За заявоюГромадської спілки "Український музичний альянс"
пророзподіл судових витрат
За позовомГромадської спілки "Український музичний альянс"
доІноземного підприємства "І-АР-СІ"
провиплату відрахувань (відсотків) 820 876, 57 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Оліфір К.М. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі від 14.07.2022 позовні вимоги задоволено.

20.07.2022 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 65 114,14 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 розгляд заяви про розподіл судових витрат призначено на 11.08.2022.

08.08.2022 від відповідача надійшли письмові заперечення на заяву ГС "УМА" про розподіл судових витрат.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засіданні 11.08.2022 не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 11.08.2022 проти задоволення заяви позивача заперечував у повному обсязі.

Заслухавши доводи представника відповідача та за результатами розгляду заяви та письмових заперечень суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач посилається, зокрема, на таке:

- позивачем не надано документів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката, а сам Акт прийому-передачі послуг не свідчить про понесення витрат;

- сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем, є значно завищеною та неспівмірною з обсягом виконаної роботи;

- у рішенні від 14.07.2022 суд вже вирішив питання про стягнення судового збору в розмірі 12 313,14 грн на корись позивача.

За приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні наступні докази (у копіях):

- договір № 03/04/2020 від 01.04.2020 про надання професійної правничої допомоги;

- Додаткова угода до договору № 03/04/2020 (щодо терміну дії договору);

- Додаткова угода № 01-10/06/21 до договору № 03/04/2020;

- акт прийому-передачі послуг від 18.07.2022;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 6914/10 від 05.09.2018.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

В акті прийому-передачі від 18.07.2022 наведено наступний опис наданих послуг:

- складання, оформлення і надсилання позовної заяви (з урахуванням аналізу фактичних обставин справи та формування доказів щодо ІП "І-АР-СІ") - 15 000,00 грн - витрачено 4 робочих дні;

- ознайомлення з матеріалами справи № 910/10572/21 - 1 000,00 грн - 2 год;

- опрацювання інформації Державної Митної Служби України та здійснення розрахунку відрахувань - 15 000,00 грн - витрачено 4 робочих дні;

- складання інших процесуальних документів (заперечень, клопотань) - 8 000,00 грн - 8 год;

- представництво адвокатом інтересів клієнта в судових засіданнях - 11 000,00 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

Крім того, правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, яка має враховуватися при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством не подавав, тоді в суду відсутні підстави для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Стосовно доводів відповідача про відсутність доказів оплати позивачем понесених витрат, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

З огляду на наведені вище обставини, враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані та заслухавши доводи представника відповідача, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу були фактичними, обґрунтованими та неминучими, а заява про відшкодування таких витрат підлягає задоволенню.

Щодо заявленого до відшкодування судового збору в розмірі 15 114,14 грн встановлено наступне.

Під час звернення з позовом до суду ГС "УМА" визначила ціну позову в розмірі 1 007 609,47 грн та відповідно сплатила судовий збір в розмірі 15 114,14 грн.

29.09.2021 позивачем заявлено про зменшення розміру позовних вимог до 820 876,57 грн.

Вказану заяву про зменшення було прийнято судом, а спір у справі вирішувався з огляду на нову ціну позову - 820 876,57 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2022, зокрема, стягнуто з Іноземного підприємства "І-АР-СІ" на користь Громадської спілки "Український музичний альянс" 12 313,14 грн судового збору.

Отже, доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування позивачу за рахунок ТОВ "І-АР-СІ" витрат зі сплати судового збору в розмірі 15 114,14 грн є обґрунтованими.

У той же час, відповідно до положень п. 1 ч. 1 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд дійшов висновку, що у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог поверненню з Державного бюджету України підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 801, 00 грн, а у задоволені решти вимог заяви про відшкодування судового збору в суім 12 313,14 грн слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, ст. 7 Закону України "Про судовий збір" -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Громадської спілки "Український музичний альянс" про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Іноземного підприємства "І-АР-СІ" (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18-а; ) на користь Громадської спілки "Український музичний альянс" (01021, м. Київ,вул. Шовковична, 10, оф. 28; ) витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

4. Повернути Громадській спілці "Український музичний альянс" (01021, м. Київ,вул. Шовковична, 10, оф. 28; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 801, 00 грн, перерахований згідно платіжного доручення № 1775 від 10.06.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/10572/21.

5. Підставою повернення судового збору є дане додаткове рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко