РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 м. КиївСправа № 910/4009/22

За позовом: дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ";

до: фізичної особи-підприємця ЛЯДЕЦЬКОЇ ТЕТЯНИ ВАЛЕР`ЯНІВНИ;

про: стягнення 3.207,58 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Дочірнє підприємство "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця ЛЯДЕЦЬКОЇ ТЕТЯНИ ВАЛЕР`ЯНІВНИ (далі - відповідач) про стягнення 3.207,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 03.01.2017 № 22/288/Е, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 3.207,58 грн., з яких: 2.335,36 грн. - основна заборгованість, 246,77 грн. - 3 % річних та 625,45 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4009/22 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 03.01.2017 № 22/288/Е (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ в об`ємах і порядку, передбачених цим Договором, а відповідач зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити позивачу вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені Договором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.7 Договору визначено, що фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті відповідачем, підтверджується підписаним між позивачем та відповідачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних Оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Положеннями п. 2.8 Договору передбачено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків відповідача з позивачем.

Умовами розділу 4 Договору визначений, зокрема, порядок розрахунків, а саме, зокрема:

- оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється відповідачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100 % попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п. 1.2 Договору (п. 4.6.1 Договору);

- у випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період відповідач проводить остаточний розрахунок до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.6.3 Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав природний газ загальною вартістю 2.335,36 грн. в період з травня 2018 по серпень 2018, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 31.05.2018 № 0ЕБИ-005634 на суму 693,24 грн.;

- від 30.06.2018 № 0ЕБИ-006712 на суму 690,02 грн.;

- від 31.07.2018 № 0ЕБИ-007723 на суму 483,78 грн.;

- від 31.08.2018 № 0ЕБИ-008281 на суму 468,32 грн.

Проте, відповідачем не здійснено розрахунку за вказаний вище період, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 2.335,36 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 246,77 грн. та інфляційних втрат в сумі 625,45 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором в період з травня 2018 по серпень 2018 в сумі 2.335,36 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 2.335,36 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 246,77 грн. та інфляційних втрат в сумі 625,45 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ЛЯДЕЦЬКОЇ ТЕТЯНИ ВАЛЕР`ЯНІВНИ ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь дочірнього підприємства "КИЇВГАЗЕНЕРДЖИ" (Україна, 01103, місто Київ, МИХАЙЛА БОЙЧУКА , будинок 4Б, ідентифікаційний код 39835779) основну заборгованість в сумі 2.335 (дві тисячі триста тридцять п`ять) грн. 36 коп., 3 % річних в сумі 246 (двісті сорок шість) грн. 77 коп., інфляційні втрати в сумі 625 (шістсот двадцять п`ять) грн. 45 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац