РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.08.2022Справа № 910/3486/22
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про стягнення 42 918, 29 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (надалі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 42 918, 29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем у силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

23.05.2022 від позивача надійшли заява про усунення недоліків та клопотання про долучення копії постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21 до матеріалів справи

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/3486/22, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

06.06.2022 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

15.06.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем не було надано усіх документів необхідних для виплати страхового відшкодування, які б підтверджували винну водія застрахованого ним транспортного засобу, а після отримання 24.05.2022 копії постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21, яка підтверджує вину його страхувальника, ним було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 42 918, 29 грн та заперечує щодо задоволення клопотання позивача про долучення вище вказаної постанови до матеріалів справи.

15.06.2022 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній зазначає, що ним було здійснено доплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 21 690, 84 грн, а тому просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в загальному розмірі 64 609, 13 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, тому приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

Відповідь на відзив від позивача не надходила.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 №259/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому законодавцем не внесено змін до положень Господарського процесуального кодексу України щодо зміни/продовження строків розгляду спорів під час воєнного стану, а запровадження військового стану в країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) в розумний строк, за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.07.2021 між позивачем (страховик) та ТОВ «Агропросперіс Трейд» (надалі - страхувальник) укладено добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE» №260001/4100/0000738 (надалі - договір), предметом якого є страхування транспортних засобів зазначених в додатку №1.

Пунктом 1.2.2. договору передбачена франшиза в розмірі 0,5 %.

Відповідно до п. 1.2.7. договору строк його дії встановлено з 00 год 00 хв. 20.07.2021 до 24 год 00 хв 19.07.2022.

Додатковою угодою № 1 від 17.09.2021 до додатку №1 до договору внесено зміни, а саме з 20.09.2021 прийнято на страхування транспортний засіб «Ford» державний номер НОМЕР_1 , страхова сума складає 721 404, 00 грн.

04.11.2021 о 21 год 45 хв відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Fiat» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21, водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження транспортних засобів, зокрема, застрахованого позивачем транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 .

08.11.2021 водій транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою за № 00472173 про подію з ознаками страхового випадку та на виплату страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку № 1080147 від 18.11.2021 виставленого Філією «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 склала 49 025, 31 грн.

03.12.2021 позивачем складено страховий акт № 00472173 на розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 45 418, 29 грн.

06.12.2021 позивачем було здійснено виплату суми страхового відшкодування на рахунок Філії «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів» у розмірі 45 418, 29 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 264237 від 06.12.2021.

Також 17.05.2022 Філією «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів» виставлено рахунок № 1084424 на оплату відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 в сумі 21 690, 84 грн.

19.05.2022 позивачем складено страховий акт № 00472173_доплата на розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 21 690, 84 грн.

Згідно до платіжного доручення № 024978 від 20.05.2022 позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 21 690, 84 грн на рахунок Філією «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів».

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, в зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхові відшкодування, а саме: 06.12.2021 у розмірі 45 418, 29 грн та 20.05.2022 у розмірі 21 690, 84 грн.

Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди в межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Fiat» державний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі полісу серії АТ № 281113 з лімітом відповідальності по майну в сумі 130 000,00 грн та франшизою 2 500, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «Fiat» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постановах Верховного суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 з аналогічних спорів, в яких зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Позивач зазначає що, з метою досудового врегулювання спору направив відповідачу претензії за вих. № 31596 про виплату страхового відшкодування на суму 45 418, 29 грн та за вих. № 31596доплата про виплату страхового відшкодування на суму 67 109, 13 грн.

Відповіді на вказані вище претензії матеріали справи не містять.

Як зазначає позивач у зв`язку з тим, що відповідач не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 64 609, 13 грн (67 109, 13 грн - 2 500 грн (франшиза)) суми страхового відшкодування.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження в справі, а саме 06.06.2022 відповідачем виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 42 918, 29 грн, що підтверджується платіжним доручення № 25282 від 06.06.2022.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження в справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 45 918, 29 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження в справі, суд закриває провадження в справі №910/3486/22 у частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 42 918, 29 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Разом з цим, суд враховує посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо того, що на момент звернення позивачем до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування не було встановлено вини його страхувальника ( ОСОБА_2 ) в вчиненні ДТП в судовому порядку, а тому виплата була здійснена після отримання постанови суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Суд зазначає, що шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на таке відшкодування, до страховика за умови подання ним документа, що підтверджує у встановленому чинним законодавством порядку вину особи в скоєнні ДТП.

Згідно з приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21, водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначає відповідач він отримав постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21, якою встановлена винна ОСОБА_2 , разом з клопотанням позивача про долучення даної постанови до матеріалів справи, а саме 24.05.2022, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 850.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та позивачем в порядку передбаченому ГПК України таких доказів суду не надано.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як встановлено вище, 06.06.2022 відповідачем виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 42 918, 29 грн, що підтверджується платіжним доручення № 25282 від 06.06.2022

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не порушив строку, визначеного законом щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 42 918, 29 грн.

Щодо заперечення відповідача про долучення копії постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2022 у справі № 760/30017/21 до матеріалів справи, то суд зазначає, що позивач в позові вказував, що на момент подачі позову в нього була відсутня дана постанова, зобов`язувався надати її суду пізніше, окрім того, як вбачається з матеріалів справи клопотання про долучення копії вказаної постанов подане позивачем 23.05.2022, тобто ще до відкриття провадження в даній справі (30.05.2022).

Враховуючи викладене вище, заперечення відповідача щодо долучення зазначеної постанови до матеріалів справи є необґрунтованими та безпідставними.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 21 690, 84 грн виплаченого позивачем 20.05.2022 на підставі страхового акту № 00472173_доплата від 19.05.2022, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У силу ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування(ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Так, позивачем на підтвердження суми понесених витрат на виплату страхового відшкодування в розмірі 21 690, 84 грн додано протокол огляду транспортного засобу від 17.05.2022 та рахунок № НОМЕР_3 від 17.05.2022 на оплату відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що у вказаних документах відсутні відомості, що цей ремонт здійснювався через дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 04.11.2021.

Відповідно до матеріалів справи ДТП відбулося 04.11.2021, після нього було проведено огляд транспортного засобу (08.11.2021) складено протокол огляду транспортного засобу в якому зазначено опис пошкоджень та деталей, які необхідно замінити. Разом з тим, інший огляд було здійснено 17.05.2022 (більше ніж півроку після ДТП). У зв`язку з чим відбувся повторний огляд та ремонт позивачем не зазначено.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Враховуючи зазначене суд позбавлений встановити наявність причино-наслідкового зв`язку між діями страхувальника відповідача та понесеними збитками по ремонту автомобіля в травні 2022 року в сумі 21 690, 84 грн.

Інших доказів які б підтверджували, що виплата 20.05.2022 в розмірі 21 690, 84 грн за відновлювальний ремонт автомобіля через дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 04.11.2021 позивачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що зважаючи на положення п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, встановлений законом 90-денний строк на виплату суми страхового відшкодування в розмірі 21 690, 84 грн виплаченого позивачем 20.05.2022 на підставі страхового акту № 00472173_доплата від 19.05.2022, ще не сплив.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 21 690, 84 грн страхового відшкодування.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 21 690, 84 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

.

ВИРІШИВ:

1. Провадження в справі № 910/3486/22 в частині позовних вимог про стягнення 42 918, 29 грн суми страхового відшкодування - закрити.

2. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань