РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2022Справа № 910/4409/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК"

про стягнення 15 720,00 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" про стягнення 15 720,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №003а9ц5 від 18.12.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Scania», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2 (з урахуванням технічної описки в позовній заяві), водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована у відповідача1, позивачем було направлено останньому вимогу про сплату страхового відшкодування. Враховуючи, що відповідачем1 не відшкодовано заявлену суму, позивач просить стягнути з відповідача1 суму страхового відшкодування, за вирахуванням франшизи, в судовому порядку. Також позивач зазначає, що сума франшизи має бути сплачена відповідачем2 на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив відповідача1 судом не отримано, натомість позивачем 05.07.2022 надано суду відповідь на відзив, яким наголошено на пропущенні встановленого пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку звернення з заявою проведенням розслідування, що зайняло значний проміжок часу.

Відповідачем2 надано відзив на позов, яким заперечено вимоги повністю з огляду на суперечливість наданих позивачем документів (зокрема, заява на виплату страхового відшкодування, яка була подана позивачу страхувальником, містить інший номерний знак автомобіля, розрахунок суми страхового відшкодування містить посилання на інший номер договору страхування тощо).

Позивачем 14.07.2022 надано суду відповідь на відзив відповідача2, яким визнано допущення у позовній заяві технічних описок у державному номерному знаку застрахованого автомобіля «Scania» (замість НОМЕР_2 помилково зазначено НОМЕР_3 ). Крім того, позивачем надано пояснення, що позначення в страховому акті договору №003а9ц5/001 є внутрішнім позначенням договору страхування №003а9ц5 та Страхового сертифікату 001, які додані до позовної заяви.

Відповідачем-2 подані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що в доданих позивачем документах вказано різний час ДТП, Акт огляду транспортного засобу не підписаний компетентною особою.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» уклали Генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту №003а9ц5 від 18.12.2018 та Сертифікат №001 від 18.12.2018 до вказаного договору (додаток №9 до позовної заяви), об`єктом страхування за якими є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Scania», державний номерний знак НОМЕР_1 .

За участі застрахованого автомобіля марки «Scania», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 в районі будинку №47 по вулиці Героїв Майдану в смт. Єрки Черкаської області 07.12.2019 сталась ДТП.

Відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2020 у справі №317/3912/19 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до позовної заяви, у зв`язку з пошкодженням у ДТП застрахованого автомобіля Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» звернулось до позивача з заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Позивачем додано до позовної заяви (додаток№5) копію повідомлення від 10.12.2019 про страхову подію з іншим автомобілем іншого страхувальника. Відповідно, цей документ судом до уваги не прийнято. Заява про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування у даному випадку не є доказом, що може вплинути на правовідносини сторін у даній справі.

Необхідними доказами факту переходу до позивача права його страхувальника на отримання зазначених у позовній заяві грошових коштів у даному випадку є договір добровільного страхування транспортного засобу потерпілої особи (додаток №9 до позовної заяви), страховий акт (додаток №14 до позовної заяви) та платіжне доручення на перерахування суми страхового відшкодування (додаток №15 до позовної заяви), які було досліджено та прийнято судом до уваги при прийнятті рішення.

У той же час, позивачем 14.07.2022 надано суду відповідь на відзив відповідача2, до якої додано копію належної заяви страхувальника про подію 07.12.2019 за договором №003а9ц5 від 18.12.2018 та Сертифікатом №001 від 18.12.2018.

Позивач страховим актом №ARX2683354 від 17.12.2020 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 07.12.2019 в смт. Єрки Черкаської області, страховим випадком за Генеральним договором добровільного страхування наземного транспорту №003а9ц5 від 18.12.2018 та Сертифікатом №001 від 18.12.2018.

Відповідно до акту №ARX2683354 та заяви про подію від 10.12.2019 повідомлення про пошкодження забезпеченого транспортного засобу позивачем було отримано 09.12.2019.

За інформацією підпункту 6 пункту 2 розрахунку страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля склала 20 159,81 грн., що встановлено позивачем на підставі рахунку автосервісного підприємства №DP-2003203 від 27.05.2020 (додаток 12 до позовної заяви) та акту виконаних робіт №DP-2003388 від 07.06.2020 (додаток 13 до позовної заяви).

Таким чином, з наданих позивачем документів суд встановлює, що:

- з 09.12.2019 позивачу було відомо про пошкодження застрахованого автомобіля;

- з 10.01.2020 встановлено вину особи у нанесенні шкоди;

- з 07.06.2020 розмір шкоди визначений сервісним підприємством після фактичного виконання ремонтних робіт.

Фактично, позивач платіжним дорученням №733122 від 18.12.2020 перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 15 409,81 грн. (20 159,81 грн. оціненого збитку мінус 4 750,00 грн. франшизи) страхувальнику.

Таким чином, до позивача перейшло від його страхувальника право вимоги у розмірі 15 409,81 грн. у момент здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до титульного аркушу позовної заяви ціна позову складає 15 400,81 грн., що на 9 грн. менше наявного у позивача права.

У той же час, відповідно до пункту 4 прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів 15 720, 00 грн., що на 310,19 грн. більше наявного у позивача права.

Враховуючи, що заявлена сума у розмірі 15 720, 00 грн. не має жодного документального (доказового) підтвердження, судом розглянуто позовні вимоги у межах підтверджених витрат позивача - 15 409,81 грн.

За твердженням позивача, тривалий час (більше року) між виплатою страхового відшкодування та страховим випадком було зумовлено проведенням розслідування.

Жодного доказу фактичного проведення такого розслідування або необхідності його проведення матеріали справи не містять.

Натомість, матеріали справи доводять рядовий характер дорожньо-транспортної пригоди, відносно невеликий розмір збитків та відсутність заперечень вини у діях учасників.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Scania», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у відповідача1 згідно полісу №ЕР/112336592.

Відповідно, відповідач1 з моменту нанесення майнової шкоди відповідачем2 страхувальнику позивача на підставі статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» став зобов`язаною особою відшкодувати нанесену (його страхувальником) шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, та на визначених цим Законом умовах.

Позивач звернувся до відповідача1 з заявою №0022873/ІНС.ЛОУ від 27.01.2021 про виплату страхового відшкодування.

Листом №1104-31 від 29.03.2021 відповідач1 відмовив у виплаті страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності на підставі пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З урахуванням умов полісу №ЕР/112336592 у відповідача1 з моменту ДТП (момент нанесення майнової шкоди потерпілій особі) виник обов`язок виплатити страхове відшкодування цій особі у розмірі оціненого збитку з вирахуванням франшизи (у даному випадку - 2 600,00 грн.).

У той же час, страховик за полісом обов`язкового страхування (у даному випадку -відповідач1) має виконувати свої зобов`язання лише за визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" умов.

Зокрема, відповідно до статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є безумовною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача1 з заявою №0022873/ІНС.ЛОУ лише 27.01.2021, тобто, після спливу встановлених статтями 35 та 37 граничних термінів.

Як зазначалось раніше, пояснення позивача про об`єктивну неможливість його своєчасного звернення з заявою у зв`язку з необхідністю проведення розслідування та врегулювання, що зайняло значний проміжок часу, судом відхиллено, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу цього твердження.

Оскільки позивачем не доведено іншого, суд дійшов висновку, що пропуск встановленого пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» присічного строку в один рік стався з вини саме позивача.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (зокрема, викладених у пункті 149 Постанови від 14.12.2021 у справі №147/66/17) внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Особа, що виконала вимоги Закону та сплатила вартість обов`язкового страхування відповідальності вправі розраховувати на виконання своїх обов`язків іншими учасниками правовідносин, що врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як зазначалось раніше, судом встановлено наявність у відповідача1 протягом одного року з моменту ДТП юридичного обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування на користь потерпілої або іншої управненої особи.

Припинення юридичного обов`язку відповідача1 здійснити відповідну виплату страхового відшкодування стало прямим наслідком недбалої поведінки саме позивача.

Покладення припиненого з вини позивача юридичного обов`язку відповідача1 на відповідача2 порушить принципи справедливості, добросовісності та розумності, які встановлені статтею 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За правовими висновками Верховного Суду (пункт 150 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17) враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, право потерпілого у такому випадку на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, не є абсолютним.

Враховуючи наведене, судом встановлено неможливість задоволення вимоги позову про стягнення як з відповідача1 так і з відповідача2 суми понесенених позивачем витрат у розмірі 12 809,81 грн. (15 409,81 грн. суми витрат позивача мінус 2 600,00 грн. встановленої полісом №ЕР/112336592 франшизи).

Відповідно, суд відмовляє у задоволені позову у цій частині вимог.

У той же час, відповідач2 на час звернення з даним позовом та на час прийняття рішення у справі є зобов`язаною особою в частині сплати встановленої умовами обов`язкового страхування суми франшизи - 2 600,00 грн. Фактично, цією грошовою сумою визначається ліміт відповідальності відповідача2 у даному випадку.

За умови наявності права позивача на отримання 2 600,00 грн. та кореспондованого обов`язку відповідача2 сплатити цю грошову суму суд задовольняє вимоги позову у цій частині.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК" (87515, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд.35, ідентифікаційний код 37380270) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп. франшизи та 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 30 коп. витрат зі сплати судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк