ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/387/22

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши матеріали позовної заяви,

за позовом: Керівника Брегівської окружної прокуратури Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 02909967, Закарпатська область, м. Берегове, вул. І. Сечені, 15,

в інтересах держави в особі:

позивача: Відділ освіти Брегівської районної державної адміністрації, код ЄДРПОУ - 40297811, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мукачівська, буд. 6,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП", код ЄДРПОУ - 39869593, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, буд. 53,

про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 765 004,81 грн.

в с т а н о в и в:

Керівник Брегівської окружної прокуратури Закарпатської області звернувся з позовом до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Відділу з питань освіти Брегівської районної державної адміністрації про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП" безпідставно отриманих на підставі нікчемних угод коштів у розмірі 765 004,81 грн.

Описова частина рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою запропоновано сторонам надати заяви по суті справи у встановлені судом строки.

Дана ухвала була направлена сторонам, зокрема відповідачу на його офіційну електронну адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Розгляд справи здійснено судом без виклику сторін, підписано повний текст рішення.

І. Виклад позиції Прокурора.

В обґрунтування заявлених вимог, Прокурор покликається на те, що за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження №000155 від 31.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 ККУ, та за результатами опрацювання інформації, що міститься у відкритому доступі на веб - порталі "Prozorro", встановлено, що у січні-лютому 2018 року позивачем проведено відкриті торги щодо закупівлі "природного газу" ДК 021:2015:09120000-6 - газове паливо - 400 000 м. куб. з очікуваною вартістю 3 564 000,00 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ТОВ "УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП" з ціновою пропозицією 3 564 000,00 грн. з ПДВ, з яким укладено договір від 08.02.2018 за №17-404 на постачання природного газу.

Згідно до п. 4.1. договору ціна газу за 1000 м. куб. становить 8910,00 грн. з ПДВ. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором та на дату його укладення становить 3 564 000,00 гривень.

Згідно п. 4.2. договору, однією з підстав зміни ціни газу є зміна ціни за одиницю товару не більше як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Прокурор зазначає, що в порушення вимог ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на момент підписання та виконання Договору), були укладені додаткові угоди до Договору, якими були внесені зміни до Договору, зокрема підвищено ціну за 1000 кубічних метрів газу.

Таким чином, позивачем (споживачем) впродовж 2018 року та в січні 2019 року проведено зайву оплату постачальнику (відповідачу) за спожитий газ на загальну суму 765 004,81 грн., чим завдано шкоду державі на вказану суму. Прокурор зазначає, що вищенаведені розрахунки також підтверджуються висновком експерта від 14.08.2020 №14/58.

Прокурор стверджує, що реалізація природного газу у січні - травні 2018 року, жовтні - грудні 2018 року та в січні 2019 року згідно з укладеним договором здійснювалася за цінами, що не відповідають умовам зазначеного вище договору та ЗУ "Про публічні закупівлі".

На підставі вищевикладеного, Прокурор просить стягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно сплачені грошові кошти у розмірі 765 004,81 грн. та покласти на Відповідача сплачений судовий збір у сумі 11 475.07 грн.

ІІ Виклад позиції Позивача.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, юридичною адресою позивача значиться - 90202, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мукачівська, буд. 6. Електронною поштою відповідача значиться - .

Згідно ч. 6 ст. 120 ГПК України, суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Отже, позивач, є належно повідомленим про відкриття провадження та про необхідність подачі заяв по суті справи. Однак, від позивача не надійшло жодних заяв по суті справи станом на дату ухвалення рішення судом.

Згідно ч. 10 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Таким чином, суд зазначає, що позивач своїми правами в даній справі не скористався, пояснень щодо позову і відзиву не надав і, відповідно, суд вправі на виконання ч. 10 ст. 81 ГПК України, розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Відтак, оскільки позивач повідомлений про строк подання заяв по суті справи належним чином, не скористався своїм правом на подання пояснень у встановлений судом строк, суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ Виклад позиції Відповідача.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, юридичною адресою відповідача значиться - 88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, буд. 53. Електронною поштою відповідача значиться - .

Згідно ч. 6 ст. 120 ГПК України, суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Отже, відповідач, є належно повідомленим про відкриття провадження та про необхідність подачі заяв по суті справи. Однак, станом на дату ухвалення судом рішення, заяв по суті справи від відповідача не надійшло.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, за правилами, визначеними нормою статті 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Але, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Отже, з досліджених судом відносин суд виходить з того, що відповідач не заперечує проти дійсності обставин, що викладені у позовній заяві та підтверджені відповідними доказами.

Суд керується приписами статті 2 ГПК України, згідно яких завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, відповідач повідомлений про строк подання відзиву належним чином, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, відтак суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вирішує спір відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову тощо.

Також, згідно ч. 10 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

ІV. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи та давши їм відповідну правову оцінку, судом встановлено таке:

4.1. Відділом освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації, правонаступником якого є відділ з питань освіти Берегівської районної державної адміністрації, проведено відкриті торги щодо закупівлі "природного газу" ДК 021:2015:09120000-6 - газове паливо - 400 000 м. куб. з очікуваною вартістю 3 564 000,00 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ТОВ "УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП" з ціновою пропозицією 3 564 000,00 грн. з ПДВ, з яким укладено договір від 08.02.2018 за №17-404 на постачання природного газу (далі - договір) (а. с. 40 - 46).

Згідно п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ ДК 021:2015 - газове паливо (газ природний) споживачу в необхідних для споживача обсягах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

У п. 2.2. зазначено, що річний плановий обсяг постачання газу - 400,000 тис. куб. м.

Пунктом 2.3. передбачені планові обсяги постачання газу по місяцях.

Згідно п. 2.4. договору, дані обсяги є плановими та можуть зменшуватися залежно від реального фінансування видатків та споживання споживача.

Відповідно до п. 3.2. договору, приймання - передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Акти приймання - передачі природного газу, що зазначені у п. 3.3. договору, складаються споживачем за формою, наданою постачальником, на підставі технічних актів приймання-передачі газу до кінця місяця споживання, а не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 4.1. договору, постачання газу здійснюється за остаточною ціною пропозиції постачальника за результатом аукціону.

Ціна газу за 1000 м. куб. - 8 910,00 грн. з ПДВ. Вартість фактично поставленого споживачу обсягу газу, протягом відповідного місяця постачання, визначається як добуток ціни газу та обсягу фактично поставленого споживачу газу, за відповідний місяця постачання, згідно актів приймання-передачі.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором та на дату його укладання становить 3 564 000,00 гривень.

Відповідно до п. 4.2. договору, ціна газу підлягає зміні зокрема з наступних підстав: зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У пункті 4.3. договору вказано, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

Згідно п. 4.2. договору, усі зміни і доповнення до договору, оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 8.7. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині фінансових зобов`язань - до повного їх виконання сторонами.

Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

У пункті 9.1. договору передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених договором та Законом України "Про публічні закупівлі", зокрема: 1) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Внесення таких змін можливе за наявності пред`явленого Постачальником обґрунтованого документального підтвердження коливання ціни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу (довідка з Торгово-промислової палати України чи її територіальних відділень і т.д.); 2) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Згідно п. 8.2. договору, будь-які зміни і доповнення до даного договору, в тому числі щодо коригування його вартості, вважаються дійсними, якщо вони оформлені належним чином в письмовому вигляді та підписані уповноваженими на це представниками сторін, та є невід`ємними частинами договору.

4.2. 19.02.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору (а. с. 47 - 48), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 9800.00 грн. з ПДВ (збільшено на 9.99%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 363.673 тис. м. куб. (зменшено на 9.08%)

22.02.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору (а. с. 49 - 50), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 10680.00 грн. з ПДВ (збільшено на 8.98%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 333.707 тис. м. куб. (зменшено на 8.24%). При цьому встановлено, що закупівля природного газу за вказаною ціною проводиться з 01.02.2018.

Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з підписанням додаткових угод №1 від 19.02.2018 та №2 від 22.02.2018 річний плановий обсяг постачання газу був зменшений з 400,000 тис. м. куб. до 33,707 тис. м. куб. (на 16,57%), а загальна вартість договору не змінилась.

4.3. 20.06.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору (а. с. 51 - 52), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 10893.00 грн. з ПДВ (збільшено на 1,99%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 327.182 тис. м. куб. (зменшено на 1,96 %). При цьому встановлено, що закупівля природного газу за вказаною ціною проводиться з 01.06.2018.

21.09.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору (а. с. 53 - 54), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 11980.00 грн. з ПДВ (збільшено на 9,98%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 313,326 тис. м. куб. (зменшено на 4,26 %).

Додаткова угода №5 до договору була укладена між сторонами 26.09.2018 (а. с. 55 - 56), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 13175.00 грн. з ПДВ (збільшено на 9,98%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 297.981 тис. м. куб. (зменшено на 4,87 %). При цьому встановлено, що закупівля природного газу за вказаною ціною проводиться з 01.09.2018.

19.10.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №7 до договору (а. с. 57 - 58), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 14490.00 грн. з ПДВ (збільшено на 9,98%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 284,103 тис. м. куб. (зменшено на 4,66 %). При цьому встановлено, що закупівля природного газу за вказаною ціною проводиться з 01.10.2018.

23.10.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №8 до договору (а. с. 59 - 60), якою внесено зміни до п. 4.1. договору та збільшено ціну газу за 1000 м. куб. до 14910.00 грн. з ПДВ (збільшено на 2,9%) та зменшено річний плановий обсяг постачання газу до 280,18663 тис. м. куб. (зменшено на 1,38 %). При цьому встановлено, що закупівля природного газу за вказаною ціною проводиться з 01.10.2018.

Додатковою угодою №9 від 30.01.2019 (а. с. 61) внесено зміни до п. 4.1. договору та встановлено, що дія договору продовжена на строк до 20.02.2019, достатній для проведення процедури закупівлі у 2019 році в обсязі, що не перевищує 20% суми визначеної в договорі, що становить 712 800,00 грн. Даною ж додатковою угодою встановлено плановий обсяг постачання газу, який складав 52,029 тис. м. куб., а розрахунок за даною додатковою угодою проведено в січні за ціною 13 700,00 грн. за 1000 м. куб.

4.4. Судом встановлено, що згідно долучених платіжних доручень (а. с. 62 - 76) споживач (позивач) справді сплатив на користь постачальника (відповідача) грошові кошти у сумі 3 564 000,00 грн. Оплата даних коштів також підтверджується і виставленими постачальником (відповідачем) рахунками - фактурами на оплату на загальну суму 3 564 000,00 грн. (а. с. 77 - 83).

Також, позивачем на виконання умов додаткової угоди №9 до договору було перераховано на користь відповідача ще додатково 712 800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №80 від 12.02.2019 (а. с. 85) і актом №284 від 12.02.2019 прийому -передачі природного газу на суму 712 800,00 грн. (а. с. 86).

4.5. В обґрунтування необхідності укладення додаткових угод до договору, відповідач адресував позивачу листи із зазначенням необхідності підвищення ціни до 10% через збільшення закупівельних цін на постачання природного газу. Додатками до даних листів відповідач долучав підтвердження від торгово - промислових палат (висновки, довідки), де вказувались ціна на природний газ за запитуваний період та на які посилався відповідач при обґрунтуванні підняття цін (а. с. 87 - 100).

4.6. У висновку експерта №8569-8570 від 12.09.2019 (а. с. 101 - 119) вказано, що ринкова вартість природного газу для не побутових споживачів за 2018 - 2019 рік є меншою ніж зазначав відповідач у листах до позивача. Тобто, відповідно, ціни, які були підтверджені сторонами у додаткових угодах до договору є необґрунтовано високими та не відповідають ситуації на ринку.

До матеріалів справи долучено також висновок експерта від 14.08.2020 №14/58 (а. с. 120 - 146), у висновках якого вказано, що відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації завдано шкоди (збитків) на загальну суму 1 011 800,06 грн.

4.7. Проаналізувавши зміст укладених додаткових угод та долучених до матеріалів справи висновків експертів, суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю зміни ціни на ринку природного газу України у бік збільшення у січні - березні 2018 року та невідповідністю додаткових угод №1 і №2 вимогам законодавства, вбачається, що реалізація природного газу позивачу у січні - травні 2018 року мала здійснюватися за ціною, зазначеною в договорі, а саме за ціною - 8910,00 грн. з ПДВ за 1000 метрів кубічних. Укладення наступних додаткових угод було порушенням діючого договору, ЗУ "Про публічні закупівлі" та звичайних звичаїв ділового обороту, оскільки їхнє укладення було діями спекуляції зі сторони відповідача, що призвело до зменшення обсягів постачання газу та збільшення ціни на нього.

Зокрема, судом встановлено, що беручи до уваги дані про фактичне споживання природного газу за лютий - травень 2018 року відповідно до виставлених рахунків (а. с. 80 - 83) - 145,055 тис. м. куб., позивач мав сплатити 1 292 440,05 грн. з ПДВ виходячи з ціни за природний газ 8910,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб., однак сплатив 1 549 187,40 грн. з ПДВ згідно даних вказаних вище рахунків та платіжних доручень, долучених до справи.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що переплата за спожитий газ за період - лютий - травень 2018 року склала 256 747,35 грн.

4.8. Споживання природного газу позивачем у червні - вересні 2018 року не здійснювалось, про що свідчить відсутність рахунків на оплату та актів прийому-передачі природного газу за вказані місяці. Відповідно, розрахунки між споживачем та постачальником за додатковими угодами №3, №4 та №5 не здійснювались.

Окрім того, у зв`язку з відсутністю зміни ціни на ринку природного газу України у бік збільшення у жовтні-грудні 2018 року та невідповідністю додаткової угоди №8 вимогам законодавства, вбачається, що реалізація природного газу позивачем у жовтні - грудні 2018 року мала здійснюватися з врахуванням здійсненого експертом перерахунку за ціною - 11 858,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб.

Зокрема, судом встановлено, що беручи до уваги дані про фактичне споживання природного газу відповідно до виставлених рахунків (а. с. 77 - 79) - 135,132 тис. м. куб., позивач мав сплатити 1 602 395,26 грн. виходячи з ціни за природний газ 11 858,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб., однак сплатив 2 014 812,60 грн. згідно даних вказаних вище рахунків та платіжних доручень, долучених до справи. Відтак, переплата за спожитий газ за період - жовтень - грудень 2018 року склала 412 417,34 грн.

Таким чином, позивачем доведено, що споживачем впродовж 2018 року проведено зайву оплату постачальнику за спожитий газ на загальну суму 669 164,69 грн., чим завдано шкоду державі на вказану суму.

4.9. За період 2019 року, а саме за січень 2019 року, відповідно до виставленого рахунку, позивачем фактичне споживання газу склало 52,209 тис. м. куб., вартість спожитого газу розрахована за ціною 13 700,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб. Однак, з урахуванням зменшення вартості газу в період з 01.02.2018 по 01.02.2019, розрахунок вартості спожитого газу повинен здійснюватися за ціною додаткової угоди №7, яка склала 11 858,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб. газу.

Беручи до уваги дані про фактичне споживання природного газу відповідно до акту прийому-передачі природного газу (а. с. 86) - 52,029 тис. м. куб., позивач мав сплатити 616 959,88 грн. виходячи з ціни за природний газ 11 858,00 грн. з ПДВ за 1000 м. куб., однак сплатив 712 800,00 грн. згідно даних вказаних вище рахунків та платіжних доручень, долучених до справи. Відтак, переплата за спожитий газ за період - січень 2019 року склала 95 840,12 грн.

Отже, позивачем доведено, що споживачем впродовж 2018 року та січня 2019 року проведено зайву оплату постачальнику за спожитий газ на загальну суму 765 004,81 грн. (669 164,69 грн. + 95 840,12 грн.), чим завдано шкоду установі на вказану суму.

4.10. Дослідивши всі матеріали справи, суд дійшов до висновку, що при укладанні сторонами додаткових угод до Договору були порушені вимоги чинного законодавства щодо публічних закупівель та позивачем були надмірно сплачені грошові кошти на користь відповідача за обсяги спожитого природного газу за період з лютого 2018 по січень 2019 року за нікчемними додатковими угодами. Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіряючи доводи і заперечення сторін, суд зазначає таке.

4.11. Норми законодавства, що регулюють спірні відносини.

Цивільний кодекс України.

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом.

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

2) визнання правочину недійсним.

Стаття 215. Недійсність правочину.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 509. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення.

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526. Загальні умови виконання зобов`язання.

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530. Строк (термін) виконання зобов`язання.

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Стаття 599. Припинення зобов`язання виконанням.

1. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610. Порушення зобов`язання.

1. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 626. Поняття та види договору.

1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629. Обов`язковість договору.

1. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 631. Строк договору.

1. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

2. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

3. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Господарський кодекс України.

Стаття 174. Підстави виникнення господарських зобов`язань.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Стаття 193. Загальні умови виконання господарських зобов`язань.

1. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

2. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

3. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

4. Управнена сторона має право не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

5. Зобов`язана сторона має право виконати зобов`язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

6. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

7. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

8. Управлена сторона, приймаючи виконання господарського зобов`язання, на вимогу зобов`язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов`язання повністю або його частини.

Закон України "Про публічні закупівлі" в редакції, яка була дійсною на момент укладення договору (27.01.2018) (далі - Закон)

Стаття 1. Визначення основних термінів.

5) договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Стаття 36. Основні вимоги до договору про закупівлю.

4) Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Стаття 37. Недійсність договору по закупівлю.

1. Договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог

частини четвертої статті 36 Закону.

Щодо представництва Прокурором інтересів держави.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України закріплено право на звернення до господарського суду. Зокрема, державні органи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Водночас у силу пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Неналежне виконання позивачем своїх обов`язків із захисту інтересів держави слугували підставою для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави аби інтереси держави були належно захищені.

Листом від 21.04.2022 (а. с. 189 - 191) керівник Берегівської окружної прокуратури повідомив позивача про виявлення порушень законодавства України про публічні закупівлі та просив повідомити про вжиті заходи щодо захисту інтересів держави.

Позивач листом від 29,04.2022 (а. с. 192 - 194) повідомив прокурора, що він не звертався до суду з питання визнання нечинними (скасування) додаткових угод до вищевказаного договору.

Позов прокурором подано до суду у даній справі 26.05.2022 року.

З наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що позивачем не здійснювався захист інтересів держави/місцевої громади у даних спірних правовідносинах, що є належними підставами для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Відтак, прокурором було дотримано порядок передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

4.12. Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦКУ, ст. 20 ГКУ, визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГКУ серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦКУ).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У якості правової підстави позову прокурором у цій справі зазначено порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі".

Згідно зі ст. 1 Закону, договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

У ч. 1 ст. 36 Закону визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом "Про публічні закупівлі"

Згідно ч. 4. ст. 36 3акону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону, договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 Закону.

У пункті 9.1. договору передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених договором та Законом України "Про публічні закупівлі", зокрема: 1) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Внесення таких змін можливе за наявності пред`явленого Постачальником обґрунтованого документального підтвердження коливання ціни такого товару на ринку, отриманого від уповноваженого органу (довідка з Торгово-промислової палати України чи її територіальних відділень і т.д.)

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Ціна за 1000 кубічних метрів газу на момент укладення сторонами Договору становила 8910,00 грн. з ПДВ, а на момент підписання сторонами додаткової угоди №8 ціна за 1000 кубічних метрів газу зросла до 14 910,00 грн. з ПДВ. Відповідно ціна збільшилась на більше ніж 10 відсотків. Оскільки, зазначені додаткові угоди були укладенні з порушенням частини четвертої статті 36 Закону, а саме ціна за одиницю товару збільшилася більше ніж на 10 відсотків внаслідок коливання ціни такого товару на ринку у порівнянні з ціною, яка була зазначена в Договорі та в тендерній пропозиції, то дані додаткові угоди є нікчемними на виконання вимог ч. 1 ст. 37 Закону. Крім того, позивач без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції ТОВ "Укртранссервіс-Груп" про збільшення ціни підписав додаткові угоди №1-9 внаслідок чого ціна за 1000 куб. м. газу збільшилася більше ніж на 10 відсотків, а обсяг поставки газу за Договором істотно зменшився.

Це призвело до повного нівелювання результатів відкритих торгів, тому що цінові пропозиції переможця і інших учасників торгів відрізнялися між собою несуттєво. Таким чином, держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, а газ по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла. Натомість, Позивач був змушений оплачувати газ за ціною, яка більше ніж на 10% вище, аніж встановлена договором, укладеним внаслідок відкритих торгів. Закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, ст. 652 ЦКУ передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Суд вважає, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш ніж на 10% шляхом так званого "каскадного" укладення подальших додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Аналогічні висновки закріплені в Постанові Верховного суду України від 18.06.2021 у справі 927/491/19.

Що стосується посилань відповідача на висновки/довідки торгово-промислових палат то вони не є належними доказами на підтвердження обставин коливання цін на природний газ. Вони за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру та не є висновками експерта.

Жоден із цих висновків не містить точної інформації про коливання цін на газ станом як на момент звернення Відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору, так і на момент підписання нікчемних додаткових угод. Крім того, в даних документах відсутня інформація за якою вибіркою проводилось визначення середньої ринкової ціни, у т.ч. по яких регіонах (областях). Суд звертає увагу, що постачальнику потрібно було не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є не прогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Суд дійшов висновку, що сторони Договору допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору, адже кожною наступною додатковою угодою ціна збільшувалась майже на максимально допустимий рівень - 9,97 % - 9,99%. Навіть наступне зменшення ціни на 1,5 % не було проведене з урахуванням вимог ч. 4 ст. 36 Закону, що вказує на нікчемність угод. Через таке недобросовісне збільшення ціни Відповідачем та в результаті укладення нікчемних додаткових угод державі в особі Відділу з питань освіти Берегівської районної державної адміністрації заподіяна шкода у виді надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 765 004,81 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Системний аналіз положень ст.ст. 11, 177, 202, ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15, постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 №3-11гс15 та від 24.09.2014 №6-122цс14.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У справі, що розглядається, нікчемними є додаткові угоди №1-10 до Договору. Нікчемність цих додаткових угод (недійсність відповідно до закону) не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані Договором, тобто зобов`язання є договірними.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимогу Прокурора про стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів в розмірі 765 004,81 грн. на підставі ч.1 ст. 670 ЦК України.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно платіжного доручення №571 від 14.06.2022 року Прокурором сплачено судовий збір у розмірі 11 475.07 грн.

З огляду на викладене, на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача слід покласти судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі в сумі 11 475.07 грн.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 129, 191, 236, 238, 241, 248 ГПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» (код ЄДРПОУ - 39869593) вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород Закарпатської області, на користь Відділу з питань освіти Берегівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 40297811) грошові кошти у розмірі 765 004,81 грн. (сімсот шістдесят п`ять тисяч чотири гривень 81 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП» (код ЄДРПОУ - 39869593) вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород Закарпатської області, на користь Закарпатської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 11 475.07 грн. (одинадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 07 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя П.Д. Пригуза