовське» (вул. Грабовська, 14, с. Грабовське, Краснопільський район, Сумська область, 42450, код 30841323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (вул. Харківська, буд. 86а, м. Зміїв, Харківська область, 63400, код ЄДРПОУ 40136 (один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 20 коп. суму основного боргу за поставку товару, 54516 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістнадцять) гривень 58 коп. пені, 399 475 (триста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 00 коп штрафу, 45631 (сорок п`ять тисяч шістсот тридцять одну) гривню 26 коп інфляційних нарахувань, 11591 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одну) гривню 15 коп - 3% річних, 34337 (тридцять чотири тисячі триста тридцять сім) гривень 87 коп в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено і підписано суддею 17.08.2022 поза межами строку, визначеного ГПК України, у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 08.08.2022 по 16.08.2022.

Суддя С.В. Заєць