ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 серпня 2022 року Справа № 903/246/22

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ , м.Луцьк

до відповідача: Приватно-орендно сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка, Горохівський р-н., с.Губин

про стягнення 3 098 812,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ звернувся з позовом до Приватно-орендно сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка в якому просить стягнути 3 098 812,61 грн. заборгованості з них: 2 666 272,72 грн. основного боргу, 201 380,14 грн. пені, 31 624,55 грн. 3% річних, та 199 535,20 грн. (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, яка є прийнята судом)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №114103ADNECP016 від 01.01.2016, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.05.2022.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкладено підготовче засідання на 20.06.2022.

Ухвалою суду від 20.06.2022 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 08.08.2022.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.

Представник позивач через відділ діловодства суду подав заяву за вх.№01-68/46/22 від 08.08.2022 у якій вказує, що після подання позовної заяви до суду відповідачем 10.05.2022 було сплачено частково основну заборгованість, а відтак позивач просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути із відповідача 2 456 098,34 грн. заборгованості з них: 2 023 558,45 грн. основного боргу, 201 380, 14 грн. пені, 31 624,55 грн. 3% річних, та 199 535,20 грн. інфляційних втрат, а також просить суд здійснювати судовий розгляд справи без його участі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За наслідками розгляду в судовому засіданні заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що виходячи із змісту поданої заяви, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму основного боргу . При цьому, заява позивача про зменшення позовних вимог подана до початку розгляду справи по суті, відповідає вимогам, встановленим ст. 170 ГПК України.

Оскільки, зменшення розміру позовних вимог це процесуальне право, передбачене Господарським процесуальним кодексом України, заява позивача за вх.№01-68/46/22 від 08.08.2022 про зменшення розміру позовних вимог підлягає до задоволення, а відтак має місце нова ціна позову 2 456 098,34 грн., з якої і вирішується спір.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

01.01.2016 між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Івана Франка, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» було укладено договір № 114103АDNECP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.

Згідно п. 1.1. договору, сторонами передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно із п. 2.9.1.-2.9.5. договору сторонами узгоджено, що за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 4.2.3. договору передбачено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 6.2.1. договору сторонами передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Річний плановий обсяг постачання газу становить до 35, 700 тис. куб.м.(п. 1.2 договору).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.2 договору ціна газу становить 6411,70 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1282,34 грн., а всього з ПДВ 7694,04 грн.

Розрахунковий період за договором становить один календарний місяць 07:00 год першого дня місяця до 07:00 год дня наступного місяця включно.(п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2.1 договору сторони узгодили те, що 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місця, що передує місяцю постачання споживач самостійно розраховує суму платежу виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною що діяла у попередньому місяці

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (про транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1 договору).

Відповідно до п. 2.9.2 договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п. 2.9.3 договору).

Згідно з п. 2.9.5 договору у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ чи оператора ГТС. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обгрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника. (п. 2.9.5 договору)

Даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Пунктом 11.2 договору сторони погодили, що договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до п. 5 гл. 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, оператор ГРМ (АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз») в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Разом з тим, між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Івана Франка, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» було укладено до договору № 114103АDNECP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів додаткові угоди №4 від 01.01.2017, №1/1 від 01.01.2018, №1/2 від 01.01.2019, №1/3 від 31.12.2019, №2 від 01.10.2020, № ДУ-3/114103АDNECP16 від 01.01.2021, № ДУ-3/114103АDNECP016 від 31.01.2021, ДУ-5/114103АDNECP016 від 01.05.2021, ДУ-6/114103АDNECP016 від 01.06.2021, ДУ-7/114103АDNECP016 від 01.07.2021, ДУ-8/114103АDNECP016 від 02.08.2021, ДУ-9/114103АDNECP016 від 01.09.2021, ДУ-10/114103АDNECP016 від 01.10.2021, ДУ-11/114103АDNECP016 від 01.11.2021, ДУ-12/114103АDNECP016 від 01.12.2021, ДУ-13/114103АDNECP016 від 31.12.2021, ДУ-14/114103АDNECP016 від 01.01.2022, ДУ-15/114103АDNECP016 від 01.02.2022.

Проте, додаткова угода №1/1 від 01.01.2018 не підписана зі сторони відповідача та примірник до позивача не повернутий. Разом з тим, у матеріалах справи відсутня обґрунтована відмова відповідача від підписання даної додаткової угоди.

Як слідує із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору та додаткових угод поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання передачі, а саме:

- № ВОЗ81011353 від 30.09.2021 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в вересні 2021 р. було поставлено 267,9 м3 природного газу на суму 8000,53 грн.

- № ВОЗ81012645 від 31.10.2021 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в жовтні 2021 р. було поставлено 64017,42 м3 природного газу на суму 2 411 785,37 грн.

- № ВОЗ81013989 від 30.11.2021 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в листопаді 2021 р. було поставлено 221 569,2 м3 природного газу на суму 7 902 019,86 грн.

- № ВОЗ81015466 від 31.12.2021 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в грудні 2021 р. було поставлено 74 382,88 м3 природного газу на суму 2 667 659,87 грн.

- № ВОЗ82000482 від 31.01.2022 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в січні 2022 р. було поставлено 23 639,98 м3 природного газу на суму 1 552 529,45 грн.

- № ВОЗ82001011 від 28.02.2022 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в лютому 2022 р. було поставлено 1 782,58 м3 природного газу на суму 87 638,57 грн.

- № ВОЗ82002008 від 31.03.2022 р. до договору на постачання природного газу № 114103АDNECP016 в березні 2022 р. було поставлено 1 188,76 м3 природного газу на суму 58 444,07 грн., однак останній не підписаний споживачем. Разом з тим, у матеріалах справи відсутня обґрунтована відмова відповідача від підписання даного акту, а відтак з урахуванням умов п. 2.9.5. договору даний акт вважається підписаними споживачем. Крім того, судом встановлено, що обсяги розподіленого споживачу природного газу за березень 2022 року підтверджуються листом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (Оператор ГРМ) № 430-Лв-1470-0422 від 14.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не оплатив послуги з поставки природного газу, у зв`язку з чим заборгованість складає у розмірі 2 456 098,34 грн.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У порушення вимог чинного законодавства та умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгованість склала 2 023 558,45 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти суми боргу за надані послуги суду не надав.

Відтак, суд дійшов до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений природний газ в сумі 2 023 558,45 грн. основного боргу є підставною та підлягає до задоволення.

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 201 380,14 грн. за період з 11.10.2021 по 11.04.2022, 3% річних у розмірі 31 624,55 грн. за період з 11.10.2021 по 11.04.2022 та інфляційні втрати у розмірі 199 535,20 грн. за період жовтень 2020 року-березень 2021 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 199 535,20грн. - інфляційних збитків та 31624,55 грн. - 3% річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення пені позивач зазначає, що пунктом 6.2.1. договору передбачена відповідальність споживача, яка полягає в тому, що у разі порушення строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 ГК України, з урахуванням положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи вище зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені обумовлене умовами договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 201 380,14 грн.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Оцінюючі подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та не підлягають до задоволення.

Оскільки, спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 231, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка ( 45726, с. Губин, вул. Луцька, 43 Горохівський р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (43025, м. Луцьк, пр. Молоді, 14А, ) 2 456 098,34 грн. заборгованості з них: 2 023 558,45 грн. основного боргу, 201 380, 14 грн. пені, 31 624,55 грн. 3% річних, та 199 535,20 грн. та судовий збір в сумі 36 841,48 грн.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

17.08.2022

Суддя В. М. Дем`як