РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2022Справа № 910/19326/21
За позовом Профспілки працівників освіти і науки України

до Дочірнього підприємства "Київоблтурист"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Корчинська Л. В.

про визнання права власності

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Єременок О.В.

Представники учасників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явилися

від третьої особи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Профспілки працівників освіти і науки України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Київоблтурист" про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням державного реєстратора неправомірно відмовлено в державній реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно: склад матеріальний - літера "Д", загальною площею 160,9 кв.м., що розташований за адресою: місто Київ, вул. Миколи Юнкерова, 76 на території дитячого позаміського закладу оздоровлення та відпочинку "ПУЩА-ВОДИЦЯ".

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2022 та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Корчинську Л. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.02.2022.

Судове засідання 10.02.2022 не відбулось, в зв`язку з чим ухвалою суду від 14.02.2022 сторін викликано в судове засідання 24.02.2022.

Судове засідання 24.02.2022 не відбулось, в зв`язку з чим ухвалою суду від 09.08.2022 сторін викликано в судове засідання 25.08.2022.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, процесуальні документи були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 39Г.

Станом на дату розгляду справи поштові відправлення № 879, 415, якими направлено відповідачу ухвали суду (в тому числі ухвала від 01.12.2021 про відкриття провадження у справі) не були вручені під час доставки. Ухвали були повернуті відділом поштового зв`язку до суду, з долученою довідкою форми № 20 "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 16.12.2021, 16.08.2022 про неможливість вручення поштового відправлення конверту з ухвалою суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, направленого на юридичну адресу відповідача, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 та ухвали суду від 09.08.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений судом не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду на зазначене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

22.08.2022 від позивача надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконфернції.

Ухвалою суду від 25.08.2022 відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання.

25.08.2022 позивачем в системі електронний суд сформовано клопотання про розгляд справи без його участі та про задоволення позову.

В судове засідання 25.08.2022 представники сторін не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд дійшов висновку, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) було прийнято рішення № 60140159 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Державний реєстратор вирішив зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 28.08.2021 за реєстраційним номером 47542623, яку подав Васильченко Л.І., що діє на підставі довіреності серії та номер 1253, виданий 26.11.2019 (видавник - приватний нотаріус Горбаль Н.О.) для проведення державної реєстрації прав власності, форма власності приватна: склад матеріальний з реєстраційним номером, що розташований: м. Київ, вул. Юнкерова Миколи, будинок 76, кадастровий номер земельної ділянки :85:044:0001. Державний реєстратор просив надати документ, що підтверджує право приватної власності на склад матеріальний з реєстраційним номером, загальною площею 160,9 кв. м, розташований: м. Київ, вул. Юнкерова Миколи, будинок 76, кадастровий номер земельної ділянки :85:044:0001 за суб`єктом: Профспілка працівників освіти і науки України. Для відновлення розгляду заяви необхідно, щоб дані про об`єкт нерухомості були відображені в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 жовтня 2021 року № 60926874 відмовлено в державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на склад матеріальний з реєстраційним номером, що розташований: м. Київ, вул. Юнкерова Миколи, будинок 76, кадастровий номер земельної ділянки :85:044:0001 за суб`єктом: Профспілка працівників освіти і науки України.

Вказане рішення мотивоване тим, що не були усунені обставини, що стали підставою для прийняття рішення від 02.09.2021 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За переконанням позивача, останнім подано держаному реєстратору належні докази, що підтверджують його право власності на склад матеріальний з реєстраційним номером, що розташований: м. Київ, вул. Юнкерова Миколи, будинок 76, кадастровий номер земельної ділянки :85:044:0001, а саме, акт приймання-передачі оздоровчого табору "Пуща -Водиця" на баланс Центрального комітету Профспілки працівників освіти та науки України від 22.08.1997 року.

За таких обставин, позивач вважає, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації за позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не відповідає законодавству України та порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з тим, що, за доводами позивача, без державної реєстрації права власності на нерухоме майно таке право є невизнаним державою, що в свою чергу унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження цим майном.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Приписами частин 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст.328 ЦК України).

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" право власності профспілок, їх об`єднань виникає на підставі, зокрема, передачі їм у власність коштів та іншого майна засновниками, членами профспілки, державними органами або органами місцевого самоврядування. Позбавлення профспілок права власності, а також права володіння та користування майном, переданим їм у господарське відання, може мати місце лише за рішенням суду на підставах, визначених законами.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 02.02.2006 на підставі наказу від 02.02.2006 № 91-В видане свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що комплекс будівель площею 1103,00 кв.м., який розташований в м. Києві за адресою: вул. Юнкерова Миколи, 76 належить позивачу на праві колективної власності.

До складу комплексу входять: корпус 1 (Літера В) площею 145,00 кв.м., корпус № 2 (Літера Г) площею 170,10 кв.м., санпропускник та бокс для ремонту а/м (Літера Т) площею 493,90 кв.м., корпус № 4 (Літера Ф) площею 133,10 кв.м., сторожка (Літера Ш) площею 31,30 кв.м., клуб "Левада" (Літера У) площею 156,1 кв.м., котельня (Літера Щ) площею 129,6 кв.м. Вказаний комплекс будівель зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві колективної власності за позивачем 20.01.2007 за № 1208-з.

Підставою для набуття права власності на вказаний комплекс будівель був акт приймання-передачі оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" на баланс позивача від 22.08.1997.

Як вбачається зі змісту Акту, Дочірнє підприємство "Київоблтурист" (відповідач) передало на баланс ЦК Профспілки працівників освіти та науки України основні фонди та майно оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" вартістю 862036,00 гривень.

Зокрема, в розділі І "Будинки та будівлі" Акту міститься інформація також щодо передачі будівлі "Склад матеріальний" 1963 рік побудови, первинна вартість 10550 грн., сума зносу 5640 грн."

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, передача комплексу будівель відбулася на підставі рішення Президії Федерації Профспілок України від 19.06.1997 року № П-37-4, постанови Ради Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" (протокол № 26/8 від 20.06.1997) та наказу ДП "Київоблтурист" від 23.06.1997 № 16.

У п. 1 постанови Ради Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" (протокол № 26/8 від 20.06.1997) "Про передачу оздоровчого табору "Пуща-Водиця" на баланс Профспілки працівників освіти і науки України" постановлено: "Дозволити обласному Дочірньому підприємству "Київоблтурист" передати на баланс Профспілки працівників освіти і науки України основні фонди та майно оздоровчого табору "Пуща-Водиця", які цього часу орендує Київська обласна рада профспілки працівників освіти і науки, у безоплатне володіння та користування для створення власної оздоровчої бази".

В подальшому рішенням правління Дочірнього підприємства "Київоблтурист" Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" від 22.06.1997 № 4 "Про передачу оздоровчого табору "Пуща-Водиця" передано безоплатно на баланс Центрального комітету Профспілки працівників освіти та науки України основні фонди санаторно-оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця". Угоду оренди зазначеного табору з обласною Радою профспілки працівників освіти та науки від 02.08.1993 визнано такою, що втратила чинність; зобов`язано створити комісію по передачі основних фондів та в двомісячний термін надати дочірньому підприємству "Київоблтурист" акт прийому-передачі.

Постановою Президії Центрального комітету Профспілки працівників освіти та науки України від 30.09.1997 № П-11 затверджено Акт прийому-передачі оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" на баланс ЦК Профспілки працівників освіти та науки України.

Крім того 22.02.2007 Київською міською Радою IV сесії V скликання прийнято рішення № 193/854 "Про передачу Профспілці працівників освіти і науки України земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" на вул. Миколи Юнкерова, 76 в Оболонському районі м. Києва".

На підставі вказаного рішенням 07.03.2018 року між Київською міською радою та Профспілкою працівників освіти і науки України укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :85:044:0001; цільове призначення - 06.01 для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів; строк договору - на 5 років).

Так, у відповідності до ст. 2, 3 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 № 697-XII (який діяв на час передачі-прийняття нерухомого майна - 22.08.1997) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Суб`єктами права власності в Україні визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава.

У ст. 20 Закону № 697-XII встановлено, що суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Об`єктами права власності професійних спілок є майно культурно-освітнього призначення, грошові кошти, акції, інші цінні папери, жилі будинки, споруди виробничого і невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами (ст. 28 Закону № 697-XII).

Як вбачається з Акту прийому-передачі (пункт 2 Розділу 1 "Будинки та будівлі") Позивачем було прийнято на баланс "Склад матеріальний" 1963 рік побудови, первинна вартість 10550 грн (балансова вартість).

Відповідно до ст. 21 Закону № 697-XII право колективної власності виникає, зокрема, на підставі: передачі державних підприємств в оренду; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

За приписами ст. 30 Закону № 697-XII колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається об`єктами власності, які йому належать. Право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з`їзди тощо).

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 № 910/5367/19, яке не було оскаржено та набрало законної сили, визнано право власності за позивачем на нерухоме майно - їдальню літера "А", загальною площею 662,8 кв.м., що розташована на території Дитячого позаміського закладу оздоровлення та відпочинку "Пуща-Водиця" за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Миколи Юнкерова, 76.

Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що: "суд приймає як обґрунтовані доводи позивача про те, що йому у відповідності до рішень уповноважених органів та акту приймання-передачі від 22.08.1997 року Дочірнім підприємством "Київоблтурист" Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур" були передані основні фонди та майно оздоровчого табору "Пуща-Водиця" у безоплатне володіння та користування для створення власної оздоровчої бази, в тому числі їдальню 1938 року в кількості 1 за балансовою вартістю 10703 грн. Зважаючи на це, правомірними є доводи позивача стосовно того, що сторона вже понад 21 рік на законних підставах володіє та користується вказаним майном.

Крім цього, судом враховані обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 08.05.2008 у справі № 2/37 за позовом Центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" про визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності. Так, у межах вказаної справи судом визнано право власності за позивачем на добудовані та реконструйовані приміщення бібліотеки в спальному корпусі на 2-му поверсі, літера С (приміщення № 40), загальною площею 55,0 кв.м., і веранди їдальні, перший поверх, літера А (приміщення № 1), загальною площею 89,1 кв.м.".

Отже, основною підставою для визнання права власності за позивачем на вказане нерухоме майно був акт приймання-передачі оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" від 22.08.1997.

Як вказано в частині четвертій статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, рішення у справі №910/5367/19, яке набрало законної сили у порядку статті 75 ГПК України, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Як зазначено вище, відповідно до акту приймання-передачі оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" від 22.08.1997, на баланс позивача було передано, в тому числі, будівлю "Склад матеріальний" 1963 рік побудови, первинна вартість 10550 грн., сума зносу 5640 грн."

Судом також взято до уваги, Технічний паспорт (і/с від 19.03.2021 №00323) на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами - склад матеріальний загальною площею 160,9 кв.м. (із прив`язкою до місця будівництва), іншим графічним і текстовим документам та результатам обстеження", що водночас свідчить про відповідність спірного об`єкту нерухомого майна акту приймання-передачі від 22.08.1997, який, в свою чергу, був основною підставою для визнання права власності за позивачем на корпус "А", відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 № 910/5367/19, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі N 923/875/19).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та виходячи з наведених вище норм процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, оскільки, як встановлено вище судом, позивач має право на реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі рішень уповноважених органів та акту приймання-передачі оздоровчого дитячого табору "Пуща-Водиця" від 22.08.1997 до якого, в свою чергу, включений спірний об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з покладенням на відповідача судового збору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності за Профспілкою працівників освіти і науки України (01001, м. Київ, Майдан Незалежності, буд. 2; ідентифікаційний код 02605316) на нерухоме майно - склад матеріальний, літера "Д", загальною площею 160,9 кв.м., що розташований на території дитячого позаміського закладу оздоровлення та відпочинку "Пуща-Водиця" Профспілки працівників освіти і науки України за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Миколи Юнкерова, 76.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київоблтурист" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 39-Г; ідентифікаційний код 02605486) на користь Профспілки працівників освіти і науки України (01001, м. Київ, Майдан Незалежності, буд. 2; ідентифікаційний код 02605316) витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 29.08.2022

Суддя І.В.Усатенко