номер провадження справи 15/207/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2022 Справа № 908/3875/21

м. Запоріжжя Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за позовом Концерну Міські теплові мережі, юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, 137; фактична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4

до відповідача Приватного підприємства СВЗ, 69041, м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 26

про стягнення коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи

суть спору

30.12.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя до відповідача Приватного підприємства СВЗ, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 241 010,06 грн, з яких: основна заборгованість в розмірі 208 758,42 грн, 3% річних в розмірі 10 192,62 грн, інфляційні втрати в розмірі 22 059,02 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021, справу № 908/3875/21 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 15.03.2022 відкладено розгляд справи № 908/3875/21 за правилами спрощеного позовного провадження на період після закінчення строку, на який було введено воєнний стан.

Враховуючи, що Господарський суд Запорізької області не припинив свою роботу і продовжує здійснювати правосуддя, відповідач Приватне підприємство СВЗ, м. Запоріжжя, знаходиться на підконтрольній території України та згідно із сайтом Укрпошта кореспонденція по місту Запоріжжя доставляється, суд ухвалою суду від 02.06.2022 продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/3875/21. Запропоновано відповідачу надати у строк до 30.06.2022, відповідно до ст. 167 ГПК України, надати заперечення разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача. Запропоновано позивачу у строк до 15.07.2022 у разі отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив, відповідачу надати у строк до 01.08.2022, відповідно до ст. 167 ГПК України, заперечення разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача.

Позов заявлено з тих підстав, що у період із листопада 2018 по квітень 2021 позивач здійснював постачання теплової енергії Приватному підприємству «СВЗ» до приміщення розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, буд. 5, та виставляв останньому рахунки на оплату теплової енергії, які разом з актами приймання-передачі теплової енергії надсилав на адресу відповідача. Проте, відповідач акти приймання-передачі не повернув, оплату не здійснив. Позивач звернувся до відповідача з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії у нежитлове приміщення, яке належить відповідачу. Однак, договір між сторонами не укладений. У період з листопада 2018 по квітень 2021 відповідачу було відпущено теплової енергії на загальну суму 208 758,42 грн, що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. Факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу були нараховані 22 059,02 грн інфляційних втрат та 10 192,62 грн 3% річних. Позов обґрунтований ст. ст. 11, 15, 16, 258, 509, 525, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 193, 222 Господарського кодексу України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 за № 2633-ГУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198.

Відповідач проти позову заперечив із підстав, викладених у відзиві від 18.07.2022. Зазначив, що у провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа № 908/2274/19 між тими ж сторонами з того ж самого предмету позовних вимог, за результатами якої судом 04.11.2019 ухвалено рішення, яким у позові було відмовлено у стягненні заборгованості з листопада 2018 по квітень 2019, також у провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа № 908/2958/20, за результатами якої Господарським судом Запорізької області ухвалено рішення, яким провадження у справі № 908/2958/20 за вимогою про стягнення 81 705,28 грн заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада 2018 по квітень 2019, закрито. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада по грудень 2019 - відмовлено. Судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі № 908/2958/20 залишено без змін, згідно постанови № 908/2958/20 Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021. У зв`язку з цим відповідач просив закрити провадження у справі № 908/3875/21 за вимогою про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, що виникла у період із листопада 2018 року по квітень 2019 року та з листопада по грудень 2019 року на підставі ст. 231 ГПК України. Щодо суті позовних вимог зазначив, що підставою для здійснення оплати є факт придбання товару, замовлення (отримання послуги) чи будь-яке інше отримання матеріального блага. Натомість, між сторонами не укладалися будь-які договори на споживання теплової енергії та гарячої води, будь-яким чином не замовлялися й інші послуги, а також не спричинялася майнова чи матеріальна шкода, яка б надавала право позивачу звернутися до відповідача з вимогами щодо здійснення оплати. Позивачем не подано доказів на підтвердження факту передачі майна чи виконання послуги, здійсненої роботи. Акти про спожиту теплову енергію не можуть бути розцінені як належні докази, оскільки складені в односторонньому порядку позивачем. Вимога позивача про стягнення з відповідача 10 192,62 грн - 3 % річних та 22 059,02 - інфляційні втрати є необгрунтованою та безпідставною оскільки між позивачем та відповідачем не існує ніяких правовідносин. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 30.06.2022 сплив тридцяти денний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 01.08.2022.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.4 третьої редакції Статуту Концерну Міські теплові мережі основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності Концерну є, зокрема, виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут. Основними функціями Концерну є: забезпечення розвитку теплофікаційного господарства та забезпечення тепловою енергією населення для комунально-побутових потреб, бюджетних установ і організацій, госпрозрахункових підприємств, інших об`єктів, розташованих в зоні діяльності Концерну; збір коштів за послуги теплопостачання зони діяльності Концерну (територія міста Запоріжжя) з метою централізованих розрахунків за енергоресурси.

Згідно із приписами статті 1 Закону України Про теплопостачання постачання теплової енергії (теплопостачання) здійснюється на підставі договору. Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений статтею 181 ГК України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Позивач надіслав на адресу відповідача лист від 21.07.2016 № 4127/09-3, яким наполягав терміново звернутися до філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району для укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на нежитлові підвальні приміщення загальною площею 481,1 кв.м по вул. Трегубенка, 5.

Листом від 03.08.2016 № 4376/09-3 позивач надіслав відповідачу 2 примірника підписаного і оформленого договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100660 від 01.08.2016, який просив розглянути, підписати, завірити печаткою і 1 примірник повернути.

Відповідач листом від 10.09.2016 № 1/16 на вказаний лист просив припинити постачання теплової енергії на об`єкт: нежитлове приміщення підвалу загальною площею 481,1 кв.м по вул. Трегубенка, 5.

Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100660 від 01.08.2016, який направлявся позивачем відповідачу, відповідачем не підписаний. Доказів укладення договору у судовому порядку матеріали справи не містять.

Враховуючи наведені приписи законодавства наявність договору на відпуск енергії між сторонами у даному випадку є обов`язковим.

Однак, як встановлено судом, договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді між сторонами у справі укладений не був.

Позивач, при розгляді дійсного спору, факт не укладення з відповідачем договору підтвердив.

При цьому суд зазначає, що відповідно до приписів ст.ст. 1212, 1213 ЦК України відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії не може бути підставою для звільнення споживача теплової енергії від обов`язку проведення розрахунку за фактично спожиту теплову енергію.

Позивач у позовній заяві вказав, що заборгованість у відповідача виникла за період із листопада 2018 року по квітень 2021 року за постачання теплової енергії у нежитлове приміщення загальною площею 481,1 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, буд. 5, яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Позивачем до матеріалів справи долучені копії рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води за спірний період та реєстри їх поштового направлення відповідачу.

За період із листопада 2018 року по квітень 2021 року позивачем виписані рахунки та складені акти на загальну суму 208 758,42 грн.

Як встановлено судом при розгляді данної справи, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебувало декілька справ між цими сторонами з того ж самого предмету позовних вимог, а саме:

- справа № 908/2274/19, за результатами якої судом 04.11.2019 ухвалено рішення, яким у позові було відмовлено у стягненні заборгованості з листопада 2018 року по квітень 2019 року;

- справа № 908/2958/20, за результатами якої Господарським судом Запорізької області ухвалено рішення, яким провадження у справі № 908/2958/20 за вимогою про стягнення 81 705,28 грн заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада 2018 року по квітень 2019 року, закрити. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада по грудень 2019 року - відмовлено.

Таким чином, сума заявлених вимог у справі № 908/3875/21 є тотожною сумі за аналогічний період у дійсній справі, відтак площа об`єкту нерухомості, на яку здійснювалося нарахування, є однаковою у вказаних справах.

Судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 у справі № 908/2958/20 залишено без змін, згідно з постановою № 908/2958/20 Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021.

До того ж, подання позивачем розрахунку теплового навантаження, методики нарахування та інших доказів у цій справі не свідчить про іншу підставу позову у справі № 908/3875/21, ані ж у справі № 908/2274/19 та № 908/2958/20.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Відтак, предмет та підстава заявленого позову у справах справа № 908/2274/19 та № 908/2958/20 є тими ж самими, що й у даній справі (стосовно стягнення основного боргу за період із листопада 2018 року по грудень 2019 року у сумі 91 321,40 грн). Також спір у справах № 908/2274/19 та № 908/2958/20 виник між тими ж самими сторонами, що й спір у дійсній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи наведене, провадження у справі № 908/3875/21 за вимогою про стягнення 91 321,40 грн заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада 2018 по грудень 2019, необхідно закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення основного боргу у сумі 117 427,02 грн. за відпущену теплову енергію та гарячу воду у період із січень 2020 року по квітень 2021 року включно суд зазначає таке.

Позивачем до позовної заяви долучено методику нарахування за фактично відпущену теплову енергію за період з листопада 2018 по грудень 2019. У методиці зазначено, що житловий будинок № 5 по вул. Трегубенка оснащений приладом обліку теплової енергії, розрахунок нарахування за опалення відповідача проводиться згідно показникам будинкового приладу обліку пропорційно навантаження.

Згідно із вказаної методики теплове навантаження приймалося - 39371 ккал/год. щомісяця.

Разом з тим, як зазначено вище, розрахунок теплового навантаження складений у 2016 році. При складанні розрахунку приймалися вихідні дані: температура повітря у приміщенні 18 С0, розрахункова температура вуличного повітря мінус 22 С0.

Доказів того, що у спірний період вказані вихідні дані (температура повітря) були саме такими, як зазначено у розрахунку, позивачем не подано та не обґрунтовано належними доказами застосування вказаного розрахунку у спірний період. Докази зняття показань приладів обліку теплової енергії у будинку за спірний період не подані.

Позивачем подана методика нарахування за фактично відпущену теплову енергію за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року.

Позивачем також не подано доказів щодо наявності єдиної системи централізованого опалення нежитлового приміщення відповідача з житловим будинком по вул. Трегубенка, 5, зокрема актів обстеження нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, позивачем має бути доведено обсяг фактично спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період.

Разом з тим, враховуючи наведене вище, у суду відсутні будь-які належні та допустимі у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України докази того, що відповідачу у період із січня 2020 по квітень 2021 у належне йому нежитлове приміщення за адресою м. Запоріжжя, вул. Трегубенка, 5 було відпущено теплову енергію та гарячу воду, а відтак і факт її фактичного споживання.

Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, які долучені до матеріалів справи, відповідачем не підписані. Належних доказів на підтвердження направлення актів приймання передачі-теплової енергії та рахунків відповідачу матеріали справи не містять. Подані позивачем реєстри відправлених рахунків, актів приймання-передачі т/енергії за період із січня 2020 року по квітень 2021 року не можуть вважатися такими доказами, оскільки складені позивачем, відмітки поштового відділення зв`язку щодо приймання до відправлення документів не містять, відповідних квитанцій поштових відділень зв`язку до матеріалів справи також не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи вказану справу по суті спору судом враховано, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини (факти), на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період: період із січня 2020 по квітень 2021на суму 117 437,02 грн, відповідно не доведена і заявлена до стягнення сума 117 437,02 грн основного боргу

Вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 192,62 грн та втрат від інфляції в розмірі 22 059,02 грн також залишаються судом без задоволення, оскільки позивачем не доведено як виникнення так і прострочення відповідачем грошового зобов`язання, а отже відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі про стягнення основного боргу в розмірі 91 321,40 грн, 3% річних у розмірі 10 192,62 грн та втрат від інфляції в розмірі 22 059,02 грн не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України в частині відмови в задоволенні позовних вимог покладається на позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ст. 1 Закону України Про судовий збір визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до господарського суду було сплачено судовий збір за платіжними дорученнями № 12233 від 10.08.2021 у розмірі 2270,00 грн та № 12234 від 10.08.2021 у розмірі 2270,00 грн на загальну суму 4540,00 грн.

Судом встановлено, що сума судового збору, що підлягає сплаті за вказаним позовом становить 3615,15 грн, тобто позивачем було внесено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено законом, переплата судового збору складає 924,85 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Оскільки позовна заява містить клопотання позивача про повернення переплаченої суми судового збору, суд вважає за необхідне повернути із Державного бюджету України зайво сплачений судовий в розмірі 924,85 грн, про що винести ухвалу.

Керуючись ст. ст. 129, 202, 222, 231, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Провадження у справі № 908/3875/21 за вимогою про стягнення 91 321,40 грн заборгованості за відпущену теплову енергію та гарячу воду, що виникла у період із листопада 2018 по грудень 2019, закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постановити ухвалу про повернення з Державного бюджету України зайво сплачений судовий в розмірі 924,85 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 серпня 2022 року.

Судя І. С. Горохов