ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" серпня 2022 р. Cправа № 902/591/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601)

до: Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (вул. Кузнечна, б.1, м. Одеса, 65029)

про стягнення 141 693,02 грн,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерним товариством "Укртелеком" подано позов до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про стягнення 141 693,02 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна №П-147/21/05Е від 02.11.2021 в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів, внаслідок чого Акціонерним товариством "Укртелеком" заявлено до стягнення з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку 141 693,02 заборгованості.

Ухвалою суду від 15.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/591/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала вручена відповідачу 28.07.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому таку ухвалу направлено позивачу на адресу електронної пошти, зазначену останнім у позовній заяві.

26.07.2022 в системі "Електронний суд" надійшла заява керівника відповідача про визнання позову в повному обсязі, у якій викладено клопотання про вирішення питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору в порядку ст. 130 ГПК України.

При визнанні відповідачем позову суд враховує такі приписи процесуального законодавства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно зі ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник в повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки заяву про визнання позову в порядку ст. 46 ГПК України підписано керівником Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку Назаренком Олександром Аскольдовичем, право якого на вчинення відповідної процесуальної дії не обмежено в силу посадового становища, що підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ, таке визнання відповідає фактичним обставинам справи з урахуванням наявних доказів, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову підлягає прийняттю господарським судом.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

02.11.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" (Орендодавець, позивач) та Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна №П-147/21/05Е000-538/21 (Договір), відповідно до п.п. 1.1.1. п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар бере в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. М. Оводова, 22, на третьому поверсі прибудови до адміністративної будівлі загальною площею 155,3 м2, для розміщення Вінницького навчального науково-виробничого центру ДУТТЗ. Межі нерухомого майна, що передається в оренду, зазначено на план-схемі у Додатку №1 до Договору.

Розділом 3 Договору сторони визначили орендну плату та умови розрахунку.

Зокрема, відповідно до п. 3.1. (п.п. 3.1.1.-3.1.2.) Договору за користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з:

- плати за приміщення: 127,05 грн за 1м2 (без урахування ПДВ та коефіціента загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 29866,92 грн за 195,9 м2 за місяць;

- плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору та становить 4904,10 грн за 195,9 м2 з ПДВ за місяць, крім того додатково відшкодовуються витрати на електропостачання, витрати на експлуатацію та обслуговування електромереж, водопостачання та водовідведення, теплопостачання за фактичними даними споживання. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором).

За змістом п.п. 3.7.1., 3.7.2. п. 3.7. Договору орендна плата сплачується Орендарем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця у наступному порядку:

- орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання Орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця;

- плата за надання послуг з утримання Орендованого майна сплачується до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Орендна плата сплачується на підставі рахунку-акту, що надсилається Орендодавцем Орендарю на його e-mail або за допомогою іншого узгодженого Сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі не отримання Орендарем рахунку-акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому розмір плати за надання послуг з утримання Орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим корегуванням переплати/недоплати Орендодавцем) (п. 3.8. Договору).

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022 року включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовилися, що згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин, що виникли з 01.11.2021 року (п. 12.1. Договору).

Факт прийняття відповідачем у строкове платне користування майна за Договором підтверджується обопільно підписаним сторонами Актом приймання-передачі майна від 02.11.2021.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів з листопада 2021 року по січень 2022 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку 141 693,02 грн заборгованості, з яких: 139 184,3 грн - основного боргу та 2 508,72 грн - пені.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд враховує таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна №П-147/21/05Е від 02.11.2021, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

В силу приписів ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк внесення орендної плати відповідачем встановлений умовами п.п. 3.7., 3.8. Договору, на виконання яких позивачем виставлено відповідачу Рахунки-Акти за період з листопада 2021 року по січень 2022 року (а.с. 26-29, т. 1), за кожним з таких Рахунків-Актів визначено обов`язок сплати до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідач є боржником, що прострочив, позаяк не здійснив остаточний розрахунок до 20 числа місяця наступного за розрахунковим згідно виставлених Рахунків-актів, що кореспондується з умовами п.п. 3.7., 3.8. Договору.

Таким чином, позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем по наданню в користування орендованого майна, разом з тим відповідач орендних платежів з листопада 2021 року по січень 2022 року на загальну суму 139 184,3 грн основного боргу (як відображено у виставлених Рахунках-актах) не здійснив, що останнім не заперечується за фактом визнання позову в повному обсязі.

Отже, вимога позивача про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2508,72 грн пені внаслідок прострочення внесення орендних платежів за Договором.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони дійшли згоди, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення (п. 6.2. Договору).

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок пені на суму основного боргу за відповідний період прострочення (з 21.12.2021 по 23.02.2022 на суму 47 252,4 грн згідно Рахунку-Акту 05Е000/21-1653 від 30.11.2021; з 21.01.2022 по 23.02.2022 на суму 44 442,96 грн згідно Рахунку-Акту 05Е000/21-1933 від 31.12.2021; з 21.02.2022 по 23.02.2022 на суму 47 488,94 грн згідно Рахунку-Акту 05Е000/22-35 від 31.01.2022) судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим, методологічно правильним та підтверджується в сумі 2 508,72 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення 2 508,72 грн пені в повному обсязі.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч.1 ст. 75 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на наведене вище та на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з розподілом витрат на сплату судового збору за правилами ч. 1 ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Так, в силу приписів ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В даному випадку відповідачем позов визнаний до початку розгляду справи по суті, оскільки заяву про визнання позову подано до спливу 30-ти денного строку після відкриття провадження у справі, тому позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 % сплаченого судового збору в сумі 1 240,5 грн на підставі ухвали суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, то решта 50% витрат позивача на сплату судового збору в сумі 1 240,5 грн покладаються на відповідача.

Також слід зазначити, що розглядаючи спір Господарським судом Вінницької області, суд враховує приписи ст. 30 ГПК України, відповідно до якої спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном (п. 7.21. вказаної постанови).

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору (п. 7.22. вказаної постанови).

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном (п. 7.23. вказаної постанови).

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (вул. Кузнечна, б.1, м. Одеса, 65029; ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601; ) 139 184,3 грн - основного боргу; 2 508,72 грн - пені та 1 240,5 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Згідно із приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2; представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3

Повне рішення складено 22 серпня 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу - вул. Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601; вул. Соборна, 10, м. Вінниця, 21050;

4 - відповідачу - вул. Кузнечна, б.1, м. Одеса, 65029.