ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. Справа№ 910/5139/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників

від позивача: Цимбалюк О.П.

від відповідача: Соболь М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022

у справі №910/5139/22 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ"

до Акціонерного товариства "Укрпошта"

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

27.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання недійсним вчиненого відповідачем правочину у формі Повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" в односторонньому порядку з 01.07.2022.

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «РВС Банк» здійснювати платежі Акціонерному товариству «Укрпошта» за Гарантією виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021, наданою в забезпечення виконання договору №/ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/5139/22 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення прозову суд першої інстанції зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" належним чином не обґрунтовано співвідношення та зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а саме заборони Акціонерному товариству «РВС Банк» здійснювати платежі АТ «Укрпошта» за Гарантією виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021 та визнання недійсним вчиненого АТ «Укрпошта» правочину у формі Повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021. Також, суд першої інстанції зазначив, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/5139/22 та прийняти нове рішення, яким заборонити Акціонерному товариству "РВС Банк" здійснювати платежі Акціонерному товариству "Укрпошта" за Гарантією виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021, наданою в забезпечення Договору №/ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством "Укрпошта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ", до набрання рішенням суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" до Акціонерного товариства "Укрпошта" про визнання недійсним Повідомлення Акціонерного товариства "Укрпошта" від 24.05.2022 про розірвання Договору №/ПсЕ від 27.05.2021 в односторонньому порядку з 01.07.2022.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування судового рішення апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, те що АТ «Укрпошта» вже скерувала до АТ «РВС Банк» вимогу від 27.05.2022 № 101.004.002.001.-2319-22 про сплату гарантійного платежу за гарантією виконання зобов`язань № 3644-21Г від 27.05.2021, тому є обгрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неефективного захисту та поновлення порушених прав ТОВ "СІЕЛ", оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» передано на розгляд колегії суддів у складі: - головуюча суддя - Владимиренко С.В., судді - Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5139/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/5139/22.

27.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5139/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» про поновлення пропущеного строку на ухвалу Господарського суду міста Києва 29.06.2022 у справі №910/5139/22 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» на ухвалу Господарського суду міста Києва 29.06.2022 у справі №910/5139/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.08.2022 о 12 год. 40 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.

10.08.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

12.08.2022 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі № 910/5139/22 - без змін.

15.08.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що спосіб забезпечення позову, обраний апелянтом є співмірним та адекватним, оскільки надасть для ТОВ «СІЕЛ» не нести негативних наслідків до вирішення справи по суті судом першої інстанції, а також не призведе до необхідності захищати свої права та інтереси в іншому судовому провадженні.

Представник позивача у судовому засіданні 16.08.2022р. підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/5139/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «РВС Банк» здійснювати платежі Акціонерному товариству «Укрпошта» за Гарантією виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021, наданою в забезпечення виконання договору №/ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіел».

Представник відповідача у судовому засіданні 16.08.2022р. заперечив проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача, просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/5139/22 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що встановлення обставин стосовно чого, чи мало місце неналежне виконання позивачем умов договору, тісно пов`язане з юридичними підставами здійснення виплати по банківській гарантії на користь АТ «Укрпошта». Також, позивач зазначає, що в немайнових спорах має досліджуватися чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Забезпечення позову за правовою природою є засобами запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

В силу положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Позивач звернувся до суду з немайновою вимогою, тому судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, відтак в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18.

Судом встановлено, що предметом заявленого позову є вимога про визнання недійсним вчиненого відповідачем правочину у формі повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ», в односторонньому порядку з 01 липня 2022 року.

В поданій заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що у разі перерахунку за банківською гарантією Банком-Гарантом коштів у розмірі 524 992,95 грн. на користь АТ «Укрпошта» до прийняття судом рішення за позовною заявою ТОВ «СІЕЛ», останнє призведе до неефективного захисту та не поновлення порушених прав ТОВ «СІЕЛ», за захистом яких воно звернулося до суду, адже заявник, справа якого ще не буде вирішена судом, вже буде нести негативні майнові наслідки за неправомірний правочин АТ «Укрпошта» та її недобросовісну поведінку в процесі виконання договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Правовий висновок щодо застосування ст. 204 ЦК України викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 14.11 2028 у справі №с2-1383/2010.

Враховуючи презумпцію правомірності вчиненого відповідачем правочину у формі Повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» в односторонньому порядку з 01.07.2022 та Гарантії виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021, наданої в забезпечення виконання договору №/ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ", приписи ст.ст. 563-566, 568 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони Акціонерному товариству "РВС Банк" здійснювати платежі Акціонерному товариству "Укрпошта" за Гарантією виконання зобов`язань №3644-21Г від 27.05.2021, наданою в забезпечення Договору №/ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством "Укрпошта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ", до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" до Акціонерного товариства "Укрпошта" про визнання недійсним Повідомлення Акціонерного товариства "Укрпошта" від 24.05.2022 про розірвання Договору №/ПсЕ від 27.05.2021 в односторонньому порядку з 01.07.2022 не пов`язаний з предметом позовної вимоги про визнання недійсним вчиненого відповідачем правочину у формі Повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» в односторонньому порядку з 01.07.2022, та не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Не застосування судом першої інстанції такого заходу забезпечення позову не свідчить про ймовірність утруднення виконання або невиконання судового рішення у разі задоволення позову у даній справі. При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що заява про забезпечення прозову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частин третьої, четвертої статті 13 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 236 ГПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 14.11 2028 у справі №с2-1383/2010.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом позову у даній справі, є визнання недійсним вчиненого відповідачем правочину у формі Повідомлення №101.004.002.002.-2241-22 від 24.05.2022 про розірвання Договору №270521-05/127ПсЕ від 27.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Укрпошта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІЕЛ» в односторонньому порядку з 01.07.2022. В разі задоволення цих позовних вимог, рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Суд апеляційної інстанції враховує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, у зв`язку з не підтвердженням доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки лише посилання на можливість вчинення дій, направлених на стягнення коштів за банківською гарантією не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухвалені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню при розгляді заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.06.2022 у справі № 910/5139/22 прийнято з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.06.2022 у справі № 910/5139/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕЛ".

4. Матеріали справи № 910/5139/22 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.08.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак