РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2022Справа № 910/19261/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 732 958,99 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: Гонтар В.М.

від відповідача: Приходько Т.П.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про стягнення збитків в сумі 580 842,03 грн, пені в розмірі 140563,77 грн, 3% річних в сумі 11 553,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на списання внаслідок службової недбалості працівників Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" грошових коштів з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" в сумі 580 842,03 грн. Правовими підставами позову визначено приписи статей 1071, 1092, Цивільного кодексу України та статей 32, 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні".

Ухвалою від 29.11.2021 залишено позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" без руху; надано строк для усунення недоліків.

10.12.2021 представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 15.12.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.01.2022.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що грошові кошти було списано з рахунку позивача внаслідок шахрайських дій Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в системі клієнт-банку "ЕКОБУМ 24/7". Отже, на думку відповідача, шкода завдана позивачу повинна бути відшкодована в межах цивільного позову у кримінальному провадженні.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що відповідачем не вірно надано правову оцінку спірних правовідносин, оскільки банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції, а отже, належним відповідачем у справі є саме Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк".

19.01.2021 судом було відкладено підготовче засідання на 23.02.2022.

23.02.2022 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання на 23.03.2022.

Ухвалою від 18.05.2022 судом було призначено підготовче засідання на 22.06.2022.

22.06.2022 судом було відкладено підготовче засідання на 13.07.2022.

13.07.2022 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.08.2022.

У судовому засіданні 17.08.2022 представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обязі.

Представником відповідача під час розгляду спору по суті проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 17.08.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" (банк) було укладено договір банківського рахунку №20/КД/452-0003 (заява-договір банківського рахунку в частині послуг розрахунково-касового та дистанційного обслуговування), на підставі якого банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для здійснення господарської діяльності та забезпечення банком розрахунково-касового поточного та дистанційного обслуговування обслуговування системи на умовах тарифу "Базовий".

У період з 23.02.2021 по 10.03.2021 на вказаний рахунок було перераховано різними контрагентами грошові кошти на загальну суму 580 842,03 грн.

Вказані грошові кошти було також списано з рахунку позивача, як зазначає останній, за розпорядженням неповноважної особи - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, внаслідок шахрайських дій останнього. На підтвердження зарахування та списання грошових коштів з рахунку позивача останнім представлено до матеріалів справи виписку з банківського рахунку № НОМЕР_1 .

З огляду на встановлення вказаних обставин Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" з вимогою встановити обставини несанкціонованого доступу до рахунку підприємства.

За наслідками службового розслідування Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" було складено висновок №148/29004/2021 від 05.04.2021, згідно змісту якого головний економіст відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1 28.10.2020 відкрила поточний рахунок клієнту - Товариству з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон", на підставі наданих клієнтом документів було здійснено підключення рахунку клієнта до системи дистанційного обслуговування "ЕКОБУМ 24/7". 11.03.2021 директор Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернувся до відділення банку та повідомив про те, що за його рахунком № НОМЕР_1 без його відова здійснювались платежі з 23.02.2021 по 10.03.2021, при цьому, він не отримував ключ електронного цифрового підпису та систему дистанційного обслуговування не активував, смс-повідомлення не надходили на його номер. Комісією зі службового розслідування було встановлено, що 28.10.2020 головний економіст відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1 при заведенні даних про уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" замість директора ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2 , м.т. НОМЕР_3 , логін: ІНФОРМАЦІЯ_1) завела як уповноважену особу не пов`язаного із Товариством з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_4 ). Фізичні особа - підприємець ОСОБА_3 відкрив 24.04.2020 рахунок № НОМЕР_5 у відділенні №9 Київської обласної дирекції, цей рахунок використовував в "ЕКОБУМ", для чого отримав ключ електронного цифрового підпису (серійний номер 6909, відкликаний 16.11.2020 і 16.11.2020 зробив новий ключ із серійним номером 6EFA), обороти по рахунку в період з 24.04.2020 по 25.12.2021 складають: Д-215473 грн., К-217577,15 грн.

Враховуючи, що у ОСОБА_3 з`явилася можливість бачити рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" і був наявний ключ електронного цифрового підпису з 16.02.2021, він у період з 23.02.2021 по 10.03.2021 провів наступні обороти по рахунку електронного цифрового підпису Д - 580 842,00 грн, К - 580 842,03 грн.

У висновку службового розслідування №148/29004/2021 від 05.04.2021 вказано, що причинами, які призвели до виникнення вказаних обставин стали: неналежне виконання посадових обов`язків при заведенні даних про уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" головним економістом відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1; неналежне виконання посадових обов`язків начальником Відділення ОСОБА_4, що виявилось у відсутності належного контролю за діями підлеглого працівника ОСОБА_1; недосконалість інтерфейсу та функціональності програмного забезпечення "ЕКОБУМ", у частині прив 'язки клієнта до організації завдяки пошуку по прізвищу, що не є унікальним параметром і не виключає, наявність повних або часткових однофамільців, а

також можливість здійснення такої прив`язки одноосібно.

Листом №522/333/2021 від 09.04.2021 Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" про направлення заяви до правоохоронних органів за фактом шахрайських дій Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернулось до відповідача з претензією-вимогою про відшкодування грошових коштів в сумі 580 842,03 грн, які були списані з рахунку внаслідок незаконних дій банку.

Листом №522/954/2021 від 27.10.2021 у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" банком було відмовлено, повідомлено про відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства та вказано про необхідність звернутись до суду.

З огляду на неповернення грошових коштів в сумі 580 842,03 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон", які фактично було списано внаслідок неправомірних дій Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", а саме допуску до рахунку клієнта не пов`язаної з останнім особи, Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про стягнення збитків в сумі 580 842,03 грн, пені в розмірі 140563,77 грн, 3% річних в сумі 11 553,19 грн. При цьому, нормативно-правовою підставою позовних вимог позивачем визначено норми зобов`язального права, а саме приписи ст.ст.1071, 1073, 1092 Цивільного кодексу України, норми Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першою, другою статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір є різновидом правочину.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України).

У ч.ч.2, 3 ст.1066 Цивільного кодексу України визначено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У ст.1068 Цивільного кодексу України вказано, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У ст.1071 Цивільного кодексу України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено у ст.1073 Цивільного кодексу України. Вказаною правовою нормою встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У ст.1 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції, що була чинною у період з 23.02.2021 по 10.03.2021 - період здійснення списання коштів з рахунку позивача) вказано, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

У ст.32 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції, що була чинною у період з 23.02.2021 по 10.03.2021 - період здійснення списання коштів з рахунку позивача) вказано, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. У разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу. Одночасно банк-порушник зобов`язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України. У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу. У разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Працівники банку, винні в здійсненні помилкового переказу, несуть відповідальність відповідно до закону.

Як було встановлено вище, у період з 23.02.2021 по 10.03.2021 на вказаний рахунок було перераховано різними контрагентами грошові кошти на загальну суму 580 842,03 грн.

Вказані грошові кошти було також списано з рахунку позивача, як зазначає останній, за розпорядженням неповноважної особи - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, внаслідок шахрайських дій останнього. На підтвердження зарахування та списання грошових коштів з рахунку позивача останнім представлено до матеріалів справи виписку з банківського рахунку № НОМЕР_1 .

З огляду на встановлення вказаних обставин Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" з вимогою встановити обставини несанкціонованого доступу до рахунку підприємства.

За наслідками службового розслідування Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" було складено висновок №148/29004/2021 від 05.04.2021, згідно змісту якого головний економіст відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1 28.10.2020 відкрила поточний рахунок клієнту - Товариству з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон", на підставі наданих клієнтом документів було здійснено підключення рахунку клієнта до системи дистанційного обслуговування "ЕКОБУМ 24/7". 11.03.2021 директор Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" звернувся до відділення банку та повідомив про те, що за його рахунком № НОМЕР_1 без його відома здійснювались платежі з 23.02.2021 по 10.03.2021, при цьому, він не отримував ключ електронного цифрового підпису та систему дистанційного обслуговування не активував, смс-повідомлення не надходили на його номер. Комісією зі службового розслідування було встановлено, що 28.10.2020 головний економіст відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1 при заведенні даних про уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" замість директора ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2 , м.т. НОМЕР_3 , логін: ІНФОРМАЦІЯ_1) завела як уповноважену особу не пов`язаного із Товариством з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_4 ). Фізичні особа - підприємець ОСОБА_3 відкрив 24.04.2020 рахунок № НОМЕР_5 у відділенні №9 Київської обласної дирекції, цей рахунок використовував в "ЕКОБУМ", для чого отримав ключ електронного цифрового підпису (серійний номер 6909, відкликаний 16.11.2020 і 16.11.2020 зробив новий ключ із серійним номером 6EFA), обороти по рахунку в період з 24.04.2020 по 25.12.2021 складають: Д-215473 грн., К-217577,15 грн.

Враховуючи, що у ОСОБА_3 з`явилася можливість бачити рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" і був наявний ключ електронного цифрового підпису з 16.02.2021, він у період з 23.02.2021 по 10.03.2021 провів наступні обороти по рахунку електронного цифрового підпису Д - 580 842,00 грн, К - 580 842,03 грн.

У висновку службового розслідування №148/29004/2021 від 05.04.2021 вказано, що причинами, які призвели до виникнення вказаних обставин стали: неналежне виконання посадових обов`язків при заведенні даних про уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" головним економістом відділу підтримки операцій суб`єктів господарювання відділення ОСОБА_1; неналежне виконання посадових обов`язків начальником Відділення ОСОБА_4, що виявилось у відсутності належного контролю за діями підлеглого працівника ОСОБА_1; недосконалість інтерфейсу та функціональності програмного забезпечення "ЕКОБУМ", у частині прив 'язки клієнта до організації завдяки пошуку по прізвищу, що не є унікальним параметром і не виключає, наявність повних або часткових однофамільців, а

також можливість здійснення такої прив`язки одноосібно.

Тобто, представлені до матеріалів справи докази, зокрема, висновок службового розслідування Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" свідчать про порушення банком своїх обов`язків за договором банківського рахунку в частині Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк", зокрема стосовно того, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. При цьому, посилання відповідача на те, що означені обставини виникли внаслідок шахрайських дій Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 факту неналежного виконання банком своїх обов`язків не спростовують, оскільки фактично саме службовою особою банку було допущено до використання рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" особу, яка не є повноваженим представником клієнта. Означене було визнано відповідачем у наявних в матеріалах справи результатах службового рослідування.

З огляду на наведені вище положення чинного законодавства, зокрема ст. 1073 Цивільного кодексу України та ст.32 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", суд дійшов висновку, що у відповідача за наслідками встановлення безпідставного списання грошових коштів з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" виник обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Обов`язок негайно повернути грошові кошти на рахунок клієнта за власний кошт банку визначено у ст.32 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

З урахуванням наведеного вище, суд ввжаає безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача на те, що Публічне акціонерне товариство "Укргазбанк" є неналежним відповідачем у справі.

Одночасно, щодо зазначення позивачем у прохальній частині про стягнення 580 842,03 грн, як збитків, а також щодо тверджень відповідача про недоведення позивачем всіх складових предмету доказування у спорі про стягнення збитків, суд зазначає, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договором банківського рахунку, у тому числі які були списані з рахунку клієнта внаслідок недбалості, вчиненої службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між клієнтом та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання (статті 1172, 1192 Цивільного кодексу України), оскільки вчинення будь-якими особами дій із заволодіння внесеними на рахунок коштами не впливає на договірні правовідносини клієнта і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх належне виконання. Аналогічну змісту правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 662/397/15-ц.

Одночасно, зазначення у прохальній частині про стягнення збитків у даному випадку не спростовують обставин обґрунтованості позову в частині стягнення з відповідача 580 842,03 грн, при цьому, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено завдання суду при здійсненні правосуддя та вказано, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У господарському процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципуnovit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, у даному випадку зазначення в прохальній частині позову про стягнення збитків, ніяким чином не може обмежити права позивача на ефективний судових захист, з урахуванням висновків суду щодо доцільності застосування до спірних правовідносин саме норм цивільного законодавства, які регулюють договірні зобов`язання, тобто, у даному випадку норм ст. 1073 Цивільного кодексу України та ст.32 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Одночасно, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що грошові кошти, які надійшли на рахунок позивача, останньому не належать, оскільки такі ніяким чином не впливають у даному випадку на обов`язок банку негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Наявність підстав для перерахування певними особами грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" у даному випадку не входить до предмету доказування у спорі та стосується лише правовідносин позивача та платників таких коштів, зокрема, у межах спорів про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Суд також вважає обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 140563,77 грн, 3% річних в сумі 11 553,19 грн. При цьому, суд зазначає таке.

Пунктом 32.3.2 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З огляду на безпідставне списання грошових коштів з рахунку клієнта, позивачнем за період з 23.02.2021 по 10.03.2021 було нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 140563,77 грн та 3% річних в сумі 11 553,19 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу (зокрема і посилання позивача у відповіді на відзив на постанову правління Національного банку України №223 від 30.04.2010, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин втратила чинність), залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про стягнення збитків в сумі 580 842,03 грн, пені в розмірі 140563,77 грн, 3% річних в сумі 11 553,19 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" (03087, місто Київ, вул.Єреванська, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" (39600, Полтавська обл., місто Кременчук, Квартал 278, будинок 37 приміщення 179, ) грошові кошти в сумі 580 842 (п`ятсот вісімдесят тисяч вісімсот сорок дві) грн 03 коп., пеню в розмірі 140563 (сто сорок тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 77 коп., інфляційні втрати в сумі 11 553 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн 19 коп., судовий збір в сумі 10 994 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 38 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.08.2022.

Суддя В.В. Князьков