ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа№ 910/9324/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Гончаренку О.С.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 17.08.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.11.2021 (повний текст складено 10.12.2021)

у справі №910/9324/21 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Державного підприємства "Готель "Козацький" Міністерства оборони України

про стягнення 278 129,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення 278.129,73 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення отримано 21.12.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що умовами п. 2.3.6 договору № 1533062 від 11.10.2018 передбачено, що за самовільне підключення систем тепло споживання відповідач повинен сплатити позивачу 5-кратну вартість, включаючи тарифну, за кількість спожитої теплової енергії, спожитої такими системами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Тищенко А.І., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9324/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/9324/21.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/9324/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2022 для розгляду справи №910/10565/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2022 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додано платіжне доручення №763052 від 25.01.2022 про сплату судового збору в розмірі 6257,93 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21. Відновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21. Призначено справу до розгляду на 17.08.2022.

01.06.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача та відповідача з`явилися в судове засідання 17.08.2022 та надали свої пояснення щодо апеляційної скарги.

В судовому засіданні 17.08.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 11.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація, позивач) та Державним підприємством «Готель «Козацький» Міністерства оборони України (абонент, відповідач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1533062 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору здійснено самовільне підключення систем теплоспоживання, за що умовами договору передбачена відповідальність у вигляді сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплоенергії, яка за розрахунками позивача становить 265.828,10 грн. Також позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 10.772,21 грн інфляційних втрат, 1.529,42 грн - 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено договір № 1533062 від 11.10.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді. 05.05.2020 представниками сторін складено акт № 162 на опломбування системи центрального опалення.

23.11.2020 представниками позивача складено акт № 718-11/2020 згідно якого при обстеженні теплоустановок споживача встановлено, що засувки № 1 та 2 у відкритому стані працює тепло лічильник ГВП; засувки № 3 та № 4 в зачиненому стані та опломбовані пломбами КТЕ № пломби С 53463956 та пломба № с 53463957. 30.11.2020 від слюсаря з обслуговування теплових пунктів надійшла службова записка, згідно якої при плановому обході пунктів відповідача встановлено порушення цілісності пломб на засувки № 3 та № 4 системи опалення, наряд на включення системи опалення не надходив та не формувався.

В подальшому 14.12.2020 позивачем було встановлено порушення цілісності пломб на засувках № 3 та № 4 системи опалення, про що складено акт № 64-12/2020 про порушення правил користування тепловою енергією та/або умов договору. Умовами п. 2.3.6 договору № 1533062 від 11.10.2018 передбачено, що за самовільне підключення систем тепло споживання відповідач повинен сплатити позивачу 5-кратну вартість, включаючи тарифну, за кількість спожитої теплової енергії, спожитої такими системами.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 30/5/5/209 від 11.01.2021 про сплату штрафних санкцій у розмірі 265.828,10 грн.

Враховуючи те, що відповідачем відповідні кошти сплачено не було, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 278.129,73 грн, з яких 265.828,10 грн 5-кратної вартості фактично спожитої теплоенергії, 10.772,21 грн інфляційних втрат, 1.529,42 грн - 3% річних.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що пунктом 6.3.2 договору штрафні санкції передбачені лише за споживання теплової енергії без дозволу (наряду) «Енергопостачальної організації» понад встановлених максимальних навантажень.

Відповідач не здійснював споживання теплової енергії понад встановлених договором максимальних погодинних навантажень. Відповідач виконав усі вимоги Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 та виконав обов`язкові обсяги робіт і отримав від КП «Київтеплоенерго» необхідні документи передбачені Правилами, а саме: акт № 2/2-4/10-1710 від 26.10.2020 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи та акт № 1253 від 11.11.2020 про готовність об`єкта до опалювального періоду.

Наявність інших дозвільних документів Правилами не передбачено. Після отримання усіх дозвільних документів ДП «Готель «Козацький» звернулося до СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» з листом № 726 від 12.11.2020 про видачу «наряду на включення опалення» з 12.11.2020.

Лише через 11 днів, а саме 23.11.2020 прибули представники СП «Енергозбут». Але замість надання наряду на включення опалення представниками позивача було здійснено (як зазначає сам позивач) комісійне обстеження теплового пункту з якого здійснюється теплопостачання на ДП «Готель Козацький» та складено акт № 718-11/2020 від 23.11.2020.

Також тими самими представниками 23.11.2020 було складено акт № 2/2-4/11- 23/5, згідно якого зауваження до роботи приладів відсутні.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що позивач зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, який відповідно до розпорядження КМДА № 1632 від 15.10.2020 було розпочато з 16.10.2020.

У зв`язку з невиконанням позивачем умов договору відповідачем у приміщеннях Готелю був змушений 24.11.2020 здійснити відкриття засувки № 3 та № 4.

З огляду на п. 3 Правил відповідач вважає, що ним не було здійснено самовільне підключення системи тепло споживання.

Відповідач зазначає, що позивачу про факт порушення цілісності пломб стало відомо 30.11.2020, але акт про порушення правил користування було складено лише 14.12.2020, що відповідач розцінює як умисел для збільшення нарахування штрафних санкцій.

Також відповідач посилаючись на Закон України № 530-ІХ від 17.03.2020 вважає, що з огляду на установлення на всій території України карантин нарахування штрафних санкцій є неможливим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не виконав покладених на нього умовами договору зобов`язань та не здійснив з настанням опалювального сезону забезпечення позивача опаленням.

Також судом першої інстанції відзначено, що відповідно до положень чинного законодавства та умов договору рішення постачальника про нарахування споживачу вартості теплової енергії у 5-кратному розмірі є оперативно-господарською санкцією та обов`язок зі сплати якої не є зобов`язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а тому до відповідних правовідносин не застосовуються положення ст. 625 Цивільного кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Пунктом 8.1 договору сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018.

Відповідно до п. 8.5 договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін небажання продовжувати договірні відносини не подано, а отже договір є чинним.

В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, 05.05.2020 представниками позивача та відповідача складено акт № 162 на опломбування, згідно якого системи центрального опалення опломбовано; засувка з пломбою С53463956 та засувка з пломбою № С53463957.

26.10.2020 представником позивача за участю представника відповідача складено акт № 2/2-4/10-1710 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи.

23.11.2020 представниками позивача складено акт № 718-11/2020, згідно якого було здійснено комісійне обстеження теплового пункту з якого здійснюється теплопостачання на ДП МОУ «Готель «Козацький». В ході обстеження встановлено, що на загальному вводі встановлено тепло лічильник СВТУ-10 № 16892 з приладу знято відомість теплової енергії, за максимально можливий період. Теплопостачання здійснюється за залежною схемою через елеваторний вузол. На час обстеження встановлено засувки № 1 та 2 у відкритому стані працює теплолічильник ГВП. Засувки № 3 та № 4 в зачиненому стані та опломбовані пломбами КТЕ № пломби С53463956 та пломба № С53463957.

23.11.2020 представниками позивача за участю представника відповідача складено акт № 2/2-4/11-23/5, згідно якого при обстеженні окремо розташованої адміністративної будівлі ДП «Готель «Козацький» за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська 1/3 виявлено, що на загальному вводі встановлено теплолічильник СВТУ-10м № 16892; зауваження до роботи приладу відсутні; теплоспоживання здійснюється за залежною схемою через елеваторний вузол змушування, гаряче водопостачання через кожухотрубний водопідігрівач. Система центрального опалення не функціонує засувки № 3 та № 4 перекрито та опломбовано пломбою № С53463956 та пломбою № С53463957.

30.11.2020 слюсарем з обслуговування теплових пунктів ОСОБА_1 складено службову записку, згідно якої при плановому обході теплових пунктів за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська 1/3 ДП «Готель Козацький» виявлено порушення цілісності пломб на засувки № 3 та № 4 системи опалення; наряд на включення системи опалення не надходив та не оформлювався; останній обхід теплових пунктів вул. Михайлівська 1/3 у м. Києві було виконано 10.11.2020 згідно графіка та засувки № 3 та № 4 були запломбовані.

Пунктом 3.1.6. договору передбачено, що у разі порушень абонентом умов договору енергопостачальна організація має право складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування штрафних санкцій в п`ятикратному розмірі та стягувати за рішенням суду, у встановленому законодавством порядку.

14.12.2020 представниками позивача зафіксовано порушення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила) відповідачем, а саме самовільне включення системи опалення будинку за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 1, без дозволу енергопостачальної організації, що є порушенням п. 2.3.6 договору, що підтверджується актом про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією та/або умов договору № 64-12/2020.

У відповідності до положень п. 2.1. договору сторони зобов`язались при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначають Правила користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила № 1198).

Правила № 1198 є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п. 4 Правил № 1198).

Пунктом 36 Правил № 1198 визначено, що теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1632 від 15.10.2021 «Про початок опалювального періоду 2020/2021 років у місті Києві» керівникам теплопостачальних підприємств і організацій незалежно від форм власності за умови готовності систем теплоспоживання розпочати з 16.10.2020 подачу теплоносія.

Пунктом 2.3.17 договору визначено, що абонент зобов`язаний щорічно, в міжопалювальний період, підготовлювати власне теплове господарство та отримувати від енергопостачальної організації Акт про готовність до опалювального сезону згідно з Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду та іншими нормативними актами, що регулюють це питання.

Відповідно до п. 4 розділу IV Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України № 620/378 від 10.12.2008 (далі - Правила № 620/278) перед початком опалювального періоду суб`єкти відносин у сфері теплопостачання проводять перевірку готовності систем опалення та системи теплопостачання у цілому шляхом виконання пробного пуску з метою визначення їх готовності до роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV зазначених Правил до 1 жовтня поточного року повинні бути закінчені всі планові роботи на устаткуванні ДТ, ТМ, ТП, системах опалення, вентиляції та гарячого водопостачання та усунуті всі порушення і дефекти, виявлені в період підготовки до опалювального періоду.

