РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022Справа № 910/3801/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Трайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив»

про стягнення 9 394,51 грн

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» про стягнення 9 394, 51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що відповідачем не було здійснено поставку товару ПАТ «Київенерго» на підставі платіжного доручення № від 04.05.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 9 394,51 грн, з якої заборгованість у розмірі 8 978,40 грн, 3% річних - 44,40 грн та інфляційні втрати - 371,71 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/3801/22 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та зважаючи на наявне в позовній заяві клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

22.06.2022 електронною поштою до суду від відповідача надійшов відзив.

27.06.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

23.02.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (постачальник; відповідач) укладено Договір постачання № 249/ДМТЗ-16, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, що визначається за такими знаками Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010:22.19.7; 20.13.2; 20.59.5; 08.93.1; 23.19.2; кількість товару, а також номенклатура, асортимент, ціна та вартість товару зазначається сторонами у видаткових накладних на товар.

За змістом п. 5.1 Договору постачання № 249/ДМТЗ-16 від 23.02.2016 строк поставки товару: впродовж 45 календарних днів після погодження сторонами письмової заявки покупця.

02.05.2018 постачальником було виставлено покупцю рахунок № Х0019839 на загальну суму 18 372,86 грн.

На виконання умов договору покупець перерахував постачальнику 18 372,86 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № від 04.05.2018.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з видаткової накладної № Х0020103 від 10.05.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» було поставлено Публічному акціонерному товариству «Київенерго» товар на загальну суму 9 394,46 грн.

Доказів поставки товару на суму 8 978,40 грн матеріали даної справи не містять.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідно до додатку до акту про придбання майна на аукціоні, АТ «К.ЕНЕРГО» (яке наразі перебуває у ліквідаційній процедурі) було передано ТОВ «Компанія «Ніко-Трайс» перелік документів, що підтверджують права вимоги щодо виконання ТОВ «Хімлаборреактив» обумовленого грошового зобов`язання з повернення грошових коштів за не переданий/не поставлений товар, попередньо за який ПАТ «Київенерго» було сплачено кошти відповідно до платіжного доручення № від 04.05.2018, а також інших зобов`язань, що виникли у зв`язку із неналежним та несвоєчасним виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення таких коштів.

Відтак, позивач зазначає, що наразі він є належним кредитором відповідача щодо зобов`язання з повернення коштів у розмірі 8 978,40 грн, сплачених за платіжним дорученням № від 04.05.2018. Враховуючи, що відповідачем у встановлений строк не було виконано зобов`язання з повернення коштів після пред`явлення позивачем вимоги вих.№ 23-10/01 від 23.01.2022, позивач просить суд стягнути з відповідача 8 978,40 грн основної заборгованості, 44,40 грн 3% річних та 371,71 грн інфляційних втрат.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі № 910/2134/19 було стягнуто з АТ «Київенерго» на користь ТОВ «Хімлаборреактив» суму коштів у загальному розмірі 34 795,75 грн. Відповідач звернувся до АТ «Київенерго» із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зобов`язання відповідача перед первісним кредитором на суму 8 978,40 грн погашене повністю, а залишок боргу АТ «Київенерго» за вказаним рішенням суду наразі становить 25 817,35 грн. Відтак, станом на дату проведення електронного аукціону право вимоги первісного кредитора до відповідача на суму 8 978,40 грн було відсутнім, отже, у позивача немає жодних правових підстав для пред`явлення позову про стягнення з відповідача згаданої суми, а також нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до Акту про придбання майна на аукціоні від 02.02.2021, на умовах цивільно-правового правочину, котрий укладено між АТ «К.Енерго» (продавець) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (покупець), та на підставі Протоколу проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-07-16-000066-1 від 27 липня 2021 року, продавець передає у власність покупцеві лот № 69 - право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду АТ «К.Енерго» до осіб, перелік котрих із зазначенням підстав (документів) та дат виникнення заборгованостей, а також розмірів/сум відповідних заборгованостей, було розміщено в оголошені про проведення аукціону № UA-PS-2021-07-16-000066-1, в тому числі й оголошенні на електронному майданчику через який покупцем було подано пропозицію - ТОВ «Е-Тендер».

Актом про придбання майна на аукціоні від 02.02.2021 визначено, що право власності на об`єкт продажу переходить від продавця до покупця після підписання сторонами даного акту.

Як вбачається з додатку № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні UA-PS-2021-07-16-000066-1 по лоту 69, який відбувся 27 липня 2021 року продавцем в особі ліквідатора передано, а покупцем прийнято, зокрема, право вимоги до боржника - ТОВ «Хімлаборреактив» на суму 8 978,40 грн.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Судом було встановлено, що 23.01.2022 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу вих.№ 23-10/01 від 23.01.2022 (докази відправки містяться в матеріалах справи), якою повідомлено боржника про заміну кредитора в зобов`язанні та зазначено про необхідність сплатити новому кредитору заборгованість у розмірі 8 978,40 грн протягом строку, що не перевищує трьох календарних днів із моменту отримання вимоги.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що наявність обов`язку відповідача повернути новому кредитору (позивачу) суму попередньої оплати у розмірі 8 978,40 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не було спростовано, зокрема відповідачем не надано доказів сплати позивачу таких коштів чи доказів відсутності у відповідача обов`язку з їх сплати, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 8 978,40 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, про припинення зобов`язання відповідача шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, враховуючи положення статей 202 та 601 ЦК України, додана до відзиву заява ТОВ «Хімлаборреактив» № б/н від 27.05.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у зобов`язаннях.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

У постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони, зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таких висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19.

Зі змісту заяви № б/н від 27.05.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог вбачається, що ТОВ «Хімлаборреактив» зараховує зустрічні з АТ «К.Енерго» вимоги, зокрема, вимоги що виникли на підставі Договору поставки № 249/ДМТЗ-16 від 23.02.2016 на суму 8 978,40 грн (рахунок № Х0019839 від 02.05.2018) та Договору поставки № 249/ДМТЗ-16 від 23.02.2016 (рахунки №№ Х0012381 від 19.03.2018; Х0014104 від 02.04.2018).

Відповідач стверджує, що дану заяву було направлено первісному кредитору ще до проведення аукціону № UA-PS-2021-07-16-000066-1, відтак, станом на дату проведення аукціону вимоги про стягнення 8 978,40 грн, що передані позивачу були відсутні, однак, суд ставиться критично до таких доводів відповідача, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження відправлення первісному кредитору заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачем надано лише копію вкладення у цінний лист.

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Правилами надання послуг поштового зв`язку встановлено, що про прийняття для пересилання реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з додержанням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо)

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Тобто, належних доказів на підтвердження відправлення первісному кредитору заяви № б/н від 27.05.2019 про зарахування зустрічних однорідних вимог, матеріали справи № 910/3801/22 не містять.

Більше того, як слушно було зазначено у відповіді на відзив позивачем, спірна заява, датована 27.05.2019, адресована АТ «К.Енерго», тоді-як із відомостей з Єдиного державного реєстру вбачається, що до 09.08.2019 найменуванням юридичної особи первісного кредитора було - АТ «Київенерго».

З огляду на встановлені вище обставини, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, судом до уваги не беруться.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44,40 грн та інфляційних втрат у розмірі 371,71 грн, суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується, зокрема,платіжним дорученням № від 04.05.2018.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

Судом було встановлено, що 23.01.2022 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу вих.№ 23-10/01 від 23.01.2022 (докази відправки містяться в матеріалах справи), якою повідомлено боржника про заміну кредитора в зобов`язанні та зазначено про необхідність сплатити новому кредитору заборгованість у розмірі 8 978,40 грн протягом строку, що не перевищує трьох календарних днів із моменту отримання вимоги.

Зазначена вимога отримана відповідачем 27.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 205.

Таким чином, позивачем обґрунтовано визначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 31.01.2022 по 30.03.2022 включно (60 днів прострочення платежу).

Відтак, зробивши перерахунок 3% річних за вказаний вище період, суд зазначає, що обґрунтованою сумою 3% річних, що підлягає до стягнення за вказаний період є сума 44,28 грн, тому вимоги позивача про стягнення 44,40 грн підлягають частковому задоволенню.

Вимоги про стягнення 371,71 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, 57/3; ідентифікаційний код: 23522853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 40, офіс 315 ; ідентифікаційний код: 38039872) заборгованість у розмірі 8 978 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 371 (триста сімдесят одна) грн 71 коп., 3% річних у розмірі 44 (сорок чотири) грн 28 коп. та судовий збір у розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 97 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева