ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3362/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23»

прo стягнення 1 229 181,64 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Бриндак А.М.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (надалі - відповідач) прo стягнення 1 229 181,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі № 911/3362/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2021 року підготовче засідання відкладено на 18.01.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2022 року підготовче засідання відкладено на 01.02.2022 року.

У підготовчому засіданні 01.02.2022 року оголошено перерву на 15.02.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 911/3362/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2022 року повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 17.03.2022 року, не відбулося. Розгляд справи № 911/3362/21 призначено на 17.05.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2022 року розгляд справи № 911/3362/21 перенесено на 07.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2022 року розгляд справи відкладено на 21.06.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 21.06.2022 року позивачем подано клопотання № 427 від 21.06.2022 року про долучення доказів.

У судовому засіданні 21.06.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач у судове засідання 21.06.2022 року не з`явився. Розгляд справи відкладався на 16.08.2022 року.

В судовому засіданні 16.08.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 16.08.2022 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД» (позивач, Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (відповідач, Позичальник) укладено Договір позики № 21/02-1 (поворотної фінансової допомоги) від 21.02.2019 року (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальникові позику у сумі 1 600 000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму Позики у повному розмірі на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до платіжних доручень № 562 та 564 від 22.02.2019 року ТОВ «Інгран ЛТД» перерахував грошові кошти у сумі 1 600 000 грн. (1 000 000 грн. та 600 000 грн. відповідно) на зазначений у Договорі поточний рахунок TOB «СМК 23», що підтверджуться відповідними платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що Позикодавець надає Позичальникові позику у строк, що починається з моменту фактичної передачі коштів (22.02.2019 року) і закінчується 10.04.2019 року.

Таким чином, останнім днем повернення позики у загальній сумі 1 600 000 грн. відповідно до Договору було - 10.04.2019 року.

Пункт 3.1 Договору зобов`язує Позичальника не пізніше строку, зазначеного в пункті 1.3 Договору, повернути Позикодавцеві суму позики в повному обсязі.

Позивач зазначає, що 01.04.2019 року звертався до відповідача з листом-нагадуванням № 01/04-1, яким повідомив, що термін повернення позики спливає та просив повернути грошові кошти своєчасно, нагадуючи про те, що відповідно до пункту 3.5 Договору Позичальник має право повернути позику раніше строку зазначеного в пункті 1.3 Договору.

19.06.2019 року позивач звертався з листом № 19/06-1 до ТОВ «СМК 23» з проханням повернути грошові кошти у сумі 1 600 000 грн. згідно з умовами Договору. Відповідна вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи зазначене, 20.01.2020 року позивач звертався до відповідача з претензією, вимагаючи невідкладно повернути грошові кошти.

Як зазначає позивач, лише 12.05.2021 року відповідач на виконання вимог Договору перерахував частину заборгованості в розмірі 700 000 грн. на рахунок позивача, що підтверджується платіжними дорученнями № 9079 (на 400 000 грн.) та № 9078 (на 300 000 грн.).

Однак, станом на день подання позовної заяви грошові кошти в сумі 900 000 грн. не були повернуті і є простроченою заборгованістю відповідача, про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Також, позивач в позові просить стягнути з відповідача у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання 3 % річних та інфляційні від простроченої суми, нараховані на заборгованість у розмірі 1 600 000 грн. за період з 11.02.2019 року по 11.05.2021 року в сумі 100 076,71 грн. 3% річних та 191 840 грн. інфляційних, та на заборгованість у розмірі 900 000 грн. за період з 12.05.2021 року по 12.11.2021 року в сумі 13 684,93 грн. 3% річних та 23 580 грн. інфляційних, всього 113 761,64 грн. 3% річних та 215 420 грн. інфляційних.

В ході розгляду спору відповідачем було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відповідно до платіжного доручення № 9928 від 09.12.2021 року, платіжного доручення № 10013 від 30.12.2021 року та платіжного доручення № 10105 від 31.01.2022 року заборгованість за Договором позики № 21/02-1 від 21.02.2019 року оплачена.

Також, в ході розгляду спору відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 911/3362/21 до набрання законної сили рішення Господарського суду Київської області у справі № № 910/7261/22. Також, у дповідному клопотанні відповідачем викладено заперечення проти позову та зазначається, що позивачем приховуються та замовчуються дійсні обставини укладеня Договору позики. Відповідач стверджує, що насправді відповідний Договір позики укладався з метою спільної участі у тендерній закупівлі UA-2018-12-13-005274-с, предмет закупівлі «Капітальний ремонт Софіївської площі», де позивач був зацікавлений у здійсненні постачання граніту для виконання будівельних робіт, що є предметом закупівлі. Відповідна сума позики фактично складала 50% від розміру суми забезпечення виконання тендерного договору, про що між директорами позивача та відповідача було досягнуто усної домовленості. Також, за усною домовленістю з директором позивача зазначена сума мала бути повернута після повернення застави Замовником Тендерної закупівлі. Однак, Замовником не було забезпечено фінансування робіт, що були предметом закупівлі, тому роботи за договором підряду розпочаті не були, договір підряду було розірвано і сума завдатку було повністю повернута замовником лише 06.05.2021 року.

У зв`язку з чим, відповідач стверджуєж, що за усною домовленістю з дирктором позивача, насправді обов`язок повернення суми 1 600 000 грн. у ТОВ «СМК № 23» виник 06.05.2021 року.

Крім того, відповідач посилається на при тримання повернення коштів позики у зв`язку з наявністю у ТОВ «Інгран» заборгованості перед ТОВ «СМК № 23» за непоставлений та неякісний товар (гранітні вироби) у сумі 1 577 988,87 грн.

У зв`язку з невідповідністю умов Договору позики дісним намірам сторі, ТОВ «СМК № 23» звернулося 09.08.2022 року до Господарського суду м.Києва з позовом про визнання спірного договору частково недійсним, та згідно ухвали від 11.08.2022 року вирішується питання щодо відкриття провадження у справі № 910/7261/22.

Судом було відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що таке клопотання є безпідставним і подане з пропуском сроку на вчинення відповідної процесуальної дії, оскільки відповідач міг і мав вирішити питання про оскарження Договору раніше, однак подав відповідний позов після закриття підготовчого провадження у справі, що розглядається, і провадження у справі № 910/7261/22 не відкрито. Крім того, оскарження Договору позики з підстав, що наведені відповідачем у клопотанні про зупинення, на думку суду, не перешкоджають розгляду справи і в разі вирішення спору у справі № 910/7261/22 відповідні обставини можуть бути ново виявленими для даного спору.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з Договору позики (поворотної фінансової допомоги), строк повернення коштів настав 10.04.2019 року, про що свідчить відповідна умова Договору і не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, оскільки відповідач посилається виключно на факти усних домовленостей між директорами підприємств, про що не надано жодного доказу.

З матеріалів справи вбачається, що отримана позика булп повернута частково з простроченням і на момент звернення до суду заборгованість відповідача складала 900 000,00 грн., що відповідачем не спростовано. В ході розгляду спору відповідач здійснив погашення заборгованості в сумі 900 000,00 грн., у зв`язку з чим, предмет спору у відповідній частині припинив існування.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним погашенням відповідачем заявленої до стягнення у справі основної заборгованості в сумі 900 000,00 грн., згідно з п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Відповідно до частини першої ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 113 761,64 грн. 3% річних та 215 420 грн. інфляційних нараховані за фактичні періоди прострочення в межах строків, визначених законодавством з врахуванням умов Договору. Зокрема, нарахування річних та інфляційних проведено за період з 11.02.2019 року по 11.05.2021 року на заборгованість у розмірі 1 600 000 грн. і після часткового погашення нарахування проводилось на заборгованість у розмірі 900 000 грн. за період з 12.05.2021 року по 12.11.2021 року. Сплата відповідачем 900 000,00 грн. під час розгляду справи не впливає на наведений у позові розрахунок заборгованості на момент звернення позивача до суду.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 113 761,64 грн. 3% річних та 215 420 грн. інфляційних правомірні і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд вважає за доцільне послатися на норми процесуального законодавства, які, серед іншого, передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 113 761,64 грн. 3% річних та 215 420 грн. інфляційних повному обсязі. В решті вимог провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача в повному обсязі, у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок його неправильних дій, оскільки заборгованість була погашена після подання позову.

При цьому, суд також враховує підтвердженість та співмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Таким чином, понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 18 437,73 грн. та витрати на правову допомогу відповідно до Договору про надання правової допомоги № 210/20 від 18.11.2020 року в сумі 15 000 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у відповідності до ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 129, п.2 ч.1, ч.4 ст.231, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» прo стягнення 1 229 181,64 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» (08161, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Тарасівка(з), вул. Київська, 1, офіс 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД» (01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 71, ) 113 761,64 грн. 3% річних, 215 420 грн. інфляційних, 18 437,73 грн. витрат на сплату судового збору та 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі № 911/3362/21 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгран ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована механізована колона № 23» прo стягнення 900 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 25.08.2022 року