РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022Справа № 753/7439/19

За позовом ОСОБА_1 м. Києва

до Державного підприємства "Укртрансфармація" м. Києва

про стягнення боргу, ціна позову 22367 грн.

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з указаним позовом в Дарницький районний суд м. Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 р. скасовано, провадження у справі № 753/7439/19 закрито.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 р. справу № 753/7439/19 передано до господарського суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд зазначеної справи.

Позивачка зазначала, що між нею (на момент укладення та дії договору мала статус фізичної особи-підприємця та прізвище ОСОБА_1 , яке згодом на підставі свідоцтва про шлюб від 6 березня 2015 р. було змінено на Гурняк) та відповідачем був укладений договір зберігання на майновому складі № УФ/1/15 від 1 квітня 2015 р., згідно з яким останній зобов`язався зберігати передане йому на зберігання майно, а вона у свою чергу, вносити плату за зберігання у встановлені договором строки.

У січні 2016 року відповідач повідомив її про дострокове припинення договору зберігання на майновому складі та запропонував скласти акт звірки розрахунків.

Згідно акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами її переплата перед відповідачем за договором станом на січень 2016 року становила 22367 грн.

Посилаючись на те, що після розірвання договору суму попередньої оплати відповідач їй не повернув, позивачка просила стягнути з останнього на свою користь 22367 грн. боргу, а також понесені нею по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому під час розгляду справи Дарницьким районним судом м. Києва, проти позову заперечив, заявив про сплив строку позовної давності до часу звернення позивачки в суд з указаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 квітня 2015 р. між позивачкою, яка на момент укладення та виконання договору мала статус фізичної особи-підприємця, та відповідачем було укладено договір зберігання на майновому складі № УФ/1/15, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався зберігати передане йому позивачкою на зберігання майно, а остання - вносити плату за зберігання у встановлені договором строки.

Відповідно до умов п. 2.3. договору за зберігання майна поклажодавець сплачує зберігачу щомісячно вартість послуги в розмірі вказаному у Додатку № 2 на підставі рахунку.

Строк дії договору відповідно до умов п. 5.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до строку зазначеного в п. 2.2.2 договору.

Згідно п. 2.2.2. договору заяву про припинення договору повинно бути зроблено в письмовій формі не пізніше 20 днів до передбачуваної дати припинення договору.

У січні 2016 року відповідач повідомив позивачку про дострокове припинення договору зберігання на майновому складі.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві, наявною у справі копією вищезазначеного договору.

Поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві, наявним у матеріалах справи двостороннім актом звірки взаєморозрахунків станом на січень 2016 рік підтверджується факт переплати позивачки на користь відповідача за договором зберігання на майновому складі № УФ/1/15 від 1 квітня 2015 р. в розмірі 22367 грн.

Враховуючи, що спірний договір між сторонами розірвано, то грошові кошти, одержані відповідачем понад вартість наданих послуг за договором, одержані ним безпідставно.

Доказів повернення відповідачем позивачці таких коштів суду не наданих.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За правилами ст. 1212 ЦК України обов`язок повернути безпідставно набуте майно виникає з моменту набуття такого майна. Такому обов`язку кореспондується виникнення у потерпілого права вимагати повернення безпідставно набутого майна.

Виходячи з наявних доказів про порушення свого права позивачка могла і повинна була довідатися не пізніше підписання нею із відповідачем двостороннього акту звірки взаєморозрахунків та розірвання договору між ними, коли у неї виникло право пред`явити вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, тобто не пізніше січня 2016 року.

З матеріалів справи слідує, що в суд з указаним позовом позивачка звернулася 6 квітня 2019 р., тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надано.

За таких обставин враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, у задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові ОСОБА_1 м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар