ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. м. Львів Справа №914/2677/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Димид Людмили Володимирівни, б/н від 05.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1013/22 від 12.05.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12 квітня 2022 року (суддя Іванчук С.В., повний текст рішення складено та підписано 18.04.2022, м. Львів)

у справі №914/2677/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Димид Людмили Володимирівни, м. Болехів Івано-Франківської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінера Україна", м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 799250,49грн., з якої 705800,00грн. основний борг, 24477,00грн. 3% річних, 68973,49грн. інфляційні втрати

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Димид Л.В.; Сливка В.В. адвокат (ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1143104 від 27.05.2022);

від відповідача: Рудакевич Ю.Ю. представник (довіреність від 25.06.2021);

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця Димид Людмили Володимирівни до ТОВ «Грінера України» про стягнення 799250,49 грн., з яких 705800,00 грн. сума основного боргу, 24477,00 грн. 3% річних та 68973,49 грн. інфляційні втрати.

В подальшому, в грудні 2021 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та зміну підстав позову, в якій останній просить стягнути з відповідача 707965,74 грн., що існує станом на 20 грудня 2021 року і складається з основного боргу, в розмірі 705800,00 грн., 3% річних у розмірі 754,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1411,60 грн.; у вигляді 3% річних за прострочення сплати основного боргу або його частини у період з 21 грудня 2021 року по дату фактичної сплати (стягнення); у вигляді інфляційних втрат за прострочення сплати основного боргу або його частини у період з 21 грудня 2021 року по дату фактичної сплати (стягнення).

Дані позовні вимоги, з врахуванням уточнення мотивовано тим, що відповідачем належним чином не виконано умови договору про перевезення вантажу від 02.09.2019, в частині оплати наданих послуг, згідно актів №42 від 06.04.2020, №43 від 07.04.2020, №44 від 07.04.2020, №45 від 16.04.2020, №46 від 16.04.2020, №47 від 16.04.2020, №48 від 16.04.2020№49 від 17.04.2020, №50 від 20.04.2020, №51 від 18.05.2020, №53 від 22.05.2020, №54 від 05.06.2020, №55 від 16.06.2020, №56 від 16.06.2020, №57 від 16.06.2020, №58 від 17.06.2020, №59 від 18.06.2020, №60 від 19.06.2020, №61 від 22.06.2020 в повному обсязі , а тому такий просить стягнути в примусовому порядку суму основного боргу в розмірі 705 800,00 грн. При цьому позивач зазначила, що скеровувала на адресу відповідача рахунки від 05 листопада 2021 року за актами №№42-51, 53-61, з метою виконання умов п.п.3.1.8, п.3.1, п.п. 5.2, 5.4 договору від 02.09.2019, в підтвердження чого посилається на супровідний лист від 05.11.2021 за вих. №05/21-11.05-01, фіскальний чек, опис вкладення у цінний лист та які отримані відповідачем 09.11.2021, в обґрунтування чого посилається на інформацію Укрпошти за штрих-кодом №639. Щодо перебігу строку визначеного п.5.4. договору від 02.09.2019 для відповідача, щодо оплати послуг перевезення отриманих від ФОП Димид Л.В. то вважає, що такий розпочався 10 листопада 2021 року та закінчився.

Відповідач ТОВ «Грінера Україна» у відзиві на позов вказує, що враховуючи ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України, по кожному з актів наданих послуг строк звернення з вимогами до суду сплинув через 6 місяців після того, як позивач дізнався про порушення його прав. Отже, на думку, відповідача, з урахуванням закріпленого в п.5.4. договору - 20 денного строку для проведення розрахунків до прикладу по останньому з пред`явлених у позові акті наданих послуг №61 від 22.06.2020 строк позовної давності сплинув 21.07.2021, а тому останній просить застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог. Щодо суті позовних вимог відповідач вказує, що товарно-транспорті накладні , які долучені позивачем не відпадають формі, згідно додатку 7 Правил №363; акти здачі-прийняття робіт не є доказами, що підтверджують факт виконання робіт (наданих послуг); крім цього зазначає, що було затримано вантажівки, які не санкціоновано скидали побутові відходи поблизу міста Жидачів Львівської області, серед яких також були і автомобілі ФОП Димид Л.В. (кримінальне провадження №0000834 від 25.11.2019).

Щодо строку позовної давності, позивач, у відповіді на відзив вказує, що вимоги ФОП Димид Л.В. до ТОВ «Грінера Україна» за послуги, згідно договору від 02.09.2019 на суму 79200,00 грн. прийняті відповідачем за актом наданих послуг №52 від 20.05.2020, були предметом розгляду Господарського суду Львівської області у справі №914/2623/20, остаточне рішення по якій було прийнято судом апеляційної інстанції 11.06.2021. Таким чином вважає, що судовий розгляд у справі №914/2623/20 Господарського суду Львівської області з вирішенням лише частини вимог до ТОВ «Грінера Україна» за договором від 02.09.2019, право на яку мав позивач на підставі акту №52 завершився лише 11.06.2021 прийняттям Західним апеляційним господарським судом постанови від 11.06.2021. Вважає, що згідно ч.2 ст. 264 ЦК України 11.06.2021 позовна давність за вимогами, що виникла з договору від 02.09.2019 перервалася і перебіг шестимісячного строку позовної давності встановлений ч.5 ст. 315 ГК України, що стосується вимог ФОП Димид Л.В. до ТОВ «Грінера Україна» оплати послуги перевезення вантажів, факт надання яких визнано в актах №№42-51, 53-61, згідно з ч.3 ст. 264 Цивільного кодексу України розпочався спочатку з 12 червня 2021 року. Крім цього, вказує, що в судових рішеннях у справі №914/2623/20 встановлено, що як на підставу для відмови відповідачем задовольнити претензію позивача, щодо оплати за послуги перевезення, згідно договору від 02.09.2019, ТОВ «Грінера Україна» покликалось на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 25.11.2019 №0000834, повідомляючи, що питання погашення заборгованості буде розглянуте після завершення досудового розслідування. Також, позивач вказував, що всі товаро-транспортні накладні, які стосуються вимог ФОП Димид Л.В. та ТОВ «Грінера Україна» за актами №№42-51, 53-61 були прийняті ТОВ «Грінера Україна» в рамках договору від 02.09.2019, як належні, допустимі, достовірні та у своїй сукупності достатні докази факту надання ФОП Димид Л.В. послуги перевезення, зазначених в цих актах без жодних застережень.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у справі №914/2677/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Дане рішення мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, який встановлено ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України, а відтак в позові - відмовлено.

Позивач ФОП Димид Л.В., не погодившись з винесеним рішенням подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке є незаконним, необґрунтованим та постановленим, внаслідок невірного встановлення обставин справи, що мають суттєве значення для справи, а також невідповідністю висновків суду, які викладені в оскаржуваному рішенні фактичним обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду судом першої інстанції. Також, зауважує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі надані сторонами докази, як кожен окремо, так і в сукупності, що в свою чергу сформувало б об`єктивність підходу до прийняття оскаржуваного рішення.

В своє обґрунтування скаржник вказує, що між ним та відповідачем укладено договір від 02.09.2019, який мав на меті багаторазовий характер, кожне перевезення оформлялось актом виконаних робіт та відповідними товарно-транспортними накладними. Відповідачем виконувались зобов`язання, в деякій мірі з затримками і як вірно встановлено оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, оплати за надані послуги перевезення зараховувались відповідачем в порядку черговості. А відтак, скаржник, вважає, що в нього були відсутні підстави вважати про порушення виконання зобов`язань відповідачем, оскільки відповідач вживав заходів для виконання зобов`язань передбачених істотними умовами укладеного між договору.

Щодо обчислення строку позовної давності, то скаржник вказує, що суд першої інстанції зазначив, що перебіг строку позовної давності обчислюється, з моменту підписання актів наданих послуг, що вважає абсолютно незаконним, оскільки підписанням актів лише підтверджується факт надання послуг та підписанням таких актів відповідач засвідчує той факт, що позивачем були надані послуги, передбачені договором, а відповідачем такі послуги прийняті без жодних зауважень. Про порушення свого права, як вказує позивач дізнався з моменту коли нею було направлено претензію від 23.07.2021 відповідачу про сплату боргу в сумі 705 800,00 грн. та акт звірки взаємних розрахунків.

Також скаржник зауважує і той факт, який підтверджується оскаржуваним рішенням , про те, що відповідачем визнається та не оспорюється заборгованість за договором перед відповідачем в сумі пред`явленій в позові.

Скаржник вказує, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби ( COVID-19), строки, визначенні статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк карантину. Як наслідок цього, скаржник, зазначає, що карантин діяв під час спірних правовідносин та на момент звернення до суду, а тому висновки суду першої інстанції, щодо пропуску строків позовної давності вважає невірними.

Відповідно до цього, просить, скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач ТОВ «Грінера Україна» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи такої вказуючи на те, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, який встановлено ч.5 ст. 315 ГК України. Належним чином дослідивши та надавши об`єктивну оцінку всім зібраним у справі доказам, обґрунтовано підтвердив своїм рішенням від 12.04.2022 доводи відповідача, щодо безпідставності та незаконності вимог позивача. Вказує, що позивач не згадує про лист-відповідь ТОВ «Грінера Україна» №1345 від 31.08.2020, який було долучено самим позивачем до відповіді на відзив від 08.11.2021 з якого вбачається, що ТОВ «Грінера Україна» отримала претензію від ФОП Димид Л.В. на суму 785 000,00 грн., проте вказала, що не може погасити борг через підозру у фальсифікації первинних документів зі сторони перевізників. З даного слідує, що позивач, ще в серпні 2020 року довідалася про порушення її прав. Також зазначає те, що враховуючи саме обов`язок скаржника протягом 3-ох днів надати документи, визначені п.3.1.8 договору, а також враховуючи наявність підписаних товарно-транспортних накладних та актів, після спливу 20 банківських днів від дати підписання товарно-транспортних накладних та актів позивач повинен був та міг довідатися про порушення його прав. За своїм змістом укладений між сторонами спору договір є договором перевезення вантажу, а тому до правовідносин між ТОВ «Грінера Україна» та ФОП Димид Л.В., щодо виконання умов договору правомірно застосовано ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України. Посилання скаржника на п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не мають жодного відношення, адже строк давності, який був застосований в даній справі регламентований не Цивільним, а Господарським кодексом України (ч.5 ст. 315 ГК України). Відповідно до цього просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві відповідач вказує, що користується своїм правом та заявляє про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, а саме витрат на професійному правничу допомогу під час провадження в суді апеляційної інстанції в розмірі 16 000,00 грн., зазначаючи, що докази даного будуть подані, протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Димид Людмили Володимирівни , б/н від 05.05.2022 (вх.. № апеляційного суду 01-05/1013/22 від 12.05.2022) на рішення Господарського суду Львівської області від 123 квітня 2022 року у справі №914/2677/21; витребувано матеріали справи №914/2677/21 в Господарського суду Львівської області.

24.05.2022 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/2677/21.

В подальшому ухвалою суду від 25.05.2022 призначено розгляд справи №914/2677/21 в судове засідання на 22 червня 2022 року о 10 год. 20 хв.

В судовому засіданні 22.06.2022 оголошено перерву до 20.07.2022 до 10 год. 00 хв. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Гриців В.М. (з 20.07.2022 по 29.07.2022) розгляд судової справи №914/2677/21- 20.07.2022 не відбувся.

Ухвалою суду від 01.08.2022 розгляд справи №914/2677/21 призначено на 10 серпня 2022 року.

10.08.2022 в судове засідання з`явились представники учасників процесу, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та врахувавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 12 квітня 2022 року у справі №914/2677/21 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

02.09.2019 між ТОВ «Грінера Україна» (замовник) та Фізичною особою підприємцем Димид Людмилою Володимирівною (перевізник) укладено договір перевезення вантажу, згідно з п.1.1-1.2 якого замовник передає для перевезення вантажі, а перевізник зобов`язується здійснити їх перевезення і надати комплекс інших послуг, пов`язаних із перевезенням вантажів. Перевізник зобов`язується доставити надані замовником вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується своєчасно сплатити за послуги перевізника встановлену плату, відповідно до умов договору.

Згідно вимог п.п. 2.1, 2.2, 2.3 вищевказаного договору, встановлено, що приймання вантажу до перевезення оформляється товарно-транспортною накладною (накладною на вантаж) за встановленою формою. Оформлена товарно-транспортна накладна, завірена замовником, при пред`явленні водієм, який виконує обов`язки експедитора, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю перевізника. ТТН видається перевізником за встановленою формою у 3 (трьох) примірниках, один з яких залишається у перевізника, другий - надається вантажоодержувачу, третій - повертається перевізником замовнику після підписання його перевізником та вантажоодержувачем.

Пунктами 3.1.8 та 4.2.5 договору від 02.09.2019 перевізник зобов`язаний, протягом трьох днів, з моменту підписання замовником ТТН надати замовнику наступні документи: товарно-транспортну накладну із підписами уповноважених осіб перевізника та вантажоодержувача і відтисками їх печаток (при її наявності), рахунок та акт приймання-передачі наданих транспортних послуг, який повинен містити таку інформацію: дані про замовника та перевізника; найменування вантажу; час перевезення вантажу, дата і маршрут перевезення; марка автомобіля, державний реєстраційний номер автомобіля; номер товарно-транспортної накладної; відстань; вартість перевезення. Замовник має право не оплачувати за надані послуги до моменту надання перевізником усіх документів, визначених п. 3.1.8 цього договору.

У відповідності до вимог п. 4.1.1 договору від 02.09.2019 замовник (вантажовідправник) зобов`язаний забезпечити своєчасне та повне оформлення ТТН з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові/найменування, поштової адреси та номеру телефону вантажовідправника та вантажоодержувача вантажу.

Відповідно до п. 5.1 договору від 02.09.2019 вартість послуг за перевезення вантажу по цьому договору визначається сторонами у специфікаціях, що становлять невід`ємну частину даного договору, в яких визначається вартість рейсу по визначних маршрутах.

Сторонами складено специфікації від 02.09.2019, 06.11.2019 та від 26.11.2019 до договору, якими визначено маршрути та вартість рейсу по визначних маршрутах.

За умовами п. 5.2, 5.4 договору від 02.09.2019, розрахунки здійснюються в гривнях в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок перевізника на підставі виставлених перевізником рахунків та актів наданих послуг. Розрахунки здійснюються замовником на протязі 20 (двадцяти) банківських днів з моменту надання перевізником всіх документів, визначених п. 3.1.8 цього договору.

Згідно із п. п. 9.4, 9.5 договору від 02.09.2019, цей договір складений в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, і вступає в силу з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2019 року. У разі відсутності заяв однієї із сторін про припинення або зміну цього договору, поданої не менш, ніж за місяць до закінчення терміну його дії, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Доказів скерування заяв щодо припинення або зміни договору від 02.09.2019р. жодною із сторін не подано.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем на виконання умов договору від 02.09.2019 надано відповідачу послуги з перевезення, що підтверджується товарно-транспортними накладними №030405 від 03.04.2020, №030407 від 03.04.2020, №030408 від 03.04.2020, №030416 від 03.04.2020, №050403 від 05.04.2020, №050404 від 05.04.2020, №050405 від 05.04.2020, №050406 від 05.04.2020, №050407 від 05.04.2020, №050408 від 05.04.2020, №050409 від 05.04.2020, №050410 від 05.04.2020, №070406 від 07.04.2020, №070407 від 07.04.2020, №070408 від 07.04.2020, №070409 від 07.04.2020, №090406 від 09.04.2020, №090407 від 09.04.2020, №090408 від 09.04.2020, №100403 від 10.04.2020, №110406 від 11.04.2020, №110408 від 11.04.2020, №110409 від 11.04.2020, №110410 від 11.04.2020, №110412 від 11.04.2020, №120401 від 12.04.2020, №120402 від 12.04.2020, №150408 від 15.04.2020, №150409 від 15.04.2020, №150410 від 15.04.2020, №160409 від 16.04.2020, №170407 від 17.04.2020, №170408 від 17.04.2020, №180401 від 18.04.2020, №180402 від 18.04.2020, №210406 від 21.04.2020, №210407 від 21.04.2020, №210408 від 21.04.2020, №210409 від 21.04.2020, №220407 від 22.04.2020, №250405 від 25.04.2020, №250406 від 25.04.2020, №280404 від 27.04.2020, №280405 від 27.04.2020, №280406 від 28.04.2020, №280407 від 28.04.2020, №010505 від 01.05.2020, №010506 від 01.05.2020, №010507 від 01.05.2020, №010508 від 01.05.2020, №010510 від 01.05.2020, №020501 від 02.05.2020, №020502 від 02.05.2020, №040504 від 04.05.2020, №040505 від 04.05.2020, №040506 від 04.05.2020, №070505 від 07.05.2020, №070507 від 07.05.2020, №080505 від 08.05.2020, №080506 від 08.05.2020, №110501 від 11.05.2020, №110503 від 11.05.2020, №110504 від 11.05.2020, №110506 від 11.05.2020, №120507 від 12.05.2020, №130512 від 13.05.2020, №130513 від 13.05.2020, №130514 від 13.05.2020, №140502 від 14.05.2020, №140504 від 14.05.2020, №150511 від 15.05.2020, №160508 від 16.05.2020, №160510 від 16.05.2020, №180505 від 18.05.2020, №180506 від 18.05.2020, №190502 від 19.05.2020, №200512 від 20.05.2020, які підписано ФОП Димид Л.В. і ТОВ «Грінера Україна» та скріплені їх печатками без жодних зауважень чи застережень.

Також сторонами складено акти надання послуг №49 від 17.04.2020, №50 від 20.04.2020, №51 від 18.05.2020, №53 від 22.05.2020, №54 від 05.06.2020, №55 від 16.06.2020, №56 від 16.06.2020, №57 від 16.06.2020, №58 від 17.06.2020, №59 від 18.06.2020, №60 від 19.06.2020, №61 від 22.06.2020 та (із врахуванням заяви за вх.№5226/21 від 20.12.2021) №42 від 06.04.2020, № 43 від 07.04.2020, №44 від 07.04.2020, №45 від 16.04.2020, №46 від 16.04.2020, №47 від 16.04.2020, №48 від 16.04.2020 які долучено до матеріалів справи. Вказані акти наданих послуг також підписано обома сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень чи застережень. В актах надання послуг зазначено, що замовник претензій щодо обсягу, якості та строків виконання робіт (надання послуг) не має.

Позивач, в позовній заяві стверджує, що на виконання зобов`язань з оплати за договором перевезення вантажу 02.09.2019, відповідач здійснював оплату частково, в результаті чого заборгованість відповідача склала 705 800,00 грн., що не заперечується останнім. В підтвердження здійснення оплат долучено копії платіжних доручень та банківських виписок (Т-3, а.с.13-87; Т-1, а.с.183-200).

В подальшому, позивачем 22.07.2021 скеровано відповідачу претензію про сплату боргу в сумі 705 800,00 грн. і акт звірки взаємних розрахунків за період з 18.04.2020 по 21.07.2021, проте відповідачем претензія залишена без відповіді та задоволення. На підтвердження вказаних обставин долучено описи вкладення у цінні листи та відстеження поштових відправлень №526, №291.

Позивач стверджує, що рахунки надавались відповідачу в електронній формі та відповідач проводив оплату на їх (електронних рахунків) підставі та на підставі відповідних актів про надані послуги і товарно-транспортних накладних, однак за послуги, прийняті за актами №№42-51, 53-61, відповідач оплати не здійснило. Доказів скерування/надання відповідачу рахунків в електронній формі чи поштою не представлено.

Позивач, у заяві за вх.№5226/21 від 20.12.2021 та в апеляційній скарзі зазначив, що ФОП Димид Л.В. скерувала на адресу відповідача у реєстрованому поштовому відправленні №639 від 08.11.2021 рахунки від 05 листопада 2021 року за актами №№42-51, 53-61, з метою виконання умов пп.3.1.8 п. 3.1, п.п. 5.2, 5.4 договору від 02.09.2019, що підтверджується супровідним листом від 05 листопада 2021 року вих. №05/21-11.05-01 з доданими до нього рахунками, фіскальним чеком, описом вкладення у цінний лист та які отримані відповідачем 09.11.2021р., що підтверджується інформацією за №639 з веб-сторінки АТ "Укрпошта" (копії вказаних документів, а також відстеження поштового відправлення №639 на сайті АТ "Укрпошта" долучено до матеріалів справи).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку Західний апеляційний господарський суд керувався наступним:

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

У відповідності до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частинами 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Станом на день прийняття судом першої інстанції рішення, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів, щодо оплати заборгованості відповідачем в повному обсязі не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 705 800,00 грн. Даної суми не заперечує відповідач і в суді апеляційної інстанції.

Відповідач, в суді першої інстанції посилався на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000834 від 25.11.2019 за вчинення кримінальних правопорушень (зокрема, затримання вантажівок, у т.ч. автомобілів ФОП Димид Л.В. під час скидання побутових відходів поблизу м. Жидачева Львівської обл.).

Щодо даного, то місцевим господарським судом вірно відмічено, з посиланням на ст. 62 Конституції України, що належним доказом, який би підтверджував доводи ТОВ "Грінера Україна" про невідповідність інформації, щодо поставки відходів ТОВ "ВР Компані" є вирок суду, який є відсутнім.

Відповідачем в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтоване тим, що на думку відповідача, враховуючи ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України, по кожному з актів наданих послуг строк звернення з вимогами до суду сплинув через 6 місяців, після того, як позивач довідався про порушення його прав, тобто з урахуванням закріпленого в пункті 5.4 договору 20 денного строку для проведення розрахунків по останньому з пред`явлених у позові акту наданих послуг № 61 від 22.06.2020 року строк позовної давності сплив.

У відповідності до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 925 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом , що виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України випливає, що зазначена норма розміщена в главі 32 цього кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання". Частиною третьою статті 306 Господарського кодексу України закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. 315 Господарського кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2020 року у справі №920/180/19 та від 25.08.2021 року у справі № 920/639/17.

У відповідності до ч.1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Обставинами справи було встановлено, що між ТОВ «Грінера Україна» та Фізичною особою-підприємцем Димид Людмилою Володимирівною 02.09.2019 року було укладено договір про перевезення вантажу, а тому місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що до застосуванню в даних правовідносинах підлягає ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Слід відмітити, що сторонами акти надання послуг на виконання умов договору від 02.09.2019 складені №42 від 06.04.2020, № 43 від 07.04.2020, №44 від 07.04.2020, №45 від 16.04.2020, №46 від 16.04.2020, №47 від 16.04.2020, №48 від 16.04.2020, №49 від 17.04.2020, №50 від 20.04.2020, №51 від 18.05.2020, №53 від 22.05.2020, №54 від 05.06.2020, № 55 від 16.06.2020, №56 від 16.06.2020, №57 від 16.06.2020, №58 від 17.06.2020, №59 від 18.06.2020, №60 від 19.06.2020, №61 від 22.06.2020 та умовами п. 5.4 визначено строк для оплати, протягом 20 банківських днів, з моменту надання перевізником документів, визначених п. 3.1.8 цього договору, а саме товарно-транспортної накладної із підписами уповноважених осіб перевізника та вантажоодержувача і відтисками їх печаток (при її наявності), рахунку та акту приймання-передачі наданих транспортних послуг.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, позивач посилається на необхідність відрахування 20 денного строку на оплату саме після отримання рахунків.

Однак, дане спростовується тим, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплати наданих послуг. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17.

Обставинами справи встановлено, що між сторонами були підписані товарно-транспортні накладні, акти наданих послуг, які є первинними документами, що підтверджують здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи наведене вище, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що з врахуванням дати складення сторонами актів надання послуг та 20 денний строк для проведення розрахунків, визначений договором перевезення вантажу від 02.09.2019, встановлений шестимісячний строк для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів. Позовна давність за вимогами, що виникли з договору від 02.09.2019 на підставі спірних актів наданих послуг, останній із яких №61 складений 22.06.2020, відповідно строк позовної давності сплив 22.01.2021, а позивач звернувся із позовом 31.08.2021, тобто після спливу такої. Доказів в обґрунтування поважності причин такого пропуску не надано як суду першої так і апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно визнано необґрунтованими доводи позивача про переривання строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення вартості наданих позивачем послуг перевезення з підстав часткової оплати таких відповідачем, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема платіжних доручень з оплат в призначенні платежу міститься покликання на договір від 02 вересня 2019 без зазначення актів за якими здійснюється платіж. Тому оплати за надані послуги перевезення зараховувались позивачем в порядку черговості. Доказів оплат за спірними актами та визначені у них суми, які є предметом позову не подано.

Також, вірно відзначено місцевим господарським судом, що не обґрунтованими є покликання позивача на переривання строку позовної давності, в зв`язку із прийняттям Західним апеляційним господарським судом постанови від 11.06.2021 у справі №914/2623/20 за позовом ФОП Димид Л.В. до ТОВ "Грінера Україна" про стягнення заборгованості в розмірі 79200,00 грн. за послуги, згідно договору від 02.09.2019, оскільки предметом позову у вказаній справі була заборгованість, згідно договору від 02.09.2019р. за актом наданих послуг №52 від 20.05.2020р., який не є предметом позовних вимог у даній справі.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, з врахуванням наведеного вірним та обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що в силу закону в суду відсутніми є правові підстави до стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат нарахованих на суму основного боргу, за вимогами про стягнення яких минув строк позовної давності.

Згідно із ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що має місце в даній справі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на п.12 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, де встановлено, що під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину. Яке наслідок скаржник вказує, що карантин діяв під час спірних правовідносин та на момент звернення до суду , а тому висновки суду щодо пропуску строків позовної давності є невірними, що спростовується наступним:

Дані положення законодавства не мають відношення до даних правовідносин, оскільки строк давності, який був застосований в даній справі регламентований ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України. Дана норма є спеціальною, якою встановлено шестимісячний строк позовної давності для заявлення вимог про стягнення боргу за перевезення і така не відображена в переліку статтей зазначених на п.12 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

При цьому також слід відмітити, що скаржник жодним чином не аргументує і не надає доказів, які б підтверджували вплив карантину у зв`язку з (COVID-19) на його діяльність чи неможливість своєчасного звернення до суду або ж вчинення інших дій з метою захисту своїх інтересів.

Щодо твердження скаржника про те, що вона довідалась про порушення своїх прав 23.07.2021 коли направила претензію, то таке не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи містять лист відповідь ТОВ «Грінера Україна №1345 від 31.08.2020, який долученого до відповіді на відзив, і з якого вбачається, що ТОВ «Грінера Україна» вказала, що не може погасити борг через підозру фальсифікації первинних документів зі сторони перевізників. Дане слідує тому, що скаржник, ще в серпні 2020 року довідалась про порушення її прав.

Скаржником в апеляційній скарзі не спростовано висновків, викладених в рішенні суду від 12.04.2022 в даній справі, а відтак в задоволенні такої слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 12 квітня 2022 року у справі №914/2677/21 з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 12 квітня 2022 року у справі №914/2677/21 належить залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Димид Людмили Володимирівни - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Димид Людмили Володимирівни, б/н від 05.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1013/22 від 12.05.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12 квітня 2022 року у справі №914/2677/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу підприємця Димид Людмилу Володимирівну.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/2677/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич