УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

17.08.2022Справа № 910/7525/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

про забезпечення позову

у справі № 910/7525/22

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайдер"

2) ОСОБА_1

про стягнення 15 805 700,57 грн

ВСТАНОВИВ:

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайдер" (далі - відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про солідарне стягнення 15 805 700,57 грн, з яких 14 693 722,23 грн основного боргу, 472 298,21 грн інфляційних втрат та 639 680,13 грн пені.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач-1, в порушення умов Договору позики № 161/18/С/11 від 31.05.2019, не повернув позивачу грошові кошти у встановлений договором строк, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, в свою чергу відповідач-2 є поручителем відповідача-1 перед позивачем відповідно до Договору поруки від 07.06.2019.

Одночасно із пред`явленням позовної заяви, Державною інноваційною фінансово-кредитною установою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 15 805 700,57 грн, що знаходяться на рахунках відповідачів у будь-яких банківських установах.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що на банківські рахунки відповідачів надходять грошові кошти, яких в сукупності достатньо для погашення існуючої заборгованості перед позивачем, однак, замість погашення заборгованості за Договором позики, по якому настав строк платежу, відповідачі безпідставно перераховують зі своїх банківських рахунків кошти третім особам з метою позбавлення позивача можливості у майбутньому реально виконати рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, за доводами позивача, витрачання відповідачами коштів не для здійснення розрахунків з ним призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами частин 1, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Предметом заявленого позову є вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором позики № 161/18/С/11 від 31.05.2019, з урахуванням пені та інфляційних втрат. За твердженнями позивача заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання умов зазначеного договору відповідачем-1.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Втім, як встановлено судом, позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не надано суду достатніх доказів, у розумінні чинного процесуального закону, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором є безпідставними.

За висновком суду, заява про забезпечення позову мотивована виключно припущеннями позивача щодо можливого ухилення відповідачів від виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Однак самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та надання обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відтак позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай