ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 серпня 2022 року м. ТернопільСправа № 6/7/921/39/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" б/н від 01.06.2022 (вх. №292 від 07.06.2022) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" (вул. Микулинецька, 40, м. Тернопіль, 46000)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" (вул. За Рудкою, 33, м. Тернопіль, 46003)

про визнання недійсним договору про спільну діяльність.

За участю від:

позивача Cтасишин Б.І., Фольчик А.С.

відповідача Авдєєнко В.В.

Суть справи:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №6/7/921/39/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Автотехсервіс" про визнання недійсним договору про спільну діяльність.

Свої вимоги про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 позивач у справі №6/7/921/39/13 мотивував наступним:

- невідповідністю оспорюваного договору вимогам ст.48 ЦК УРСР та ч.1 ст.203 ЦК України в частині надання земельної ділянки;

- перевищенням директором позивача своїх повноважень при укладенні спірної угоди;

- необхідністю реєстрації договору про спільну діяльність в органах податкової служби;

- фальсифікацією (підробкою) відповідачем тексту цього договору.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13 (суддя Шумський І.П.) відмовлено в задоволенні позову.

При цьому, суд у рішенні від 11.04.2013 вказав, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі № 7/86-1298, яке набрало законної сили, встановлено факт укладення оспорюваного договору у варіанті №3, що в силу положень ст. 35 ГПК України, не потребує повторного доведення у даній справі, а позивач належним чином не спростував положень глави третьої ЦК УРСР та ст. 204 ЦК України про презумпцію дійсності договорів, за якою договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що у відповідності до ст. ст. 71, 72, 83, 85 ЦК УРСР на вимоги про визнання спірного договору недійсним з мотивів, вказаних позивачем, поширювався трирічний строк позовної давності, який закінчився у вересні 2001 року. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові (ст. 80 ЦК УРСР).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2013 у справі №6/7/921/39/13 залишено без змін рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13.

Ухвалюючи постанову від 15.07.2013 суд апеляційної інстанції у справі №6/7/921/39/13 встановив:

- між сторонами укладено договір про спільну діяльність від 01.09.1998 в єдиній редакції даного договору, доданій до позовної заяви;

- з урахуванням норм ЦК УРСР та Земельного кодексу України оспорюваний договір не суперечить діючому на момент його укладення законодавству;

- безпідставність тверджень позивача про недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору вимог про його державну реєстрацію, а саме порушення п.п. 4.12.3 наказу ДПА України №80 від 19.02.1998 «Про затвердження порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів)", щодо необхідності взяття на облік договору про спільну діяльність органами державної податкової служби;

- в тексті договору про спільну діяльність від 01.09.1998 відсутні усі істотні умови, необхідні для того, щоб вважати даний договір договором оренди земельної ділянки, а відтак перевищення директором ТОВ «Аско» в цій частині своїх повноважень як неналежного орендодавця.

З урахуванням наведеного судом апеляційної інстанції вказано, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування підстав, з якими він пов`язував даний позов.

Однак, на думку апеляційного господарського суду, суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваному рішенні про сплив строку позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним договору від 01.09.1998 та невірно застосував до спірних відносин ст. 80 ЦК УРСР, як правову підставу для відмови в позові, з огляду на те, що за змістом статті 76 ЦК УРСР позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Під час провадження у даній справі судом не встановлено порушення права чи охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду, та з цієї підстави суд правомірно відмовив у позові. Наведені обставини виключають можливість застосування до спірних відносин положень ст. ст.76, 80 ЦК УРСР.

Разом з цим, апеляційним судом зазначено про помилковість висновку місцевого господарського суду про те, що оспорюваний договір укладений сторонами саме у варіанті № 3. З приводу цього Львівським апеляційним господарським судом зазначено, що у суд першої інстанції було надано копії трьох різних за змістом примірників оспорюваного договору. Однак, місцевий господарський суд не дослідивши який саме за змістом договір укладався між сторонами, обмежився покликанням на факти, встановлені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі № 7/86-1298, при вирішенні якої суди не досліджували дійсність договору про спільну діяльність від 01.09.1998 та це питання не було предметом спору у вказаній справі.

У постанові Львівського апеляційного господарського суду вказано, що правова оцінка оспорюваного договору, надана господарськими судами при розгляді справи №7/86-1298, не має преюдиційного значення у справі №6/7/921/39/13, а покликання місцевого господарського суду на факти, встановлені судовими рішеннями у справі №7/86-1298, є необґрунтованими.

Водночас, Львівським апеляційним господарським судом у постанові від 15.07.2022 у справі №6/7/921/39/13 зазначено, що вищевказане не призвело до прийняття неправильного рішення з господарського спору, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №7/86-1298 прийнято відмову TOB «Аско» від позову, визнано нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 та закрито провадження у справі №7/86-1298 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

07.06.2022 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" б/н від 01.06.2022 (вх. №292 від 07.06.2022) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13, в якій заявник просив суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13 та ухвалити рішення, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї заяви ТОВ «Аско» зазначає наступне.

Позовні вимоги у справі №6/7/921/39/13 мотивовані тим, що: оспорюваний договір в частині надання земельної ділянки не відповідає вимогам ст.48 ЦК УРСР та ч. 1 ст. 203 ЦК України; директор ТОВ «Аско» перевищив свої повноваження при укладенні спірної угоди; оскаржуваний договір про спільну діяльність підлягав реєстрації в органах податкової служби. Також, у поданих суду додаткових поясненнях, позивач стверджував про фальсифікацію (підроблення) відповідачем тексту цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом у рішенні від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13, серед іншого, зазначено про недоведеність факту перевищення директором ТОВ «Аско» повноважень на підписання договору про спільну діяльність від 01.09.1998, виходячи з положень чинного тоді статуту ТОВ «Аско», а також встановлені судовими рішеннями у справі №7/86-1298 обставини виконання сторонами договору про спільну діяльність від 01.09.1998 у варіанті №3, які з урахуванням ст. 35 (чинної станом на той час редакції) ГПК України оцінено як преюдиційні.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №7/86-1298 визнано нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012, у зв`язку з відмовою TOB «Аско» від позову.

Це, в свою чергу, є підставою для перегляду судового рішення у справі №6/7/921/39/13 за нововиявленими обставинами відповідно до п.3 ч.2 ст.320 ГПК України, тобто у зв`язку із скасуванням судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно ч.1 ст.323 ГПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Відповідно до ч.15 ст.32 ГПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2022, вказану заяву передано на розгляд судді Шумському І.П.

Ухвалою від 08.06.2022 судом відкрито провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" б/н від 01.06.2022 (вх. №292 від 07.06.2022) про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 за нововиявленими обставинами у справі №6/7/921/39/13, постановлено розгляд заяви здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 16.06.2022.

В судовому засіданні 16.06.2022 оголошувалась перерва до 04.07.2022, з приводу чого судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання від 16.06.2022.

17.06.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" надійшов відзив б/н від 16.06.2022 (вх. № 3818), в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви від 01.06.2022. В обґрунтування цьому ним зазначено, що постановлення Західним апеляційним господарським судом ухвали від 03.05.2022 у справі №7/86-1298 не впливає на законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13. При ухваленні вказаного рішення суд в мотивувальній частині не виходив з обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 по справі №7/86-1298, а лише зазначив в описовій частині рішення про те, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 по справі №7/86-1298 встановлено ряд обставин, які є преюдиційними та не підлягають повторному дослідженню. Суд у мотивувальній частині рішення від 11.04.2013 по справі №6/7/921/39/13 спростував доводи позовної заяви про порушення вимог законодавства при укладенні спірного договору, а також зазначив, що строк позовної давності по заявленим вимогам закінчився для позивача ще у вересні 2001 року, однак не застосував строк позовної давності до спірних правовідносин внаслідок відсутності порушень прав позивача укладенням спірного договору. Таким чином, факт визнання нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 по справі №7/86-1298 не має жодного правового значення для зміни рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 по справі №6/7/921/39/13, оскільки мотиви, з яких виходив суд при ухваленні вказаного рішення, жодним чином не пов`язані з обставинами, встановленими у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 по справі №7/86-1298.

У відповіді на відзив на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами б/н, б/д (вх. №4207 від 01.07.2022) позивачем звернено увагу на те, що не погоджуючись з однією з підстав позову перевищення директором ТОВ «Аско» визначених статутом товариства повноважень при укладенні договору про спільну діяльність від 01.09.1998, суд у рішенні від 11.04.2013 по справі №6/7/921/39/13 вказав про подальше схвалення ТОВ «Аско» цього договору, посилаючись на виконання сторонами його умов саме у варіанті №3, тобто на преюдиційні обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298.

Ухвалою суду від 04.07.2022 проведено заміну відповідача з Приватного акціонерного товариства "Автотехсервіс" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" та оголошено перерву в судовому засіданні до 04.08.2022.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Шумського І. П. в період з 01.08.2022 у відпустці та, відповідно, неможливістю проведення судового засідання 04.08.2022, ухвалою суду від 25.07.2022 судове засідання у даній справі призначено на 25.08.2022.

В судовому засіданні 25.08.2022 представниками позивача (заявника) підтримано заяву від 01.06.2022.

Присутнім в судовому засіданні 25.08.2022 представником відповідача заперечено щодо задоволення заяви від 01.06.2022 з підстав, наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" б/н від 01.06.2022 (вх. №292 від 07.06.2022) слід відмовити, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 320 ГПК України передбачає, що рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При зверненні до суду із заявою про перегляд рішення від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13 за нововиявленими обставинами, ТОВ «Аско» зроблено посилання саме на п.3 ч.2 ст.320 ГПК України. Так, ТОВ «Аско» зазначено, що ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №7/86-1298 визнано нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298, на встановлені у якому обставини, як преюдиційні (згідно ст. 35 чинної станом на той час редакції ГПК України), посилався суд у рішенні від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13.

Верховний Суд у постанові від 27.10.2021 у справі №916/1526/20 прийшов до висновку, що процесуальний закон не розрізняє правових наслідків скасування рішень судів судом касаційної інстанції із правовими наслідками визнання таких рішень нечинними. При цьому, скасоване судове рішення, як і визнане нечинним, не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Визнання нечинним (через відмову від позовних вимог) судового рішення, на якому безпосередньо ґрунтувалось інше судове рішення, є підставою для перегляду цього (іншого) судового рішення за нововиявленими обставинами у розумінні приписів п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.05.2021 зі справи № 752/4995/17.

Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 зі справи № 910/24418/16, від 27.06.2019 зі справи № 711/2178/17, від 26.01.2022 зі справи № 922/3149/18.

Отже, для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої п.3 ч.2 ст. 320 ГПК України суду, належить перевірити чи підтверджуються доводи заявника про скасування такого судового рішення (перший критерій) та чи дійсно таке рішення було підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто, наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору по справі (другий критерій).

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, повинні мати значення для іншої справи.

За результатом перегляду в апеляційному порядку рішення суду від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13, Львівським апеляційним господарським судом у постанові від 15.07.2013 у цій справі, залишаючи вказане рішення без змін, встановлено факт укладення між сторонами договору про спільну діяльність від 01.09.1998 в редакції договору, доданого до позову, а не у його варіанті №3, як це зазначено місцевим судом, з посиланням на рішення суду від 09.04.2012 у справі №7/86-1298.

Апеляційний суд у своїй постанові однозначно вказав про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на встановлені рішенням суду у справі №7/86-1298 факти. Тому правова оцінка оспорюваного договору, надана господарськими судами при розгляді справи №7/86-1298, не має преюдиційного значення у справі №6/7/921/39/13.

Станом на 25.08.2022 постанова Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2013 у справі №6/7/921/39/13 набрала законної сили і ніким не скасована.

З огляду на наведене, ТОВ «Аско» не доведено існування передбаченої п.3 ч.2 ст.320 ГПК України підстави для перегляду рішення суду від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13 за нововиявленими обставинами, у зв`язку із скасуванням судового рішення у справі №7/86-1298.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.11.2021 у справі № 915/2197/19.

Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті.

Специфіка перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не передбачає переоцінки усіх доказів у справі, повторного дослідження усіх обставин справи, а також здійснення перевірки обґрунтованості усіх висновків, викладених у судовому рішенні, про перегляд якого подана заява. Суд має переглянути судове рішення лише в межах виявлених обставин, перевіривши наявність чи відсутність підстав для висновку про те, що врахування таких обставин мало б вирішальне значення при вирішенні спору. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2021 зі справи № 916/1839/16.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України (як в редакції, чинній до 15.12.2017, так і у поточній редакції), є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів та доказів сторін; суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин (зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 зі справи № 19/028-10/13, від 25.05.2021 зі справи № 752/4995/17).

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати як вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і положенням законодавства України, та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій з метою реалізації принципу верховенства права, складовою частиною якого є принцип юридичної визначеності.

Принцип правової (юридичної) визначеності визнається одним із елементів належної судової процедури у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав важливість забезпечення принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права, який, окрім іншого, вимагає, щоб ухвалене судами остаточне рішення не могло бути скасованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, заява № 28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява №52854/99; ухвала Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42-44 рішення Європейського суду з прав людини від 9 червня 2011 року, заява № 4994/04 у справі «Желтяков проти України»).

Рішення суду про перегляд якого йдеться в заяві позивача від 01.06.2022 було постановлено ще 11.04.2013.

З`ясовано також, що у зв`язку з касаційним оскарженням ухвали Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №7/86-1298, на яку посилається заявник як нововиявлену обставину, вже витребувано Верховним Судом згідно ухвали від 01.08.2022. Станом на 25.08.2022 касаційне провадження у справі №7/86-1298 не завершено.

Інших підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення суду у справі №6/7/921/39/13, як тільки п.3 ч.2 ст.320 ГПК України, ТОВ "Аско" не вказано.

Зважаючи на усе вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні заяви ТОВ "Аско" б/н від 01.06.2022 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13 залишає в силі.

Згідно з ст. ст. 123,129 ГПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,13, 32, 73-81, 86, 91,123,129, 232-235, 251-252, 320-321, 325 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" б/н від 01.06.2022 (вх. №292 від 07.06.2022) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13 відмовити, рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.04.2013 у справі № 6/7/921/39/13 залишити в силі.

2. Ухвала, в порядку ч.1 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її оголошення 25.08.2022.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст ухвали складено 29 серпня 2022 року.

Суддя І.П. Шумський