Згідно з п. 1.3 розділу Х Правил № 620/378 перевірка готовності до роботи теплових господарств в опалювальний період повинна бути закінчена у термін не пізніше 15 вересня поточного року.

Відповідно до п. 2.4 розділу Х Правил № 620/378 перевірка готовності до роботи в опалювальний період теплових господарств споживачів повинна бути закінчена у термін не пізніше 25 вересня поточного року.

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.

Відповідно до п. 2.1 статуту Державного підприємства «Готель «Козацький» метою і предметом діяльності підприємства є надання за плату готельних і побутових послуг тимчасово розміщеним: військовослужбовцям, членам їх сімей, працівникам Збройних Сил України; військовим делегаціям інших країн; громадянам України й іноземним громадянам за наявності вільних місць.

З огляду на предмет діяльності відповідача останній відповідно до вимог національного стандарту повинен бути забезпечений гарячим водопостачанням та відповідно опаленням в опалювальний сезон.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не виконав покладених на нього умовами договору зобов`язань та не здійснив з настанням опалювального сезону забезпечення позивача опаленням.

В матеріалах справи наявна заява відповідача № 726 від 12.11.2020, адресована позивачу, в якій відповідач просив позивача надати наряд на включення опалення в будівлі № 1/3 по вул. Михайлівській у м. Києві.

Проте позивач дану вимогу залишив без відповіді. Позивач не заперечив факт отримання даної заяви.

Відповідно до п. 6.3.2 договору за споживання теплової енергії без дозволу (наряду) енергопостачальної організації понад встановлених цим договором максимальних погодинних навантажень по кожному з видів споживання, визначених додатком 1 до цього договору абонент сплачує енергопостачальній організації 5-кратну вартість фактично спожитої та договірної величини.

Колегія суддів погоджується із відповідачем, що позивачем не надано в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України документального підтвердження споживання відповідачем понад максимального теплового навантаження, оскільки таке споживання повинно підтверджуватись інформацією з приладів обліку, що передбачено п. 5.1. договору.

Колегія суддів відзначає, що порядок включення чи відключення споживача зі складанням наряду передбачалось Правилами користування тепловою енергією, затверджених спільним наказом Міністерства енергетики України та Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 307/262 від 28.10.1999, які втратили чинність.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2.3.6 договору абонент зобов`язався за самовільне підключення систем теплоспоживання чи підключення їх перед або поза приладами обліку, сплачувати енергопостачальній організації 5-кратну вартість, включаючи тарифну, за кількість теплової енергії, спожитої такими системами.

12.01.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу № 30/5/5/209 від 11.01.2021 про сплату штрафних санкцій за самовільне підключення, без дозволу (наряду) теплопостачальної організації шляхом сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії в розмірі 265.828,10 грн в термін до 20.01.2021.

Відповідач розглянувши вимогу позивача листом № 52 від 26.01.2021 відмовив в її задоволенні як такої, що є нікчемною.

Згідно поданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач нараховує 5-кратний розмір спожитої теплової енергії без дозволу енергопостачальної організації за період з 23.11.2020 по 14.12.2020, тобто за період, який вже є опалювальним періодом, а тому, враховуючи наявність між сторонами договірних правовідносин, постачання відповідачу теплової енергії у гарячій воді є обов`язком позивача, покладеним на нього умовами договору та діючого законодавства.

Посилання скаржника на передбачену відповідальність особи за споживання енергії без дозволу (наряду) енергопостачальної організації, який не видавався позивачем відповідачу щодо підключення будинку № 1/3 по вул. Михайлівській у м. Києві та факт самовільного підключення до теплових мереж без дозволу позивача колегією суддів відхиляються, оскільки при підготовці індивідуального теплового пункту до опалювального періоду, представниками позивача не виявлено та не зафіксовано жодного порушення щодо належної експлуатації теплового пункту.

Більш того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що саме позивачем не виконано свої зобов`язання щодо вчинення необхідних дій для своєчасного підключення відповідача до енергопостачання в опалювальний сезон.

Доводи скаржника щодо того, що у відповідача існувала заборгованість за отриману теплову енергію за попередній період, у зв`язку із чим позивач діяв у відповідності до норм чинного законодавства та відповідно до укладеного договору, колегією суддів відхиляються як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії в розмірі 265 828,10 грн.

Водночас, позивачем також пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 10 772,21 грн інфляційних втрат та 1 529,42 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до положень чинного законодавства та умов договору рішення постачальника про нарахування споживачу вартості теплової енергії у 5-кратному розмірі є оперативно-господарською санкцією та обов`язок зі сплати якої не є зобов`язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а тому судом першої існатнції вірно вказано, що до відповідних правовідносин не застосовуються положення ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано та правовірно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення 10 772,21 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 529,42 грн.

Зважаючи на вищевказане в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/9324/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/9324/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 26.08.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв