РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2022Справа № 910/660/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25-Б, ) та

2) Громадянки України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5; код ЄДРПОУ )

про стягнення 78 720,20 грн та 16 319,30 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача-1: ОСОБА_1.

Від позивача-2: ОСОБА_1.

Від відповідача: Жила М.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа фондових магазинів Плюс" та Громадянка України ОСОБА_1 звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення грошових коштів у розмірі 78 720,20 грн та 17 453,80 грн, як не виплачених в строк дивідендів за 2018 рік на підставі рішення загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформленого протоколом № 31 від 18.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено процесуальні строки для подання пояснень по суті спору.

28.01.2022 через відділ діловодства суду, зокрема, через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження за участю сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/660/22 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.02.2022.

02.02.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подано заяву з запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

16.02.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про повернення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні 16.02.2022 суд на місці ухвалив залишити без розгляду заяву відповідача про розгляду справи в порядку загального позовного провадження, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" у задоволенні клопотання про повернення позовної заяви без розгляду № 01/01/07-118 від 16.02.2022.

У судовому засіданні 16.02.2022 судом оголошено перерву на 16.03.2022.

21.02.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на рішення річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта» від 18 травня 2021 року (протокол №31 від 18.05.2021 р.) про розподіл чистого прибутку за 2018 рік та нарахування за результатами 2018 р. дивідендів у розмірі 35,62 грн. на 1 (одну) просту' іменну акцію, порядок виплати дивідендів визначений ст. 30 Закону України «Про акціонерну товариства», рішенням Наглядової ради ПАТ «УКРНАФТА» від 27.05.2021 року (протокол №9 21), Положенням про порядок виплати акціонерним товариством дивідендів, затверджений рішенням НКЦПФР від 12.04.2016 р. №391, Регламентом провадження депозитарної діяльності Центрального депозитарія цінних паперів, затвердженого рішенням Правління ПАТ «НДУ» від 3.11.2021 р. №1/44, повернення ПАТ «НДУ» 23.12.2021, 29.12.2021, 11.02.2022 коштів, що переказувались Відповідачем траншами (30072756,24 грн та 12408534,08 грн) для виплати окремим групам акціонерів в розрізі окремих депозитарних установ; неможливість закумулювати 1,9 млрд грн одночасно для всіх акціонерів Товариства; причини, які унеможливлюють виплату дивідендів для акціонерів, які відступили своє право на їх отримання, не активізували інформацію про себе в депозитарній установі, сплату ПДФО та військово збору на суму дивідендів, нарахованих позивачу-2.

Судове засідання, призначене на 16.03.2022, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2022 постановлено призначити дату судового засідання після врегулювання військової ситуації на території України ухвалою суду додатково.

18.04.2022 на електронну адресу суду від позивача-1 надійшла відповідь на відзив, заява про зменшення позовних вимог та клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

У відповіді на відзив представник позивачів зазначає, що відзив на позовну заяву та надані відповідачем докази (розпорядження про виплату доходів/сум погашення з цінними паперами від 22.12.2021 р. №01/01/13/05/02-02- 213 з додатками) свідчать, що перша спроба здійснити виплату дивідендів за 2018 рік акціонерам в інтересах яких подано цей позов була здійснена лише 11.02.2022 року (додаток до розрахунку нарахування дивідендів (доходів)/сум погашення за цінними паперами Емітента №01/01/13/05/02-02-263 від 11.02.2022 з додаток №14 до відзиву), тобто з істотним порушенням строку виплати. Також у відповіді на відзив представник позивачів зазначає, що відповідач посилається у відзиві на неможливість виконати зобов`язання з виплати дивідендів акціонерам через депозитарну систему через уступку окремими з них прав вимоги та відсутність актуальних реквізитів. Однак, яким чином це стосується акціонерів в інтересах яких подано цей позов не зрозуміло, адже всі вони ідентифіковані депозитарною системою (додаток до розрахунку нарахування дивідендів (доходів)/сум погашення за цінними паперами Емітента №01/01/13/05/02-02-263 від 11.02.2022 р. з додаток №14 до відзиву) і не уступали право вимоги щодо отримання дивідендів за 2018 рік іншим особам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 призначено підготовче засідання на 06.07.2022.

01.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/660/22 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/3376/22.

Також 05.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України".

У засіданні суду 06.07.2022 представник позивачів підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив прийняти її до розгляду, просив не розглядати клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами, оскільки представник надалі буде приймати участь у справі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Тобто, збільшити або зменшити можна лише вимоги майнового характеру.

При цьому, заява про збільшення або зменшення має відповідати вимогам щодо форми і змісту позовної заяви з доданням до неї відповідних документів. Невідповідність згаданої заяви вимогам норм процесуального права є підставою для залишення її без руху у встановленому законом порядку.

Суд на місці ухвалив прийняти до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, залишити без розгляду клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами та залучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, відомості про дані процесуальні дії занесено до протоколу судового засідання.

Представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження та про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України", просив задовольнити дані клопотання.

Представник позивачів заперечив проти задоволення даних клопотань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про зупинення провадження у справі № 910/660/22 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/3376/22- відмовлено.

Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України", суд відмовив у його задоволенні, у зв`язку з тим, що рішення у даній справі не може вплинути на права або обов`язки Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України".

У підготовчому засіданні 06.07.2022 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.08.2022.

22.07.2022 через відділ діловодства суду позивачем-1 подано заяву про зміну найменування сторони провадження у справі, в якому останній просить суд змінити найменування позивача-1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНТО САТЕЛІТ».

09.08.2022 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про надання доказів понесених судових витрат.

10.08.2022 на электрону адресу суду відповідачем подано заяву щодо неспівмірності понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача у засіданні суду 10.08.2022 було повідомлено суд про те, що в ухвалі Господарського суду міста Києві від 06.07.2020 було допущено помилку, зокрема, не вірно вказано, що відповідачем не внесено у перелік виплат доходів/сум погашення за цінними паперами, який був поданий до ПАТ «Національний депозитарій України» Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа фондових магазинів Плюс" та ОСОБА_1 .

Дослідивши повторно наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що в ухвалі Господарського суду міста Києві від 06.07.2020 судом допущено помилку та помилково зазначено про те, що відповідачем не внесено у перелік виплат доходів/сум погашення за цінними паперами, який був поданий до ПАТ «Національний депозитарій України» Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа фондових магазинів Плюс" та ОСОБА_1 .

У засіданні суду 10.08.2022 представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 10.08.2022 проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

10.08.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з п.п.1.1, 1.3 статуту Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в чинній редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 (протокол №29 від 19.09.2019), який розміщений у вільному доступі на сайті відповідача (далі - статут), Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у відкрите акціонерне товариства відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93. Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип і назву товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта".

Відповідно до п.3.1 статуту акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, відповідно до положень цього статуту та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п.3.2 статуту кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

В п.6.1 статуту акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства.

За змістом п.6.16 статуту документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або і інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України (п.6.17 статуту).

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу (п.6.18 статуту).

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою товариства (п.6.20 статуту).

Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати (п.6.21 статуту).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є акціонерами ПАТ «УКРНАФТА», власниками простих іменних акцій ПАТ «УКРНАФТА», що підтверджується обмеженими виписками про стан рахунків в цінних паперах.

До переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів за результатами 2018 року, включені акціонери, що володіють акціями відповідача, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «МФМ Плюс» у кількості 2210 шт., номінальною вартістю 35,62 грн та ОСОБА_1 у кількості 490 шт., номінальною вартістю 35,62 грн.

18 травня 2021 року загальними зборами ПАТ «УКРНАФТА» (протокол №31 від 18 травня 2021 року) з пункту 17 порядку денного «Розподіл прибутку Товариства за підсумками 2018 року» було прийнято рішення (протокол №18 від 18.05.2021 року засідання Лічильної комісії про підсумки голосування):

«Затвердити такий розмір та порядок розподілу прибутку Товариства за 2018 рік:

На виконання ч.5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн (Один мільярд дев`ятсот тридцять один мільйон шістсот дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 20 копійок), що складає 30% чистого прибутку Товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком.

Решту чистого прибутку Товариства за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку.

Затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями ПАТ «УКРНАФТА» за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн.

Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затвердити у розмірі 35,62 грн».

Рішенням Наглядової ради ПАТ «УКРНАФТА» від 27.05.2021 року (копія витягу з протоколу № 9/21 засідання Наглядової ради ПАТ "УКРНАФТА" від 27.05.2021 року додається) встановлено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021 року, спосіб виплати дивідендів - виплату дивідендів здійснити через депозитарну систему України, строки виплати дивідендів за підсумками 2018 року: дата початку строку виплати дивідендів - 15.06.2021 року, дата закінчення строку виплати дивідендів - 17.11.2021 року. Спосіб виплати дивідендів - виплата дивідендів здійснюється через депозитарну систему України.

Порядок виплати дивідендів:

- виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу відбувається пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) однакові для всіх власників акцій одного типу та класу; - дивіденди виплачуються виключно грошовими коштами;

- виплата дивідендів здійснюється шляхом виплати всієї суми дивідендів у повному обсязі або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на отримання дивідендів, по мірі надходження коштів на рахунок ПАТ «УКРНАФТА» у межах встановленого строку виплати дивідендів;

- витрати, які виникають через необхідність перерахування дивідендів (сплата податків, зборів, тощо), проводяться за рахунок суми нарахованих дивідендів, призначених до виплати відповідній особі, яка має право на їх отримання;

- для отримання дивідендів кожний акціонер ПАТ «УКРНАФТА» повинен звернутись до своєї депозитарної установи, де він має рахунок у цінних паперах по акціях ПАТ «УКРНАФТА» станом на 11.06.2021 року та заключите з цією депозитарною установою договір про обслуговування рахунка в цінних паперах (у разі відсутності договору);

- відповідальність за укладення договорів з депозитарною установою, своєчасність, достовірність та повноту наданих депозитарній установі банківських реквізитів, за вчинення необхідних дій для отримання дивідендів, передбачених відповідним договором та/або внутрішніми документами депозитарної установи, тощо, покладається на акціонера;

- дивіденди, нараховані на акції AT «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код 20077720), виплатити в порядку, встановленому Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Позивачі звертались до відповідача з вимогою про усунення порушень, що спричинило невиплату дивідендів за 2018 рік та частини чистого прибутку за 2020 рік та запитом щодо надання інформації.

У відповідь на ці запити відповідач листами від 09.12.2021 р. №01/01/08/03-02/03/325, від 15.12.2021 р. №01/01/08/03-02/04/344 надав запитувані позивачами документи та повідомив, що нарахував позивачам дивіденди за 2018 рік, але недосконалість чинного законодавства не дозволила реалізувати їх виплату у встановлений строк. Відповідач повідомив, що активно працює з НКЦПФР над вирішенням питання виплати дивідендів за 2018 рік та очікує, що найближчим часом дивіденди за 2018 рік будуть виплачені через депозитарну систему України, акціонерам, які мають право на їх отримання.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі у позовній заяві зазначають, що граничний строк для виплати дивідендів (17.11.2021 року) минув, але акціонери не отримали дивіденди за 2018 рік, що і зумовило звернення з позовом до суду.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач не виплатив дивіденди за 2018 рік. Таким чином, у результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" у розмірі 78 720, 20 грн та перед ОСОБА_1 у розмірі 16 319, 30 грн, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Частина 1 статті 152 Цивільного кодексу України визначає, що акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства", кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством; 2) отримання дивідендів; 3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; 4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства", одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З огляду на положення викладені вище норми законодавства, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства (у тому числі, права на отримання дивідендів) є набуття права на акції товариства.

Згідно зі статтею 88 ГК України учасники господарського товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди).

Відповідно до п. 6.20 Статуту ПАТ "УКРНАФТА" дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 6.21 Статуту ПАТ "УКРНАФТА" дивіденди сплачуються акціонерам за рахунок чистого прибутку товариства пропорційно до загальної кількості належних їм акцій. Виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку у розмірі, встановленому рішенням загальних зборів. Виплата дивідендів акціонерам юридичним особам здійснюється шляхом перерахування коштів на їх банківський рахунок, а акціонерам фізичним особам - готівкою, поштовим переказом, банківським переказом. Спосіб виплати дивідендів визначається органом, що прийняв рішення про виплату дивідендів.

Згідно з п. 6.22 Статуту ПАТ "УКРНАФТА" для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строки їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, не може передувати даті прийняття рішення про виплату дивідендів.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення Про виплату дивідендів. Рішення про к виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства . Для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради, передбаченим першим реченням цієї частини, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття _ такого рішення наглядовою радою і не може передувати даті прийняття рішення загальними зборами про виплату дивідендів. (ч.ч. 2-4 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства").

У разі прийняття загальними зборами акціонерів товариства рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абз. 1 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами.

У разі прийняття загальними зборами акціонерів товариства рішення про виплату дивідендів за простими акціями у акціонерного товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у менший строк, визначений загальними зборами.

У відповідності до ч.5 ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснює виплату дивідендів через депозитарну систему України або безпосередньо акціонерам. Конкретний спосіб виплати дивідендів визначається відповідним рішенням загальних зборів акціонерів.

Таким чином, виходячи зі змісту рішення Загальних зборів акціонерів відповідача, які містяться у протоколі №18 від 18.05.2021, ПАТ "УКРНАФТА" прийняло на себе грошове зобов`язання здійснити виплату позивачам дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2018 році у визначених Наглядовою радою ПАТ «УКНАФТА» порядку та строки, тобто, щодо виплати дивідендів за 2018 - до 17.11.2021 року.

Згідно з п. 6.18 Статуту відповідача підтвердженням права власності на акції є виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов`язаний надавати власнику цінних паперів. Виписка з рахунку в цінних паперах не може бути предметом угод, що тягнуть за собою перехід права власності на акції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" станом на 18.05.2021 та 27.05.2021, тобто, на встановлені Загальними зборами акціонерів ПАТ "УКРНАФТА" дати складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, останнє було та є на даний час власником 2210 штук простих іменних акцій відповідача,

Також громадянка України ОСОБА_1 станом на 18.05.2021 та 27.05.2021, тобто, на встановлені Загальними зборами акціонерів ПАТ "УКРНАФТА" дати складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, була та є на даний час власником 490 штук простих іменних акцій відповідача,

Дані обставини відповідачем у своєму відзиві на позов не заперечується.

Відповідно до частини 4 статті 5 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, а в разі знерухомлення цінних паперів чи їх емісії в бездокументарній формі - виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов`язаний надавати власнику цінних паперів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Як судом було встановлено вище, 18.05.2021 відбулися Загальні збори акціонерів ПАТ "УКРНАФТА", до порядку денного яких було внесено, зокрема, питання розподілу прибутку товариства за 2018 рік, затвердження строку та порядку виплати дивідендів, за наслідками розгляду яких було прийнято рішення, оформлене протоколом № 18 від 18.05.2021 та додатком №1 до протоколу №9/21.

Відповідно до п.17 вказаного протоколу затверджено наступний порядок розподілу прибутку, отриманого ПАТ "Укрнафта:

«На виконання ч.5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн, що складає 30% чистого прибутку товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком.

Решту чистого прибутку товариства за 2018 рік в сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку.

Затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями ПАТ «УКРНАФТА» за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн.

Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затвердити у розмірі 35,62 грн».

Рішення було прийнято правомочними Загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрнафта", на яких були присутні акціонери товариства, які володіли в сукупності 53586839 акціями (голосами), що складало 100% від загальної кількості голосів. Безпосередньо за прийняття зазначеного вище рішення проголосувало 51596096 голосів - 99,993099% голосів акціонерів, які брали участь у голосуванні.

Таким чином, рішення про розподіл прибутку ПАТ «УКРНАФТА» за 2018 рік та затвердження розміру дивідендів за простими акціями ПАТ «УКРНАФТА» за 2018 рік було прийнято загальними зборами ПАТ «УКРНАФТА» (протокол №31 від 18 травня 2021 року, п. 17 порядку денного) і є підставою виникнення зобов`язання у відповідача щодо виплати дивідендів за 2018 рік.

З огляду на викладене, враховуючи вищезазначені приписи законодавства, позивачу-1 до виплати підлягали дивіденди за належні йому 2210 шт. за 2018 рік у розмірі 78 700,20 грн та позивачу-2 за належні йому 490 шт. за 2018 рік у розмірі 16 319,20 грн.

Як відзначалось судом, відповідно протоколу загальних зборів №31 від 18.05.2021 ПАТ "УКРНАФТА" перерахування дивідендів акціонерам, крім НАК "Нафтогаз України", здійснюється відповідно до частини 5 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства".

За приписами частини 5 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції, чинній на дату прийняття вказаних рішень Загальними зборами, для виплати дивідендів товариство в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, перераховує дивіденди Центральному депозитарію цінних паперів на рахунок, відкритий у Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках для зарахування на рахунки депозитарних установ та депозитаріїв-кореспондентів для їх подальшого переказу депозитарними установами на рахунки депонентів або сплати депонентам іншим способом, передбаченим договором, а також для їх подальшого переказу депозитаріями-кореспондентами особам, які мають права на отримання доходів та інших виплат відповідно до законодавства іншої країни.

Судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Аналогічна правова позиція міститься у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодних доказів перерахування дивідендів, нарахованих Товариству з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" за 2018 рік у розмірі 78 700,20 грн та ОСОБА_1 за 2018 рік в розмірі 16 319,30 грн, Центральному депозитарію цінних паперів на відповідний рахунок для їх подальшого переказу депозитаріями-кореспондентами позивачеві.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів тлумачення поняття "майно", а саме, в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Таким чином, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонерові, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонерові, прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном.

Таким чином не приймаються судом твердження відповідача про те, що право на отримання частки прибутку (дивідендів) має бути реалізоване акціонером шляхом направлення емітенту відповідного звернення з повідомленням необхідних для виплати реквізитів, при цьому зобов`язання емітента виникає під час реалізації акціонером наданого права, а не в результаті прийняття загальними зборами акціонерів рішення про виплату дивідендів. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем-1 було направлено вимогу про усунення порушень, що спричинило невиплату дивідендів та запит щодо надання інформації на вимогу акціонера за вих. №75 від 02.12.2021.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.01.2018 у справі №910/11316/17 та у постанові від 31.01.2018 у справі №910/8399/17.

Таким чином, приймаючи до уваги, що право на отримання частки прибутку (дивідендів) акціонером передбачено ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" і з цього питання були прийняті рішення загальними зборами відповідача, які оформленні протоколом №31 від 18.05.2021, однак останній виплату дивідендів не здійснив, чим порушив свої зобов`язання і права позивачів, які є акціонерами ПАТ "УКРНАФТА", на мирне володіння майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з огляду на визначений у протоколах №31 від 18.05.2021 строки виплати ПАТ "УКРНАФТА" дивідендів за 2018 рік, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з виплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" та громадянки України ОСОБА_1 дивідендів.

Отже, підсумовуючи викладене вище, вимоги позивачів визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 500,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з матеріалами справи, 02.12.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Інтеракціо» було укладено договір про надання правової допомоги №223-АО/2021.

Відповідно до розрахунку розміру витрат на надання професійної правничої допомоги до договору про надання правової допомоги №223-АО/2021 від 02.12.2021 загальна сума наданих послуг становить 14 500,00грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №8077/10, інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України.

Відповідач у заяві щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу просить суд відмовити позивачу у задоволені заяви про відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини 5, 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи інтереси позивача-1 представляв представляв позивач-2, що значною мірою знизило витати позивачів на професійну правничу допомогу.

Відповідач не довів неспівмірність витрат позивачів на послуги на професійну правничу допомогу адвоката, доказуючи лише, що вони не доведені в частині їх оплати, не є співмірним зі складністю справи або не мають стосунку до предмету спору.

Разом з тим, суд встановив, що належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справи, відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд вважає, що останнім не доведено у відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року по справі № 910/5410/19.

Разом з тим, суд зазначає, що питання про відшкодування витрат на правничу допомогу вирішується судом виходячи із наданих у сукупності доказів, зокрема детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з якого вбачається обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та вартість окремо кожної послуги.

З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг наданих послуг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи ціну позову, враховуючи що такі витрати у сумі 14 500,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 14 500,00 грн витрат на послуги адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5; код ЄДРПОУ ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНТО САТЕЛІТ" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25-Б, ) суму заборгованості з виплати дивідендів за 2018 рік у загальному розмірі 78 720 (сімдесят вісім тисяч сімсот двадцять) грн 20 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5; код ЄДРПОУ ) на користь Громадянки України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості з виплати дивідендів за 2018 рік у загальному розмірі 16319 (шістнадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн 30 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.08.2022

Суддя І.О. Андреїшина