РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2022Справа № 910/12371/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс", вул. Ямська 28-А, м. Київ, 03038

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант", бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133

про стягнення 15 300,73 грн.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Євпропейський страховий альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант" про стягнення 15 300,73 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором № 1062762 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів від 07.11.2018 року, в зв`язку чим на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу КІА, державний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Гарант", та частково відшкодована винною в ДТП особою та відповідачем, позивач просить стягнути з останнього решту страхового відшкодування в сумі 15 300,73 грн. в порядку суброгації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12371/21, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також розмір заявлених позовних вимог господарським судом на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою суду також витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію щодо Полісу АМ №9928916.

Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 року у справі № 910/12371/21 через відділ діловодства суду 12.10.2021 року від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла інформація № 9-02/36984 від 12.10.2021 року щодо Полісу АМ № 9928916, яка судом долучена до матеріалів справи.

В свою чергу через канцелярію суду від відповідача 25.10.2021 року надійшов відзив на позовну заяву б/н від 21.10.2021 року, в якому останній заперечує щодо наявності у нього обов`язку з виплати страхового відшкодування в сумі 15 300,73 грн. у зв`язку з тим, що позивачем неправомірно включено до розрахунку суми виплаченого страхового відшкодування суму податку на додану вартість, в той час як відповідно до статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Крім того, відповідач вважає, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу страхувальника позивача, яка визначена на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку №139/19 від 08.11.2019, а не на підставі рахунку СТО, як зазначає позивач.

Поряд з цим через канцелярію суду від позивача 29.10.2021 року надійшла відповідь на відзив №3213/8 від 26.10.2021 року у якій позивач доводи відповідача заперечує з тих підстав, що виплату страхового відшкодування було здійснено позивачем на рахунок СТО ФОП Шевчук Я.О., який не є платником податку та на підставі рахунку ФОП Шевчук Я.О., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля страхувальника позивача розраховано без нарахування ПДВ.

Окрім цього 04.11.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення б/н від 02.11.2021 на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує доводи позивача та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 07 листопада 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» (страховик за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесвіт» (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів №1062762 (далі - Договір страхування), предметом якого відповідно до пункту 1.1 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом та додатковим обладнанням, визначеними у Додатку №1 до договору - страхування транспортного засобу (КАСКО).

Відповідно до Додатку №1 «Перелік застрахованих транспортних засобів по ризикам КАСКО» до Договору страхування (номер 45), застраховано транспортний засіб марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску (далі - застрахований транспортний засіб); страхова сума становить 407 051,00 грн.

Строк дії Договору страхування для застрахованого транспортного засобу з 24.01.2019 року по 23.01.2020 року.

Відповідно до пункту 4.1.6 Договору страхування безумовна франшиза по збиткам внаслідок ДТП - 0,00% від страхової суми.

Відповідно до пункту 4.1.1 Договору страхування допущені до управління транспортним засобом особи - співробітники страхувальника, що управляють на законних підставах без обмежень по віку та водійському стажу.

Поряд з цим, 03.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесвіт» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» (орендар) було укладено Договір оренди автомобіля №3-10/2019, відповідно до умов п. 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування автомобіль Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску.

Згідно з наказом директора ТОВ «Воля-Кабель» №1-тр від 07.10.2019 року «Про закріплення автомобіля Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 » відповідно до Правил використання службового легкового автотранспорту працівниками ТОВ «Воля-Кабель» вказаний автомобіль було закріплено з 07.10.2019 року за керівником Департаменту розвитку бізнесу ОСОБА_1 за актом приймання-передачі.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка користується та управляє застрахованим у позивача транспортним засобом марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , на законних підставах.

Судом встановлено, що укладений Договір добровільного страхування №1062762 від 07.11.2018 за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/15403/19 (провадження №3/754/4580/19), 17.10.2019 року близько 09-50 год. по вул. Магнітогорській, 1 в м. Києві гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності, був неуважний та скоїв зіткнення з автомобілем Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив пункти 10.1, 2.3 ПДР України.

Відповідно до пункту 1.2 Договору страхування страховим ризиком за цим договором може бути, зокрема, ДТП - пошкодження або знищення ТЗ та/або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в процесі руху ТЗ та з його участю (наїзд, перекидання, зіткнення. Викид каміння або інших твердих фракцій (предметів) з-під коліс транспорту), а також пошкодження нерухомого ТЗ іншими рухомими транспортними засобами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 5.1.6 Договору страхування страхувальник зобов`язаний не пізніше 2 (двох) робочих днів з моменту, як стало відомо про випадок, повідомити страховика та подати письмову Заяву про настання страхового випадку.

Так, страхувальник 21.10.2019 року звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» із заявою-повідомленням про подію з транспортним засобом №2618/19/50/ТР25/00/0, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 8.2 Договору страхування страховик після отримання всіх необхідних документів про факт, обставини настання страхового випадку та розмір збитку, приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування у строк до 10 робочих днів з дати отримання останнього документа.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 Договору страхування розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування за ризиками КАСКО при пошкоджені враховуючи умову «база ремонту», визначену у Частині 1 договору, та здійснюється виходячи з цін, що діють на день проведення огляду ТЗ на підставі: документів Гарантійної (авторизованої) СТО, які підтверджують необхідні витрати на ремонт ТЗ; документів СТО, що погоджена страховиком, які підтверджують необхідні витрати на ремонт ТЗ; калькуляції AUDATEX, яка складається страховиком або калькуляції за актом автотоварознавчої експертизи (дослідження).

Як встановлено судом за матеріалами справи, згідно з рахунком СТО - Фізичної особи-підприємця Шевчук Ярослава Олександровича № 00018100 від 12.11.2019 року та Актом виконаних робіт № 00018100 від 25.02.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , визначена у розмірі 49 965,52 грн. без ПДВ.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою про настання страхової події від 21.10.2019 року, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов Договору страхування було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 49 965,52 грн., про що складено відповідний страховий акт №2618/19/50/ТР25/00/2 від 11.12.2019 з розрахунком до нього, а також висновок щодо розміру заподіяної шкоди від 04.12.2009 за страховим актом №2618/19/50/ТР25/00/2, копії яких наявні в матеріалах справи.

За змістом вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , склала 49 965,52 грн. та становить вартість відновлювального ремонту згідно з рахунком - фактурою № 00018100 від 12.11.2019 року та Актом виконаних робіт № 00018100 від 25.02.2020 року СТО ФОП Шевчук Я.О.

У відповідності до вказаного страхового акту сума страхового відшкодування в розмірі 49 965,52 грн. була виплачена безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту автомобіля Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 - ФОП Шевчук Ярославу Олександровичу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення від 03.01.2020 року № 11 на суму 20 000,00 грн., платіжного доручення від 11.01.2020 року № 00568 на суму 15 000,00 грн. та платіжного доручення від 13.01.2020 року № 00602 на суму 14 965,52 грн.

В свою чергу заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування транспортного засобу № 1062762 від 07.11.2018 року, а також перебування отриманих автомобілем марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 17.10.2019 року, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ «Європейський страховий альянс» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 49 965,52 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , на розрахунковий рахунок ФОП Шевчук Я.О. як СТО, що здійснював відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 року у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №910/22886/16 невірно вважати, що для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки Звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки відповідно до абз. 10 частини 2 статті 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. При цьому, норми вказаного Закону не передбачають обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків та розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, наявність рахунку СТО - фізичної особи-підприємця Шевчук Ярослава Олександровича № 00018100 від 12.11.2019 року та Акту виконаних робіт № 00018100 від 25.02.2020 року, а також платіжних доручень № 11 від 03.01.2020 року, №00568 від 11.01.2020 року, №00602 від 13.01.2020 року є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, у загальній сумі 49 965,52 грн.

Відтак суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що відшкодуванню підлягає лише розмір оціненої шкоди, розрахований на підставі Звіту про оцінку майна №139/19 від 08.11.2019, а не на підставі фактичних документально підтверджених витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 17.10.2019 року за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування, при цьому постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року у справі № 754/15403/19 (провадження № 3/754/4580/19) винним у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні пунктів 10.1, 2.3 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, визнано гр. ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом за матеріалами справи встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 17.10.2019 року цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки КІА СЕЕD, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Товаристві з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» відповідно до договору (полісу) АМ № 9928916 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 1 000,00 грн.; ліміт страхової суми за шкоду майну - 100 000,00 грн. Поліс станом на момент скоєння ДТП 17.10.2021 року був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наразі, вина особи, яка керувала під час скоєння ДТП, транспортним засобом марки КІА СЕЕD, державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку.

Отже, враховуючи норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс», виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія автомобіля КІА СЕЕD, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності полісу АМ № 9928916 відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу КІА СЕЕD, державний номерний знак НОМЕР_1 , та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант», до якого правомірно заявлено позов.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 36.6. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Договору страхування та Полісу АМ №9928916 франшиза становить 0,00 грн. та 1 000,00 грн. відповідно, отже, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, розмір страхового відшкодування, яке позивач просить суд стягнути в даному позові, правомірно зменшено позивачем на суму франшизи 1 000,00 грн.

Суд зазначає, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Виходячи з положень пунктів 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобілем марки Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 17.10.2019 строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених пунктом 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Окрім цього як вбачається з пункту 4.2 та 4.2.1 Звіту про визначення вартості матеріального збитку №139/19 від 08.11.2019, коефіцієнт фізичного зносу при визначенні вартості для вузлів та деталей автомобіля Fiat Tipo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 0,00 грн., а отже, з урахуванням вищенаведеного в сукупності у даному випадку підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу та відповідного зменшення суми страхового відшкодування відсутні.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а саме заяви № 1385/8 від 24.04.2020 року на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у сумі 48 965,52 грн. (49 965,52 грн. - 1 000,00 грн. франшиза), копія якої наявна в матеріалах справи та яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 269 була отримана відповідачем 27.04.2020 року.

У відповідь на вказану вимогу відповідач 20.08.2020 року перерахував на поточний рахунок позивача частину суми страхового відшкодування у розмірі 33 664,79 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку ПАТ «Європейський страховий альянс», копія якої наявна в матеріалах справи.

В подальшому, у зв`язку з проведеною частковою виплатою страхового відшкодування, позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою №1849/8 від 14.06.2021 року на виплату решти страхового відшкодування у розмірі 15 300,73 грн. (48 965,52 грн. - 33 664,79 грн.).

Факт отримання відповідачем даної вимоги 15.06.2021 року підтверджується копією наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №597 відповідачу.

Таким чином, оскільки в порушення п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач у визначений законодавством строк відшкодування в повному обсязі не здійснив, залишивши вимогу позивача №1849/8 від 14.06.2021 року без задоволення, останній звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 15 300,73 грн. в порядку суброгації.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів №1062762 від 07.11.2018 року та Полісу АМ №9928916 та/або їх окремих положень суду не надано.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що обґрунтовано заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Зокрема, заперечуючи проти позовних вимог у поданому відзиві відповідач посилається на відсутність у нього обов`язку з виплати у складі страхового відшкодування вартості ПДВ в розмірі 20%, який позивачем включено до складу виплати.

Відповідно до пункту 193.1. статті 193 Податкового кодексу України ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, у разі якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

У відповідності до частин 1,2 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відтак, в силу приписів частини 2 статті 14 Цивільного кодексу України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Отже, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин фактично проведеного ремонту та чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що фактичний ремонт пошкодженого транспортного засобу Fiat Tipo, державний номер НОМЕР_2 , було проведено на гарантійному СТО 25.02.2020 року, що підтверджується Актом виконаних робіт № 00018100 від 25.02.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому ціни на запчастини та виконані роботи були визначені без нарахування суми ПДВ згідно рахунку СТО № 00018100 від 12.11.2019 року, який не містить у собі графи "податок на додану вартість", оскільки Фізична особа - підприємець Шевчук Ярослав Олександрович не є платником цього податку.

Наразі, позивачем при визначенні розміру страхового відшкодування відповідно до умов п. 4.1.4 Частини 1 Договору страхування, згідно якого базою ремонту транспортного засобу є гарантійна (авторизована) СТО, та п.7.5.1.1 Частини 2 Договору страхування щодо визначення розміру страхового відшкодування на підставі документів гарантійної (авторизованої) СТО, було здійснено розрахунок суми виплат без урахування ПДВ, а тому податок на додану вартість не було ним нараховано та не було сплачено як на користь страхувальника, так і на користь безпосереднього виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, оскільки сума відшкодування у розмірі 49 965,52 грн. є вартістю відновлювального ремонту згідно рахунку та акту виконаних робіт СТО, які містяться в матеріалах судової справи, тобто обставини щодо включення позивачем до суми страхового відшкодування суми ПДВ у розмірі 15 252,51 грн. спростовуються наявним матеріалами справи, заперечення відповідача щодо необхідності зменшення суми страхового відшкодування у розмірі 49 965,52 грн. на суму 15 252,51 грн., яка, на думку відповідача, є сумою податку на додану вартість, судом до уваги не приймаються.

При цьому судом враховано також відсутність при співставленні даних Звіту про визначення вартості матеріального збитку №139/19 від 08.11.2019, рахунку № 00018100 від 12.11.2019 року та Акту виконаних робіт № 00018100 від 25.02.2020 року заперечень відповідача відносно вартості та складу використаних для відновлювального ремонту запчастин, переліку виконаних робіт, в тому числі з ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 15 300,73 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А; ) 15 300 (п`ятнадцять тисяч триста) грн. 73 коп. страхового відшкодування та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 23 серпня 2022 року.

Суддя А.М. Селівон