РІШЕННЯ

17 червня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/740/21(921/510/21)
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Сидорук А.М.

при секретарі судового засідання Шмир А.І.

розглянув матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Дербі - Капітал", вул. Соляна, буд. 70, оф. 11, м. Київ (адреса для листування: вул. Поліська, 14, м. Тернопіль)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль", вул. Поліська, 14, м. Тернопіль

до відповідачів:

1. Приватного підприємства "Афіша", бульвар Т. Шевченка, 23, м. Тернопіль;

2. ФОП Гловака Івана Степановича, АДРЕСА_1

про визнання недійсним укладеного 07.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І. С. договору про надання юридичних послуг №01/08/18-ю.

За участю представників сторін:

Позивача: Магдич О.А. - представник Приватного підприємства "Дербі - Капітал"

Відповідачів: не з`явились

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 - директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат-Тернопіль"

Суть справи: Приватне підприємство "Дербі - Капітал" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Афіша" та 2. ФОП Гловака Івана Степановича про визнання недійсним укладеного 07.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І. С. договору про надання юридичних послуг №01/08/18-ю.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.08.2021 відкрито провадження у справі №921/510/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 30.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2021 клопотання Приватного підприємства "Дербі - Капітал" задоволено; Матеріали справи №921/510/21 за позовом Приватного підприємства "Дербі - Капітал", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль" до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Афіша" та 2. ФОП Гловака Івана Степановича про визнання недійсним укладеного 07.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І. С. договору про надання юридичних послуг №01/08/18-ю, передано на розгляд Господарського суду Тернопільської області в провадженні якого перебуває справа № 921/740/21 про банкрутство Приватного підприємства "Афіша".

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.01.2022, головуючим суддею для розгляду справи № 921/510/21 визначено суддю Сидорук А.М., в провадженні якої знаходиться справа № 921/740/21 за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат-Тернопіль", 08132, вул. Промислова, 5, м. Вишневе, Києво-Святошинський район Київської області до боржника Приватного підприємства "Афіша", 46001, м. Тернопіль, бул. Т. Шевченка, 23 про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01 лютого 2022 року прийнято до свого провадження, в межах справи № 921/740/21 про банкрутство Приватного підприємства "Афіша", матеріали справи № 921/510/21 за позовом Приватного підприємства "Дербі - Капітал", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль" до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Афіша" та 2. ФОП Гловака Івана Степановича про визнання недійсним укладеного 07.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І. С. договору про надання юридичних послуг №01/08/18-ю; призначено у справі № 921/740/21 ( 921/510/21) підготовче засідання на 01 березня 2022 року об 10 год. 00 хв.; залучено до участі у справі № 921/740/21 (921/510/21) розпорядника майна Приватного підприємства "Афіша", ідентифікаційний код 36509143 арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича, 48500, Тернопільська обл., м.Чортків, вул. Копичинецька, 124 Є, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 738 від 08.04.2013 р.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01 березня 2022 року відкладено у справі № 921/740/21 ( 921/510/21) підготовче засідання на 01 квітня 2022 року об 10 год. 00 хв.; ухвалою суду від 01.04.2022 відкладено у справі № 921/740/21 (921/510/21) підготовче засідання на 03 травня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03 травня 2022 року підготовче провадження закрито, справу № 921/740/21 ( 921/510/21) призначено до судового розгляду по суті на 31 травня 2022 року об 14 год. 00 хв.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року розгляд справи № 921/740/21 ( 921/510/21) по суті відкладено на 17 червня 2022 року об 15 год. 00 хв.

В судовому засіданні 17.06.2022 року представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає, що укладений 7.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І.С. договір № 01/08/18-ю про надання юридичних послуг необхідно визнати недійсним як фраудаторний, такий, що укладений з метою уникнення цивільно-правової відповідальності боржника, оскільки на сьогоднішній день існує судове рішення згідно якого ПП "Афіша" зобов`язано повернути/сплатити ПП "Дербі-капітал" 8000 000грн, як такі що безпідставно отримано по попередньому договору купівлі-продажу приміщення по вул. Поліська,14 у м.Тернополі.

Судовими рішення, які знаходяться в матеріалах справи було встановлено, що не будучи власником даного приміщення, та не маючи законних підстав на його продаж, ПП "Афіша" отримало від позивача дані кошти, в рахунок підтвердження платежів за майбутнім договором купівлі-продажу даного приміщення, який повинен був бути укладений в обумовлений строк, однак даний договір виконаний не був.

Позивач вважає, що договір і не міг бути виконаним, оскільки наступними судовими рішеннями реєстрацію права власності за ПП "Афіша" на дані приміщення (м. Тернопіль, вул. Поліська,14) було скасовано, як таку, що проведена незаконно. Відтак, ніяких повноважень на продаж даних приміщень (м.Тернопіль, вул. Поліська,14) у ПП "Афіша" не виникало.

Крім того були зареєстровані, не скасовані в Єдиному державному реєстрі судових рішень накладені судом заборони відчуження даного приміщення.

Саме тому, попередній договір не можна було укласти, ні в обумовлений строк, ні в будь-який інший строк, і дана сума 8000 000,00грн, як аванс, підлягає поверненню, як безпідставно одержана.

Проте, є відповідні судові рішення, однак виконати їх неможливо, оскільки з метою уникнення цивільно-правової відповідальності ПП "Афіша" здійснило ряд платежів на користь інших контрагентів, на думку позивача фіктивних, єдиною метою яких було не настання обумовлених в договорі /отримання певних послуг/, а виведення коштів з метою недопущення виконання судових рішень в майбутньому.

Представник третьої особи яка не заявляє самосійних вимог на стороні позивача, позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, відзиві на позову заяву, поясненнях та заявах доданих до матеріалів справи.

Представники Відповідача - 1 та Відповідача - 2 в судове засідання не прибули про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 17.06.202 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши аргументи присутніх учасників у справі, суд встановив:

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив наступне: 07.08.2018 року між фізичною особою - підприємцем Гловак Іваном Степановичем, надалі - "Виконавець", який діє на підставі Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з однієї сторони, та Приватним підприємством "Афіша", в особі директора Заставного Володимира Богдановича, надалі - "Замовник", який діє на підставі Статуту, з іншої сторони уклали договір про надання юридичних послуг № 1/08/18-ю.

Згідно п.п.1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язки, щодо надання юридичних послуг Замовнику, необхідних для забезпечення його діяльності, в порядку, обсягах і на умовах визначених цим Договором.

Виконавцем надаються послуги визначені цим договором, Додатком 1 до нього та запитами Замовника, що формуються згідно з умовами даного Правочину.(п.1.2.Договору).

Факт надання послуг може фіксуватися Сторонами Актом про надані послуги (далі-Акт). Акт оформляється Виконавцем у двох примірниках.(п.2.19.Договору).

Вартість юридичних послуг складає 600 000,00 (шістсот тисяч)грн.(п.п.4.1.Договору).

Оплата юридичних послуг здійснюється на умовах авансового платежу в розмірі 100% вартості юридичних послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний в розділі 9 цього Договору протягом десяти банківських днів від дати виставлення рахунку на оплату(п.п.4.3 Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє протягом 1 (одного) року.

Позивач, вказав, що як вбачається із відомостей, що місяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, впродовж строку дії укладеного 07.08.2018 року Договору № 1/08/18-ю про надання юридичних послуг, тобто впродовж з 07.08.2018 по 07.08.2019, в жодній справі стороні в яких були ПП "Афіша", ні ФОП Гловак І.С. на ФОП Гловак В.І. інтереси ПП "Афіша" - не представляли.

В цей же час, як вбачається із судових рішень у справах: № 910/4875/18, № 910/4989/18, № 921/353/19, № 921/190/20, № 921/236/20. № 921/597/20, № 921/670/20, № 921/53/21, № 921/59/21 та № 921/152/21 представниками у вказаних справах в суді інтересів ПП "Афіша" були не ФОП Гловак І.С. та ФОП Гловак В.І., а адвокат Дубовий А.М. по довіреності.

Як вбачається з інформаційної довідки ПАТ "ПриватБанк" про рух коштів по банківському рахунку ПП "Афіша": 13.08.2018 року за надання правових послуг згідно договору № 1/08/18-ю від 07.08.2018 року платіжним дорученням № 101, на банківський рахунок ФОП Гловак І.С. приватним підприємством "Афіша" перераховано 600 000,00грн.

Позивач вважає такий Договір № 1/08/18-ю про надання юридичних послуг від 07.08.2018 року укладений між ФОП Гловак І.С. та ПП Афіша" є фіктивним і таким який слід визнати недійсним як фраудаторний, тобто такий, що укладений з метою уникнення цивільно - правової відповідальності, при цьому позивач виходив з наступного:

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у справі №910/4875/18: відмовлено в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "Афіша"; змінено пункти 2,3 резолютивної частини рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 у справі №910/4875/18, виклавши їх в наступній редакції: скасувати рішення державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Чушенка Юрія Євгеновича, №37433386 від 05.10.2017, про реєстрацію права власності Приватного підприємства "Афіша" на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м., номер запису про право власності 22688166; скасувати рішення державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Чушенка Юрія Євгеновича, №37432969 від 05.10.2017, про реєстрацію права власності Приватного підприємства "Афіша" на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14, загальною площею 6681,6 кв.м., номер запису про право власності 22687931; в решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 у справі №910/4875/18 залишено без змін.

Попри зміну рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020, апеляційний суд у постанові від 01.03.2021 по справі №910/4875/18 на підставі тих самих встановлених обставин справи №910/4875/18, дійшов висновку про порушення ПП "Афіша" вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на вищезгадане іпотечне майно шляхом визнання на нього права власності і як наслідок незаконну реєстрацію за ПП "Афіша" права власності на об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.1ст.284 ГПК України, постанова Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у справі №910/4875/18 набрала законної сили 01.03.2021.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК України).

З огляду на наведене, у постанові Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у справі №910/4875/18 судом зроблено висновок про факт незаконності набуття та реєстрації за ПП "Афіша" права власності на нежитлові будівлі загальною площею 6 681,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14, шляхом скасування відповідного рішення державного реєстратора від 05.10.2017 про це в реєстрі.

Вказане свідчить про те, що 05.10.2017 відповідач не став законним власником вищевказаних будівель по вул. Поліській, 14, м. Тернопіль, загальною площею 6681,6 кв. м.

01.11.2017, своєю ухвалою у справі № 607 /13473/17 (провадження 1-кс/607/8366/2017) слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду заборонив як відчужувати будівлі по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі, так і вчиняти щодо них будь-які реєстраційні дії.

Оскільки запис про це обтяження, 02.11.2017 під номером 23533657 було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, із вказаної дати, будь - якої можливості відчужити незаконно захоплені у ТОВ «Агрокомбінат - Тернопіль» будівлі по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі у власність іншої особи, у ПП «Афіша» завідомо не було.

За частиною 2 статті 377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на будівлі або споруди, істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.

За відсутності визначених ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України істотних умов, тобто за відсутності у відповідача відомостей як про розмір так і про кадастровий номер необхідної для укладення договору земельної ділянки, достовірно знаючи, що 05.10.2017 право власності на розташовані по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі об`єкти нерухомості за ПП «Афіша» зареєстровано незаконно, а з 01.11.2017 відчужувати ці об`єкти та здійснювати із ними будь-які реєстраційні дії ухвалою слідчого судді заборонено, усвідомлюючи внаслідок цього неможливість здійснення із цією нерухомістю ні нотаріальних ні реєстраційних дій, 27.12.2017 ПП «Афіша» уклало із ТОВ «Фуд трейдінг компані» попередній договір, яким безпідставно зобов`язалось продати арештовану судом нерухомість 5.01.2018.

Позивач, стверджує, що обманом отримавши 28.12.2017 від ТОВ «Фуд трейдінг компані» в якості авансу 100 000 грн., завідомо не маючи ні наміру ні можливості вчинити оформлення договору купівлі-продажу вказаного в попередньому договорі майна, як за нібито надані правові послуги, ці 100 000 грн. ПП «Афіша» перерахувало на банківський рахунок ФОП Гловак І.С.

Позивач зазначив, що так і не продавши ТОВ "Фуд тейдінг компані" обумовлене попереднім договором майно та не повернувши обманом одержані від нього 100 000грн., 17.07.2018, ПП "Афіша", уклало ще один попередній договір із ПП "Дербі-Капітал", згідно з яким, в рахунок часткової оплати за продаж вже обіцяних ТОВ "Фуд трейдинг компані" будівель по вул. Поліська,14 в м.Тернополі , отримало аванс в сумі 8 000 000 грн., та зобов`язалось не пізніше як через 60 днів після цього, тобто до 17.09.2018 року укласти і належним чином оформити договір їх купівлі-продажу вже із новим покупцем, тобто із позивачем.

Оскільки приймаючи на себе це зобов`язання, як внаслідок відсутності передбачених ч.2 ст. 377 ЦК України істотних умов, так і в силу заборони відчужити вказане в попередньому договорі майно, ПП «Афіша» наперед не мало ніякої реальної можливості і бажання їх виконувати, а тому, з метою привласнити належні ПП «Дербі-Капітал» 8 000 000 грн., а зобов`язання не виконати, обіцяний попереднім договором основний договір купівлі-продажу будівель по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі , як і у випадку із ТОВ «Фуд трейдінг компані», із новим покупцем також не уклало, а одержані від ПП «Дербі- Капітал» 8 000 000грн., в період із 20.07.2018 по 18.09.2018, на підставі фраудаторних правочинів, тобто явно з метою позбавити позивача як кредитора можливості повернення внесено в період із 17.07.2018 по 02.08.2018 авансу, перевело на банківські рахунки:

- кінцевого бенефіціарного власника ПП «Афіша» ОСОБА_1 ,

- ТОВ «Україна» Ресторан, 97% в статутному капіталі якого належить чоловіку власника ПП «Афіша» - ОСОБА_2 ;

- 885 000грн. - на підставі договору про надання послуг від 7.08.2018 - на рахунок ФОП Гловак В.І.,

- 13.08.2018, за нібито надані юридичні послуги, на підставі договору № 01/08/18-ю від 7.08.2018, належні позивачу 600 000 грн. Відповідач-І перевів на банківський рахунок Відповідача-2.

10.07.2019, внесеними в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно записами, право власності на розташовані по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі будівлі було відновлено за ТОВ «Агрокомбінат- Тернопіль».

В зв`язку із цим, а також врахувавши рішення судів у справах № 921/353/19 та № 910/4875/18, своїми рішеннями у справах: №921/597/20, 921/670/20, 921/53/21 та 921/59/21 Господарський суд Тернопільської області встановив, що всі одержані ПП «Афіша» в період із 5.10.2017 доходи від використання належного виключно ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» майна є такими, що отримані ПП «Афіша» без правових підстав, у зв`язку із чим, на користь законного власника цього майна з відповідача було стягнуто 4 600 478,64 грн. (які не повернуто у зв`язку із відсутністю на рахунку Відповідача коштів).

Дослідивши правову природу попереднього договору, в своїй постанові від 13.02.2013 справі № 6-176цс12 Верховний Суд України дійшов висновку, що «законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а новий договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс лишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам діючого законодавства».

Частиною 1 статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч.3 ст.635 Цивільного кодексу України зобов`язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін) встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Позивач, зазначив, що скільки договір купівлі-продажу розташованих по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі будівель, в строк до 17.09.2018 ПП «Афіша» із ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» укладено не було, із 18.09.2018 цей попередній договір є припиненим.

Отже, в силу фактичного припинення попереднього договору, тобто не виникнення між сторонами правовідносин купівлі-продажу, в якості оплати купівельної вартості яких позивач на банківський рахунок продавця і перевів 8 000 000 грн., у ПП «Афіша» з настання таких обставин, тобто із 18.09.2018 виник обов`язок з повернення позивачу всієї суми отриманого в період із 17.07.2018 по 2.08.2018 авансу.

Як вбачається з пояснень представника позивача, відповідно до інформації про рух коштів по банківському рахунку ПП «Афіша», підставою для переведення з банківського рахунку боржника, тобто з рахунку Відовідача-1 на банківський рахунок відповідача-3 (до продажу обумовлених попереднім договором від 17.07.2018 будівель по вул. Поліська, 14 в .м. Тернополі, все ще належних ПП «Дербі-Капітал») 600 000 грн., став укладений 7.08.2018 між боржником, тобто ПП «Афіша» і ФОП Гловак І.С. договір про надання юридичних послуг № 01/08/18-ю.

На підставі вказаного договору, з належних позивачу 8 000 000 грн., 13.08.2018 - 500 000 грн. відповідач-1 перерахував на банківський рахунок Відповідача-2, як нібито за надані обумовлені Договором № 01/08/18-ю послуги.

При цьому, позивачем здійснено моніторинг інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яким з`ясовано, що відомості про надання ФОП Гловак І.С. ПП «Афіша», в реєстрі відсутні.

Крім цього позивачем зазначено, що як вбачається з інформації про рух коштів по банківському рахунку «Афіша», в період із червня 2017 по серпень 2018 включно, тобто за 1 рік та 2 місяці діяльності, яку в ПП «Афіша» здійснював лише один працівник, а саме директор, за юридичні послуги відповідач-1 на банківські рахунки: Адвокатського об`єднання «Гловак і партнери», ФОП Гловак І.С. та ФОП Гловак В.І. загалом переведено кошти в сумі - 2 796 193 грн.

Враховуючи, що в період 2017 - 2020 років весь дохід ПП «Афіша» в основному складався із плати за оренду належних ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» приміщень, яку в сумі 4 600 478,64 грн. на підставі рішень Господарського суду Тернопільської області в справах №921/597/20, 921/670/20, 921/53/21 та 921/59/21 ПП «Афіша» зобов`язано повернути їх власнику; та 8 100 000 грн., які ПП «Афіша» шляхом обману, в якості авансу за обіцяний продаж майна, законним власником якого є ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», отримало від ТОВ «Фуд трейдінг компані» (якому зобов`язано повернути аванс на підставі рішення суду у справі № 921/190/20) та ПП «Дербі-Капітал» переведена на банківські рахунки ПП «Гловак і партнери», ФОП Гловак І.С. та ФОП Гловак З.І. за надані ними ПП «Афіша» юридичні послуги сума в 2 796 193 грн. - явно не відповідає вартості (ціні) юридичних послуг, що сформувались на ринку м. Тернополя.

Із наявної в матеріалах кримінального провадження № 00418 від 11.08.2018, інформації про рух коштів по банківському рахунку ПП "Афіша" позивачем з`ясовано, що 1.01.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І.С. вже був укладений договір про надання юридичних послуг із № 1, на підставі якого, 1 березня та 17 квітня 2018 ПП «Афіша» вже перерахувало на банківський рахунок ФОП Гловак І.С. 200 000 грн.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати укладений 07.08.2018 між «Афіша» та ФОП Гловак І.С. Договір про надання юридичних послуг № 01/08/18-ю як фраудаторний відноситься:

- момент укладення договору - 7.08.2018, тобто після укладення 17.07.2018 між ПП «Афіша» та ПП «Дербі-Капітал» попереднього договору, та майже одразу ж після перерахування позивачем на банківський рахунок відповідача-1: 17.07.2018 - 500 000 грн., 18.07.2018- 2 500 000 грн., та 2.08.2018 ще 5 000 000 грн.;

- контрагент, ФОП Гловак І.С., з яким 1.01.2018 боржник вже укладав подібний договір про надання юридичних послуг із № 1, і на банківський рахунок якого, 1.03.2018 та 17.04.2018 ПП «Афіша» вже до цього перевело 200 000 грн.;

- факт того, що 7.08.2018, тобто в день укладення договору із ФОП Гловак І.С., ПП "Афіша" одночасно уклало і договір із ФОП Гловак В.І., на банківський рахунок якого, також з належних ПП «Дербі-Капітал» 8 000 000 грн., 28.08.2018 перевело 885 000 грн.

- настання для ПП «Дербі-Капітал» негативних наслідків у вигляді перерахунку обманом одержаної від позивача частини авансу в 600 000 грн. з банківського рахунку відповідача- 1 на банківський рахунок відповідача-2;

- після відчуження належних позивачу 600 000 грн., у Відповідача- 1 відсутнє інше майно, за рахунок якого ПП «Афіша» може відповісти за своїм зобов`язанням з повернення авансу перед кредитором, тобто перед позивачем.

Укладення ПП «Афіша» 7.08.2018 двох договорів, тобто одразу і з ФОП Гловак І.С. і з ФОП Гловак В.І., та перерахунку по них вже 13 і 28 серпня 2018 на їх банківські рахунки 1 485 000 грн., поза розумним сумнівом дає всі підстави вважати, що такими діями Відповідачі 1 та 2 намагалися лише вивести належні ПП "Дербі-Капітал" кошти з рахунку ПП "Афіша" для того, щоб не допустити їх повернення позивачу після того як стане очевидним, що належними позивачу 8000 000 грн. ПП "Афіша" заволоділо шляхом обману.

Позивач зазначає, що є всі підстави вважати, що укладений 07.08.2018 між ПП "Афіша" та ФОП Гловак І.С. договір про надання юридичних послуг № 01/08/18-ю, які фактично не надавались є фіктивним.

Боржник (ПП "Афіша"), який на підставі договору про надання юридичних послуг № 01/08/18-ю, ще до оформлення так і не укладеного із позивачем договору купівлі-продажу будівель по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі, перевів належні ПП "Дербі-Капітал" 600 000 грн. на банківський рахунок ФОП Гловак І.С., діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки оспорюваним договором порушив майнові інтереси кредитора, а сам договір був направлений виключно на недопущення в подальшому звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи викладене, очевидно, що в даному випадку сторони оспорюваного фраудаторного правочину «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний правочин, який і став підставою для виведення з банківського ПП «Афіша» частини перерахованого ПП «Дербі-Капітал» авансу) ними виключно для недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Відтак, позивач вважає, що фактичні обставини заволодіння належними позивачу 600 000грн. дозволять зробити висновок, що оспорюваний правочин, а саме договір про надання юридичних послуг № 01/08/18-ю від 07.08.2018 є фраудаторним, тобто таким, що був вчинений на шкоду кредитору - ПП "Дербі-Капітал".

Відповідач - ПП "Афіша" у відзиві на позову заяву № б/н від 23.09.2021 (вх.№ 7906 від 27.09.2021) щодо позовних вимог заперечив, просив в прийняти рішення про відмову у задоволенні позову у справі № 921/510/21, з огляду на таке:

ПП "Афіша" позову не визнає, вважає, що Договір від 07.08.2018 року укладено у повній відповідності із вимогами законодавства , а доводи ПП "Дербі-Капітал" про його недійсність є абсолютно необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підставі для задоволення позову.

Відповідач, вважає, що ПП "Дербі-Капітал" не доведено, яким чином укладення між ПП "Афіша" та ФОП Гловаком І.С. Договору від 07.08.2018 року порушує права позивача, чи зачіпає його законні інтереси, адже як вказує сам позивач, кошти ним були перераховані на виконання умов попереднього договору, який станом на дату укладення Договору від 07.08.2018 року діяв та створював для його сторін правові наслідки.

На думку Відповідача Договором від 07.08.2018 року жодним чином не зачіпаються законні права та інтереси позивача, а його доводи про зловживання ПП "Афіша" при укладенні попереднього договору від 17.07.2018 року та заволодіння коштами шляхом обману є абсолютно безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Позивач у відповіді на відзив № 27/09/21 від 27.09.2021 року заперечив викладене відповідачем у відзиві на позов, оскільки Відповідач -1 перерахував Відповідачу -2 кошти в сумі 600 000грн,власником яких був не він, а ПП "Дербі-Капітал". Таким чином ПП "Дербі-Капітал" було позбавлено можливості реалізувати своє право власності на належні йому 600 000грн, що враховуючи неможливість ПП "Афіша" виконати умови попереднього договору від 17.07.2018 і є прямим порушенням законних інтересів Позивача, закріплених в статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Внаслідок повернення ТОВ "Агрокомінат - Тернопіль" права власності на своє майно, ПП "Афіша" не лише втратило єдине джерело доходу, а і за рішенням суду у справах № 921/597/20, 921/670/20,921/53/21,921/59/21 зобов`язано повернути третій особі в даній справі всі одержані за період незаконного володіння таким майном кошти.

Тому, враховуючи, що Третя особа в цій справі повернула собі і право власності на будівлі по вул. Поліська,14 в м.Тернопіль, за придбання яких на банківський рахунок Відповідача - 1 від Позивача і надійшов аванс в 8000 000грн, укладення угод щодо цих коштів із перерахунком їх на рахунок іншої особи, - порушує право ПП "Дербі-Капітал" володіти та розпоряджатися належними йому коштами, оскільки внаслідок виведення ПП "Афіша" належних позивачу 600 000грн зі свого банківського рахунку на рахунок Відповідача - 2, реально стягнути їх з Відповідача - 1 без визнання укладеного 7.08.2018 між Відповідачами договору про надання послуг стало неможливим.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ТОВ "Агрокомбінат-Тернопіль" у поясненнях № 27.09.2021 від 27.09.2021 (вх.№ 7980 від 28.09.2021) зазначено: 600 000 грн, які ПП "Афіша" перерахувало Відповідачу - 2 належали не Відповідачу - 1 , а виключно Позивачу; окрім належних ПП "Дербі-Капітал" 600 000 грн, на банківському рахунку ПП "Афіша" інших 600 000 грн не було, а тому перераховуючи їх на банківський рахунок Відповідача - 2, ПП "Афіша" було достовірно відомо про те, що на банківський рахунок ФОП Гловак І.С. він перераховує кошти, які належать ПП "Дербі-Капітал". Законним власником будівель по вул. Поліська,14, м.Тернопіль, за укладення договору купівлі-продажу яких Позивач на банківський рахунок Відповідача авансом і перевів 8000 000грн, є не ПП "Афіша", а виключно ТОВ "Агрокомбінат-Тернопіль", що підтверджується рішеннями суду у справах № 910/4875/18 та № 921/236/20, які набрали законнної сили; одержавши від Позивача на свій банківський рахунок аванс в 8000 000грн, ПП"Афіша" не мало наміру ні можливості належним чином оформлювати із ПП"Дербі-Капітал" договір купівлі- продажу будівель по вул.Поліська,14, в м.Тернопіль, що підтверджено рішеням суду у справі № 921/152/21, яке також набуло чинності; за день до укладення договору про перерахування цих, належних Позивачу 600 000грн на банківський рахунок Відповідача-2, власник ПП"Афіша", 6.08.2018 видав рішення про скорочення статутного капіталу Відповідача -1 з 600 000грн до 550грн, внаслідок чого 5140 000грн з належних ПП"Дербі-Капітал" коштів перевів для поповнення карткового рахунку кінцевого бенефіціарного власника ПП"Афіша".

Відтак, при укладенні 7.08.2018 року договору, єдиною метою Відповідача -1 - ПП "Афіша" було вивести належні Позивачу 600 000грн з банківського рахунку ПП "Афіша" на банківський рахунок іншої особи виключно для того, щоб у майбутньому унеможливити їх повернення ПП "Дербі-Капітал".

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Предметом доказування у даній справі є наявність обставин, з яким закон пов`язує недійсність укладеного договору, а саме: відсутність реального вчинення господарських операцій, якими опосередковується виконання спірного правочину, відсутність будь-якої ділової чи підприємницької мети, фраудаторність спірного правочину.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду від 29.09.2020 р. у справі № № 918/335/17).

Крім того, в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Дана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №405/1820/17 (провадження № 61-2761св19).

В доктрині такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

Разом з тим в усталеній судовій практиці (приклади якої наведено вище) договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини.

Отже такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами.

Дана правова позиція відображена в постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 р. у справі № 910/7547/17.

Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 р. у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) та від 28.11.2019 р. у справі № 910/8357/18.

З огляду на наведене вище, суд зазначає, що волевиявлення учасників спірного правочину не спрямоване на досягнення результату, обумовленого ним, оскільки надання заявленого обсягу послуг не відповідає доктрині реальності господарських операцій та, більш того, відсутні звернення з відповідними позовними вимогами, що вказує на відсутність мети у виконавця послуг на отримання прибутку від господарської діяльності та як наслідок нарощення кредиторської заборгованості у замовника послуг, щодо якого в подальшому відкрито провадження у справі про банкрутство, яка має вочевидь штучний характер, що в кінцевому рахунку призводить до завдання шкоди кредиторам неплатоспроможного боржника, а тому такий правочин вчинено з вадами волі, що не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та на підставі статті 234 ЦК України такий правочин кваліфікується як фіктивний.

Аналіз приписів частин 1, 2 статті 3 та частини 1 статті 6 ГК України дозволяє дійти висновку про те, що господарська діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, здійснюється, зокрема, у формі підприємництва для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку за принципом вільного руху капіталів, товарів та послуг на території України.

Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Отже, господарське зобов`язання, яке виникло на підставі договору, укладеного між суб`єктами господарювання, має бути спрямоване на досягнення економічного результату для його сторін, тобто мати реальний характер та опосередковувати рух капіталів, товарів, робіт чи послуг, що є об`єктами відповідної господарської операції.

Особливість послуги як об`єкта господарської операції полягає у наступному.

Так, за змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення.

Послугам обов`язково властиві щонайменше дві ознаки: 1) надання послуги невіддільне від діяльності особи-послугонадавача; 2) корисний ефект такої діяльності не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, а полягає в самому процесі надання послуги. Разом з тим, такий корисний ефект від надання послуги має впливати на результати господарської діяльності обох учасників господарської операції: для надавача послуги такий економічний ефект характеризується отриманням прибутку від надання послуги, а для отримувача послуги - збільшенням вартості реалізованої продукції та відповідно отримання сукупного чистого доходу з урахуванням використання результатів послуги у власній господарській діяльності.

Послугу, можна визначити як різновид об`єктів цивільних правовідносин, що виражається у вигляді певної правомірної операції, тобто у вигляді ряду дій виконавця або у діяльності, що являється об`єктом зобов`язання, яка має нематеріальний ефект, нестійкий речовий результат або уречевлений результат, пов`язаний з іншими договірними відносинами, і яка характеризується властивостями здійсненності, невіддільності від джерела, моментальною споживністю, неформалізованістю якості.

Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

З огляду на специфіку послуги як об`єкта господарської операції, судам слід з`ясовувати технічну можливість її надання з урахуванням наявного персоналу, кваліфікації, часу та місця її здійснення, обладнання, сировини та матеріалів, необхідних для виконання такої операції, та найголовне - використання результатів наданих послуг отримувачем у власній господарській діяльності, що створює для останнього позитивний економічний результат, а також інші суттєві обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Водночас, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин - поняття, яке охоплює поняття договору. Кожний договір - є правочином, але не кожний правочин є договором.

Вчинення господарських операцій опосередковує виконання господарського договору, а відтак місце та час вчинення господарської операції, реальна можливість її вчинення з урахуванням наявних матеріально-трудових ресурсів тощо, має вирішальне значення в контексті надання оцінки дійсності правочину, на виконання якого вчинено відповідні господарські операції, та відповідно його кваліфікації з точки зору сумнівності.

В доктрині під господарською операцією розуміють вольовий акт (спільний вольовий акт), вчинений у межах однієї з трьох стадій суспільного відтворення - виробництва, розподілу, обміну. Показники господарської операції забезпечують кількісну характеристику операції за допомогою відповідних вимірників (натуральних, трудових, грошових).

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин Цивільного кодексу України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

При цьому суд зазначає, що угоди, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину оспорюваного заінтересованою особою правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У даному випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Тому, у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання зі сплати заборгованостей за договороми діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Відтак, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник позбавляється активів, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17)

Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин, даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову покладаються на відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123,126,129, 191, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір 01/08/18-ю про надання юридичних послуг, укладений 07 серпня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Гловак Іваном Степановичем, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та Приватним підприємством «Афіша», ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

3. Стягнути з Приватного підприємства "Афіша", бульвар Т. Шевченка, 23, м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 36509143 на користь Приватного підприємства "Дербі - Капітал", вул. Соляна, буд. 70, оф. 11, м. Київ, 04107 (адреса для листування: вул. Поліська, 14, м. Тернопіль, 46011), ідентифікаційний код 4204739 - 1 135 грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гловака Івана Степановича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Приватного підприємства "Дербі - Капітал", вул. Соляна, буд. 70, оф. 11, м. Київ, 04107 (адреса для листування: вул. Поліська, 14, м. Тернопіль, 46011), ідентифікаційний код 4204739 - 1 135 грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 29.08.2022.

Суддя А.М. Сидорук