РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2022Справа № 910/20229/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бенчук О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"

про зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від відповідача Золотопуп С.В. (адвокат за ордером ВІ № 1069526 від 31.12.2021)

від позивача Старицька Ю.Ю. (адвокат за ордером ВВ № 1021466 від 19.01.2022)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" (далі - позивач, ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" (далі - відповідач, ТОВ "Леді Плюс") про зобов`язання забезпечити доступ до підвального приміщення площею 165,3 кв. м., що знаходиться в житловій частині будинку № 2 по вулиці В. Васильківській у м. Києві та належить відповідачу, представникам позивача в робочі дні з 08:00 год. до 17:00 год. для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів, огляду протипожежної сигналізації тощо.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.09.2019 № б/н в частині надання допуску представникам позивача для виконання передбачених договором зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 залишено позовну заяву без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.

14.12.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2022.

06.01.2022 через відділ діловодства суду від ТОВ "Леді Плюс" надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М" про визнання недійсним з моменту укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.09.2019 № б/н, укладеного між ТОВ "Леді Плюс" та ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М".

Ухвалою суду від 13.01.2022 судом зустрічну позовну заяву ТОВ "Леді Плюс" повернуто позивачу за зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 20.01.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.02.2022.

26.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, а також клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням.

10.02.2022 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/788/22, пояснення, а також клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.02.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03.03.2022.

Підготовче засідання, призначене на 03.03.2022, не відбулось, у зв`язку з введенням на території України режиму воєнного стану, а також перебуванням судді Удалової О.Г. у відпустці.

Ухвалою суду від 11.05.2022 призначено проведення підготовчого засідання на 02.06.2022, а також викликано представників сторін у судове засідання.

02.06.2022 позивачем подані заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, а також клопотання про поновлення пропущених строків для подання доказів по справі.

Ухвалою суду від 02.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16.06.2022

Ухвалою суду від 16.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням, поновлено позивачу та відповідачу строки для подання доказів та долучено докази до матеріалів справи, а також вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.07.2022 о 14:45 год.

Ухвалою суду від 07.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 21.07.2022 о 16:30 год.

Ухвалою суду від 21.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 02.08.2022 о 16:10 год.

У судовому засіданні 02.08.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.05.2019 між ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М" (виконавець) та ТОВ "Леді Плюс" (споживач) укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі договір), умовами якого в розділі 1 сторонами погоджено такі терміни:

«Будинок» - багатоквартирний будинок № 2, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська;

«Приміщення» - житлове приміщення/нежитлове приміщення, загальною площею 288,5 кв. м., яке належить споживачу та розташоване у фасадній частині будинку, а також нежитлове приміщення, загальною площею 165,3 кв. м., яке належить споживачу та розташоване в підвалі будинку (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.06.2020);

«Послуги» - житлово-господарські послуги (послуги з управління будинком), які спрямовані на забезпечення належних умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках та спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків та правил, перелік та порядок надання яких визначений вказаним договором;

«Внутрішньобудинкові системи» - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку та прибудинкової території;

«Споживач» - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 2.1 договору, предметом останнього є регулювання взаємовідносин сторін щодо забезпечення користування, утримання, обслуговування та експлуатації приміщення, будинку, прибудинкової території, спільних площ та об`єктів благоустрою, які входять до будинку.

Згідно з п. 6.2.2 договору споживач зобов`язаний оперативно повідомляти виконавцю про всі надзвичайні випадки, що виникли при отриманні чи неотриманні послуги і можуть загрожувати здоров`ю людей або спричинити матеріальні збитки.

Також відповідно до п.п. 6.2.8 та 6.2.10 договору споживач зобов`язаний допускати у приміщення представників виконавця в порядку, визначеному законом і цим договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів; своєчасно проводити підготовку приміщення та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Крім того, споживач зобов`язаний забезпечувати доступ працівників виконавця до приміщення на початку та наприкінці опалювального сезону.

Як визначено в п.п. 7.1.2, 7.1.3 та 7.1.5, виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинку, споруд та прибудинкової території; своєчасно проводити підготовку будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійних ситуацій та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг у установлені законодавством строки.

При цьому, згідно з п.п. 7.2.3, 7.2.4 договору, виконавець має право: вимагати від споживача своєчасного проведення робіт щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отримання житлово-комунальних послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості цих робіт; доступу в приміщення для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку визначеному законом і цим договором.

Розділом 9 вказаного договору врегульовано умови доступу в приміщення, відповідно до яких споживач зобов`язаний забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку, розподільчих систем представникам виконавця за наявності в них відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів, огляду протипожежної сигналізації, тощо - в робочі дні з 8:00 до 17:00. Працівники виконавця повинні поважати права споживача, перебувати (відвідувати) тільки в тих приміщеннях, де розташоване обладнання, перевірка, ремонт, огляд якого відбувається.

Згідно з п. 9.2 вказаного договору у невідкладних випадках, пов`язаних з урятуванням життя людей та майна, може бути здійснено проникнення до житла та іншого володіння особи для проведення в них огляду та ліквідації аварій без отримання згоди власника (несанкціонований доступ) у наступному порядку: якщо споживач відсутній і при цьому немає можливості встановити зв`язок з метою його інформування про необхідність негайного прибуття до приміщення або він відмовляється допустити в займані ним приміщення представників виконавця і при цьому є об`єктивні підстави вважати, що аварія, неполадки, які унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг іншим споживачем, відбулись саме в цих приміщеннях - доступ у приміщення відбувається без отримання згоди споживача (несанкціонований доступ).

При цьому, згідно з п. 9.4, п. 9.5 договору представник виконавця попереджає споживача, який присутній, але відмовляється допустити до житла та іншого володіння, про здійснення несанкціонованого доступу; під час здійснення несанкціонованого доступу і до повного завершення відповідних робіт повинні бути присутні: представник виконавця, представник органу внутрішніх справ, аварійно-ремонтної бригади та споживач або користувач з будь-якого із суміжних приміщень.

Відповідно до п. 11.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 3 років.

У випадку, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не заявила про намір припинити його дію або переглянути умови, цей договір вважається пролонгованим на такий же строк та на тих же умовах (п. 11.5).

Також між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 01.06.2020, якою доповнено пункт терміну «приміщення».

Станом на час розгляду даної справи, сторонами не надано суду доказів того, що вищевказаний договір є недійсним, розірваним, припиненим або його умови є зміненими.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, 13.11.2021 позивач звертався до відповідача з листом № 183 від 09.11.2021, в якому просив три рази на місяць надати доступ позивачу до вказаного приміщення для проведення планових технічних обстежень у зв`язку з початком опалювального періоду 2021-2022 років. Вказане підтверджується описом вкладення та накладною, доданими до позову.

Зазначений лист отримано відповідачем 26.11.2021, що підтверджується відомостями про відстеження відправлення.

30.11.2021 комісією позивача складено акт про неможливість проведення технічного обстеження підвального приміщення площею 165,3 кв. м., яке належить відповідачу, оскільки двері в підвал замкнені (ключі на зберігання виконавцю послуг не надано, про місце зберігання ключів відсутній напис на дверях).

02.12.2021 позивач повторно звертався до відповідача з листом № 188 від 01.12.2021, в якому просив надати доступ до вищевказаного приміщення.

Як зазначає позивач в позовній заяві, він є управителем будинку № 2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, та балансоутримувачем всієї опалювальної системи будинку та гарячого водопостачання, з огляду на що несе відповідальність за теплові мережі, частина з яких, за твердженням позивача, знаходиться в приміщенні відповідача.

У приміщенні, яке належить відповідачу, площею 165,3 кв. м. за вищевказаною адресою знаходяться мережі теплопостачання, водночас відповідачем не надається доступ до вказаного приміщення, у зв`язку з чим позивач не може здійснити огляд таких мереж перед початком опалювального сезону, чим порушуються умови договору, норми чинного законодавства та права позивача.

У зв`язку з викладеним, позивач просить зобов`язати відповідача забезпечити доступ до підвального приміщення площею 165,3 кв. м., що знаходиться в житловій частині будинку № 2 по вулиці В. Васильківська в м. Києві та належить відповідачу, представникам позивача в робочі дні з 08:00 до 17:00 для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів, огляду протипожежної сигналізації тощо.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що в належному йому приміщенні площею 165,3 кв. м. немає загальнобудинкових систем, а також на те, що позивач у даній справі не є управителем будинку, оскільки не був визначений як управитель згідно з ЗУ «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» та не набув прав як управитель будинку.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є примусове виконання обов`язку в натурі (присудження до виконання обов`язку в натурі).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), водночас відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що під таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Одночасно з цим, положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Відповідно до п. 16 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018 (далі - Правила), доступ управителя до житла, іншого нерухомого майна у багатоквартирному будинку, в тому числі несанкціонований, для ліквідації та запобігання аваріям, встановлення або заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних чи профілактичних оглядів здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та договором управління.

Згідно з ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 8 вказаного Закону, управитель багатоквартирного будинку має право доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Згідно з ч. 1 ст. 29 вказаного Закону, споживач зобов`язаний забезпечити представникам виконавця комунальної послуги доступ до свого житла, іншого об`єкта нерухомого майна для: 1) ліквідації та відвернення аварій, пов`язаних із наданням відповідної комунальної послуги, - цілодобово; 2) встановлення або заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних чи профілактичних оглядів, зняття контрольних показань вузлів обліку - згідно з умовами договору про надання відповідної комунальної послуги, договору про управління багатоквартирним будинком.

Водночас, згідно з ч. 3 вказаної норми, відмова споживача надати доступ виконавцю комунальної послуги до належних споживачу приміщень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для припинення надання споживачеві відповідної комунальної послуги. Після надання споживачем такого доступу надання послуги відновлюється.

Згідно з ч. 12 вказаної норми, у багатоквартирному будинку, управління яким здійснюється управителем, передбачені цією статтею права та обов`язки представників виконавців комунальних послуг щодо доступу (у тому числі несанкціонованого) до житла, іншого об`єкта нерухомого майна поширюються також на управителя та його представника.

За вказаних обставин, відповідно до наведених вище норм законодавства у позивача є право припинення надання відповідачу у даній справі послуг з управління у випадку відмови в надані доступу до приміщення, водночас вказана відмова в надані доступу не є підставою для зобов`язання споживача в судовому порядку надавати такий доступ.

Крім того, з системного аналізу положень договору, розділу 6, 7 та 9 вказаного договору, вбачається, що незважаючи на положення п. 9.2 договору, споживач зобов`язаний забезпечити доступ для, зокрема, проведення технічних та профілактичних оглядів в робочі дні з 8:00 до 17:00, водночас за умовами договору (п. 9.3 договору) споживач наділений правом відмовити в такому доступі, тобто доступ до приміщення надається за згодою відповідача як власника приміщення.

Також суд зазначає, що позивачем вимоги про надання доступу до вказаного приміщення до відповідача направлялись у зв`язку з початком опалювального сезону, при цьому обов`язок щодо надання доступу у зв`язку з, зокрема, початком опалювального сезону узгоджений сторонами в п. 6.2.22 договору та такий доступ надається на початку та в кінці опалювального сезону, а не в робочі дні з 8:00 до 17:00, як це визначено в п. 9.2 договору.

При цьому, суд зазначає, що умовами договору сторонами також узгоджені питання щодо відшкодування збитків та можливих втрат у зв`язку зі спричиненням аварій чи інших ушкоджень, що стались внаслідок дій споживача (відповідача у даній справі).

Окремо суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача надати доступ до приміщення в прохальній частині позову обґрунтована, в т.ч. необхідністю надання такого доступу для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів, огляду протипожежної сигналізації тощо, в той час, як доказів необхідності встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання позивачем під час розгляду даної справи сторонами не надано.

Позивачем, у свою чергу, під час розгляду даної справи не доведено факту того, що у нього виникло право вимагати зобов`язання відповідача забезпечити доступ до належного останньому приміщення в робочі дні з 8:00 год. до 17:00 год. для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів, огляду протипожежної сигналізації тощо.

Відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Однак, суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про порушення прав позивача як управителя будинку.

При цьому, судом також не беруться до уваги заперечення відповідача щодо того, що позивач не є управителем будинку, позаяк відносини між позивачем та відповідачем врегульовані укладеним між ними чинним договором, за яким позивач визначений саме як виконавець з надання послуг з управління багатоквартирного будинку.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення підписано 17.08.2022.

Суддя О.Г. Удалова