ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"24" серпня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/627/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Бін Україна"

до Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро інституту проблем моделювання в енергетиці ім Г.Є.Пухова Національної академії наук України"

про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро інституту проблем моделювання в енергетиці ім Г.Є.Пухова Національної академії наук України" 7360,50 грн. заборгованості за договором про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів №ВЗТПВ2 від 25.11.2020р., 234,30 грн. 3% річних, 1590,98 грн. інфляційних, 1260,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Грін Бін Україна" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро інституту проблем моделювання в енергетиці ім Г.Є.Пухова Національної академії наук України" 7360,50 грн. заборгованості за договором про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів №ВЗТПВ2 від 25.11.2020р., 234,30 грн. 3% річних, 1590,98 грн. інфляційних, 1260,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 150 ГПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Суд зазначає, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Водночас, у відповідності до норм п.8 ч.1 ст.152 ГПК України, підставою для відмови у видачі наказу є встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Разом з тим такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а тому суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що він арифметично невірний, оскільки заявником при здійснені обрахунку не було враховано здійснені боржником проплати 10.03.2021р. та 13.05.2021р.

Окрім того, заявник, при обчисленні сум річних не врахував, що в день здійснення проплати боржником сума боргу зменшується на дану суму оплати, а обчислював зменшення боргу з наступного дня після оплати.

Аналогічних чином, при обчисленні інфляційних втрат заявник нарахував за березень-червень 2021р. на суму боргу 1092,52 грн., не врахувавши, що заборгованість за вказаний період неодноразово змінювалася, у зв`язку з виставленням нових накладних на оплату та здійсненням проплат боржником.

Також, заявник просить стягнути з боржника 1260,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 3 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до частини 2 статті 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, стаття 150 ГПК України, яка визначає форму і зміст заяви про видачу судового наказу, на відміну ст. 162 ГПК України, не містить норми щодо подачі заявником до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Оскільки наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, подання заяви з боку боржника по суті спору в межах наказного провадження розділ ІІ ГПК України також не передбачає.

Відповідно до частини першої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів у тому числі статті 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини першої статті 13 ГПК України.

Окрім того, зі змісту глави 8 "Судові витрати" ГПК України вбачається, що судові витрати на професійну правничу допомогу можуть бути предметом розгляду у позовному провадженні, де учасниками справи, в порядку ч.1 ст. 41 ГПК України, зокрема, є сторони, які мають право доводити розмір витрат, а суд за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та здійснити їх розподіл за результатами розгляду справи.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 41 ГПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасники справи мають статус заявника та боржника.

Таким чином, у разі видачі судом судового наказу у ньому зазначаються судові витрати у складі судового збору, який справляється за подання заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного, оскільки процесуальний закон не передбачає при здійсненні судочинства у наказному провадженні розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору, у видачі судового наказу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1260,00 грн. належить відмовити.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно ч.3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову ТОВ "Грін Бін Україна" у видачі судового наказу про стягнення 234,30 грн. 3% річних, 1590,98 грн. інфляційних, 1260,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу на підставі п.8 ч.1ст.152 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 123,124, 126, 147-154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Грін Бін Україна" у видачі судового наказу в частині стягнення з Державного підприємства "Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро інституту проблем моделювання в енергетиці ім Г.Є.Пухова Національної академії наук України" 234,30 грн. 3% річних, 1590,98 грн. інфляційних, 1260,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена відповідно до норм статей 254-257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід)