ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Справа№ 923/629/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 12.07.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.11.2021 (повний текст складено 15.11.2021)

у справі № 923/629/21 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос"

до 1. Міністерства юстиції України

2. Скадовська міська рада Скадовського району Херсонської області

про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Міністерства юстиції України та Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.07.2021) позивач просить:

- визнати за Підприємством об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським В.Ф. про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2, 9314 за позивачем.

Позовні вимоги, з урахуванням зміни їх предмета, обґрунтовано тим, що спірний наказ в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою було прийнято з порушенням Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128, Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. За таких обставин, позивач зазначає, що користувач земельної ділянки у разі порушення його права на землю має право на його захист шляхом визнання такого права та визнання незаконним та скасування рішень органів влади чи органів місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права. Крім того, ефективним способом захисту порушеного права позивача на постійне користування земельною ділянкою є не лише скасування спірного наказу, а й визнання за позивачем права на постійне користування спірною земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.05.2021 матеріали позовної заяви Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» з спрямованими до Міністерства юстиції України вимогами передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 923/629/21 та призначено підготовче засідання.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 задоволено клопотання Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" про залучення у справі співвідповідача та залучено до участі у розгляді справи, у якості співвідповідача Скадовську міську раду Скадовського району Херсонської області.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №923/629/21 позовні вимоги Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" - задоволено.

Визнано за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським Володимиром Федоровичем про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос".

Присуджено до стягнення з Міністерства юстиції України на користь Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270, 00 грн.

Присуджено до стягнення з Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області на користь Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог про скасування в частині наказу Міністерства юстиції України мотивовано тим, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га перевірив наявність всіх необхідних документів та провів державну реєстрацію належним чином у встановленому законодавством порядку.

В частині вимог про визнання права постійного користування спірною земельною ділянкою, суд зазначив, що оскільки відповідачем-2 не визнається право позивача на постійне користування земельною ділянкою, Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" документально підтверджено наявність підстав права постійного користування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №923/629/21 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Міністерство юстиції України зазначає, що під час прийняття державним реєстратором Зелінським В.Ф. оскаржуваних рішень, ним не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, оскільки подані для проведення спірної державної реєстрації прав документи не давали змоги встановити підстави набуття права позивачем агропромислового комплексу України на земельні ділянки, що є порушенням пунктів 1, 2 частини 3 статті 10, пункту 4 частини 1, частини 2 статті 24, частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Крім того скаржник зазначив, що з аналізу пункту 11 Порядку вбачається, що повідомлення телефонограмою чи засобами електронної пошти про засідання Колегії є додатковим, факультативним засобом, а розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мінюсту є основним способом.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем-2 не було надано відзивів на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка учасників у судове засідання

В судові засідання 21.06.2022 та 12.07.2022 представники позивача та відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів в електронний кабінет.

Крім того, 08.06.2022 та 12.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду (електронною поштою) від Скадовської міської ради надходили клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача-2, з огляду на неможливість явки представника у судове засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи клопотання відповідача-2 та те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача-2.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2020 року Скадовська міська рада звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінського Володимира Федоровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): індексний номер: 48930144 від 30.09.1019, та індексний номер: 48930661 від 30.09.2019. У сказі Скадовська міська рада просила скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінського Володимира Федоровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу):

- від 30.09.2019 за індексним номером: 48930144 щодо державної реєстрації за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" Агропромислового комплексу України () іншого речового права (номер запису 33454195) - права постійного користування земельною ділянкою (реєстраційний номер 247) для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту з кадастровим номером :01:001:1258, площею 2,9314 га, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., Скадовський р., м. Скадовськ, вул. Гагаріна, 61;

- від 30.09.2019 за індексним номером: 48930661 щодо державної реєстрації за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" Агропромислового комплексу України () іншого речового права (номер запису 33454629) - права постійного користування земельною ділянкою (реєстраційний номер 247) для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту з кадастровим номером :01:001:1259, площею 0,0154 га, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., Скадовський р., м. Скадовськ, вул. Гагаріна, 61;

- скасувати записи від 25.09.2019 про інше речове право за №33454195 та №33454629 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі цих рішень.

Наказом Міністерства юстиції України №484/5 від 08.02.2021, зокрема, скаргу Скадовської міської ради від 02.03.2020 №03-10/194 задоволено у повному обсязі. Скасовано рішення від 30.09.2019 №№48930144, 48930661, прийняті, державним реєстратором виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінським Володимиром Федоровичем.

Підставою для прийняття вказаного наказу став висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07.10.2020 за результатами розгляду скарги СМР від 02.03.2020 № 03-10/194.

Так, у розділі висновку мотиви рішення у розгорнутому викладенні (#МінюстОфіційно), зокрема, зазначено таке:

п.2. Згідно із відомостями Державного реєстру прав державним реєстратором Зеленським В.Ф. зареєстровано право постійного користування на земельні ділянки за Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України на підставі зокрема:

- державного акту на постійне користування на землю (площею 2,95 га) від 03.01.1994 серія CX-XVI-1-8», виданого Скадовською міською радою народних депутатів Скадовській навчально-спортивній базі «Скадовськ» (далі - державний акт);

- витяг з державного земельного кадастру від 27.06.20219 № НВ-019 управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - витяг ДЗК);

- рішення Скадовської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 24.05.2019 № 991 (далі - рішення).

п.3. Згідно із п. 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.;

п.6. Колегією під час дослідження інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав встановлено, що державним реєстратором Зелінським В.Ф. під час проведення державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки за Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України не було долучено документів, що підтверджують набуття права постійного користування на земельні ділянки, оскілки державний акт не містив кадастрового номеру земельної ділянки, на яку його було видано, а також не було подано рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у постійне користування, а тому подані документи не давали змоги встановити виникнення такого права на земельні ділянки, щодо яких прийнято оскаржувані рішення.;

п.7. Наведене свідчить, що під час прийняття державним реєстратором Зелінським В.Ф. оскаржуваних рішень ним не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації, оскільки подані для державної реєстрації документи не надавали змоги встановити підстави набуття права Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" на земельні ділянки.;

п.9. Таким чином, оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Зелінським В.Ф. з порушенням вимог пунктів 1, 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини другої статті 24, частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 812 Порядку, а тому підлягають скасуванню.

Звертаючись з позовом до суду, Підприємство об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" зазначило, що участі у розгляді скарги не приймало, своїх заперечень не надавало та взагалі про існування такого розгляду повідомлено не було, лише у березні 2021 року поштовим відправленням позивач отримав від Міністерства юстиції України лист № 1469/33.2.1/-21 від 04.03.2021, яким було повідомлено про розгляд скарги Скадовської міської ради від 02.03.2020 № 03-10/194 щодо оскарження рішень державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області від 30.09.2019 № 48930144 та №48930661. До листа було також додано копію наказу відповідача-1 від 08.02.2021 № 484/5 та копію висновку колегії від 07.10.2020.

На думку Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос", шляхом скасування рішень державного реєстратора було фактично скасовано речові права позивача, на нерухоме майно - земельні ділянки із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га та із кадастровим номером :01:001:1259, загальною площею 0,0154 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

Позивач вказує, що у висновку неправильно зазначено про те, що реєстрація права постійного користування землею здійснена з порушенням, зокрема, частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Також, на думку Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос", висновок не є об`єктивним, оскільки його винесено лише на підставі дослідження змісту скарги відповідача-2 та документів, наданих лише цією стороною, позивача не було залучено до розгляду скарги.

З огляду на викладене, позивач вважає, що спірний наказ, який прийнято на підставі висновку, є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про визнання за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61, посилаючись на те, що речове право на вказану земельну ділянку оспорюється відповідачем-2 і таке право було порушено шляхом прийняття відповідачем-1 оспорюваного наказу.

У свою чергу, відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що скарга Скадовської міської ради була обґрунтованою, а прийнятий наказ відповідає законодавству та відсутні підстави для його скасування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як підтверджено матеріалами справи, Державним реєстратором виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області були прийняті такі рішення:

- від 30.09.2019 № 48930144, згідно з яким за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" було зареєстроване право постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га, яка розташована адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ. вул. Гагаріна, земельна ділянка 61;

- від 30.09.2019 № 48930661, відповідно до якого за позивачем було зареєстровано право постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 0,0154 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

Право постійного користування земельними ділянками набуте навчально-спортивною базою «Скадовськ» (на даний час навчально-спортивна база «Колос») на підставі рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області від 07.07.1993 №174 та посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серії XC-XVI-1-80 від 03.01.1994, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8.

Як встановлено судом першої інстанції, загальна площа земельної ділянки, на момент виникнення прав позивача становила - 2,9468 га.

Разом з тим, земельні ділянки із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га та із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 0,0154 га, які розташовані за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61, були утворені при поділі земельної ділянки площею 2,9468 га.

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Стаття 22 Земельного кодексу Української РСР, чинного на момент видачі позивачу державного акта на право постійного користування землею, встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За висновками рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 визначено, що діюча стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Отже, використання земельної ділянки на праві постійного користування здійснюється позивачем на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії XC-XVI-1-80 від 03.01.1994.

Державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі було проведено 15.08.2013, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013, та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:001:0353.

В подальшому, рішенням Скадовської міської ради від 09.11.2018 було вирішено надати дозвіл на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0353, яка знаходиться в постійному користуванні позивача.

Заявою від 31.01.2019 позивач надав згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0353, на дві окремі земельні ділянки площею 0,0154 га та 2,9314 га.

Заявою від 13.05.2019 № 174 позивач надав добровільну відмову від права постійного користування на одну із виділених земельних ділянок площею 0,0154 га із кадастровим номером :01:001:1259.

Рішенням відповідача-2 від 24.05.2019 № 991 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу зазначеної вище земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки за кадастровим №:01:001:1259 площею 0,0154 га та за кадастровим №:01:001:1258 площею 2,9314 га.

Пунктом 3 вказаного рішення позивача було зобов`язано в місячний термін звернутися до Скадовської міської ради із заявою щодо оформлення речових прав на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га.

25.09.2019 речове право позивача, а саме право постійного користування земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га зареєстроване у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою містить стаття 141 Земельного кодексу України. Так, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

За вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га не є новоутвореною в порядку відведення, не надана Підприємству об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" новим рішенням у постійне користування, сформована в результаті поділу та перебуває у постійному користуванні позивача з 1994 року.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Стаття 4 означеного Закону закріплює, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування земельної ділянки.

Частиною 4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Положеннями частини 2 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року.

Так, відповідно до частини 3 цієї норми державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

У пункті 81-1 Порядку встановлено, що державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, законодавством встановлено особливий порядок державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року.

Як було зазначено вище, право простійного користування земельною ділянкою набуто позивачем на підставі рішення від 07.07.1993 №174, тобто до 01 січня 2013 року.

Поділ зазначеної земельної ділянки жодним чином не вплинув на зміст права позивача, а право постійного користування не припинилось, а продовжило своє існування і після поділу земельної ділянки.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 7.36 постанови від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

У пункті 65 постанови від 18.11.2020 у справі № 904/6059/19 Верховний Суд, зокрема, зазначив про те, що норми права вказують на те, що у разі поділу земельної ділянки змінюються межі, площа та кадастровий номер цієї земельної ділянки, проте обсяг прав попереднього землекористувача, набутий на таку земельну ділянку у встановленому законом порядку на підставі Державного акта на право постійного користування землею, не змінюється, у зв`язку з чим зміна кадастрового номера, здійснена з дотриманням вищенаведених норм закону, не є правовою підставою, передбаченою положеннями статті 141 Земельного кодексу України для, припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, в силу приписів частини 2 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 81-1 Порядку державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га була проведена без подачі рішення (документа) на підставі якого набуто речове право.

Враховуючи викладене, посилання у висновку як на мотив скасування рішення щодо державної реєстрації на порушення частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 812 Порядку є безпідставним.

Так, державний виконавець під час проведення державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га перевірив наявність всіх необхідних документів та провів державну реєстрацію належним чином у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Положеннями статті 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині скасування наказу від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання за Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" права постійного користування на земельну ділянку, слід зазначити наступне.

У результаті задоволення скарги відповідача-2 шляхом прийняття оспорюваного наказу було по суті порушено речове право позивача - право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу Україи способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до частини 2 статті 395 Цивільного кодексу України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Згідно зі статтею 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки відповідачем-2 не визнається право позивача на постійне користування земельною ділянкою, Підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос" документально підтверджено наявність підстав права постійного користування, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. При цьому, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог є необґрунтованими, оскільки не спростовують правильність висновків місцевого господарського суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №923/629/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Міністерство юстиції України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №923/629/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі №923/629/21 залишити без змін.

Матеріали справи №923/629/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 11.08.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська