ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. Справа№ 910/6579/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Грищенко О.М.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.11.2021 (повне рішення складено 16.11.2021)

у справі №910/6579/21 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Е.Л.І.Т. Продукт»

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» про 1) визнання недійсною третейської угоди, яка включена до договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020, підписаного між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Міжнародний Інвестиційний Банк»; 2) визнання недійсним договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020, підписаного між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Міжнародний Інвестиційний Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що шляхом укладення між позивачем та відповідачем договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020 в забезпечення виконання кредитних зобов`язань ТОВ «Е.Л.І.Т. Продукт» по кредитному договору № 9.20 CBD від 29.04.2020, яким передбачено надання позичальнику кредитних коштів у доларах США, у ТОВ «Е.Л.І.Т. Продукт» виникло грошове зобов`язання, виражене в іноземній валюті, що є порушенням приписів ч. 2 ст. 198 ГК України, ст. 5 Закону України «Про іноземні валюти». За доводами позивача, п.1.4 договору поруки про безоплатне надання поручителем поруки не відповідає ст.558 ЦК України в частині права поручителя отримати плату за послуги, надані боржнику; договір поруки за відсутності підписів сторін на 1 сторінці, на якій зазначено істотні умови договору, відповідно до п.5.6 договору та є недійсним вцілому; а оскільки місце і дата укладення третейської угоди сторін, яка викладена у п.4 договору, міститься на 1 сторінці, ця угода також підлягає визнання недійсною, як така, що не відповідає ст.12 Закону України «Про третейські суди».

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/6579/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів невідповідності викладеної у п.4.1 договору поруки третейської угоди у вигляді арбітражного застереження встановленим вимогам щодо її форми та змісту, встановленим ст. 12 Закону України «Про третейські суди», положенням Цивільного кодексу України, натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в третейській справі № 9/21 про стягнення з нього та третьої особи неповернених кредитних коштів, що є неприпустимим.

Крім того, суд відхилив доводи позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору поруки.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6579/21 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6579/21.

12.01.2022 матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6579/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2022.

03.02.2022 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/839/22 від 08.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6579/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою від 09.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6579/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Іоннікова І.А., Михальська Ю.Б. Розгляд справи призначено на 18.03.2022.

18.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнного стану в Україні, а також загрозою життю та здоров`ю учасників судового процесу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 призначено розгляд справи №910/6579/21 на 01.06.2022.

Ухвалою від 01.06.2022 розгляд справи відкладено на 13.07.2022.

У судове засідання 13.07.2022 з`явився представник відповідача, представники позивача та третьої особи у судове засідання не з`явились.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що відсутність підписів сторін на першій сторінці договору свідчить про неузгодженість сторонами умов які на ній містяться, а тому сам договір і третейська угода яка міститься на першому аркуші договору є недійсними, водночас суд безпідставно вказав, що пункт 5.6. договору не підлягає застосуванню.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача, посилаючись на її необґрунтованість.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності підстав з якими чинне законодавство пов`язує можливість визнання договору та третейського застереження недійсними, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

2.4. інші процесуальні дії у справі

В судове засідання 13.07.2022 представники позивача та третьої особи не з`явились.

При цьому, кореспонденція яка направлялась судом на адреси вказаних осіб поверталась з відміткою, що адресат відсутній, електронної пошти чи інших засобів зв`язку апелянтом у позовній заяві чи апеляційній скарзі не зазначено.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників позивача та третьої особи, а наявних матеріалів достатньо для вирішення спору.

Представник відповідача у судовому засіданні проти її доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

29.04.2020 між АТ «Міжнародний інвестиційний банк» (банк) в особі Голови правління Людвик К.А. та ОСОБА_1 (поручителем) був укладений договір поруки № CBD/SUR в забезпечення виконання ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» кредитних зобов`язань за кредитним договором №9.20-CBD від 29.04.2020.

За умовами п.1.1 договору поруки поручитель поручився перед банком за виконання ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» зобов`язань у повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), неустойки та інших платежів, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлено кредитним договором №9.20-CBD від 29.04.2020 та будь-якими додатковими договорами до нього ( у т.ч., які збільшуватимуть основне зобов`язання).

Згідно з Кредитним договором №9.20-CBD від 29.04.2020 банк надав позичальнику кредит у сумі 1 925 000,00 доларів США зі строком повернення до 28.04.2023 року (включно) та зі сплатою процентів за користування кредитом (п.1.2 договору поруки).

Відповідно до п.1.3 договору поруки визначено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань, що випливають із кредитного договору, поручитель і позичальник відповідає перед банком, як солідарні боржники.

Надання поручителем поруки за договором здійснюється безоплатно та не є фінансовою послугою (п.1.4 договору поруки).

У розділі 4 Договору поруки (п.4.1) передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін цього договору та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Предметом спору є визнання недійсним договору поруки № CBD/SUR від 29.04.2020 з підстав вираження грошового зобов`язання, в забезпечення якого він укладений в іноземній валюті, безоплатного надання поруки поручителем та відсутності підписів сторін на 1 сторінці, на якій зазначено істотні умови договору, що не відповідає домовленостям, що кожен аркуш, на якому викладено договір має містити підписи кожної сторони. Також позивачем заявлено вимоги про визнання недійною третейської угоди, викладеної у п.4.1 договору поруки з огляду на не підписання сторонами першої сторінки правочину, на якій зазначено дату та місце укладення третейської угоди, що не узгоджується зі ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до норм чинного законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети (такий правовий висновок міститься в п. 7.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За умовами п.1.2 договору визначено, що позивач поручився за виконання третьою особою кредитних зобов`язань, виражених у доларах США, однак звертаючись до суду з даним позовом позивач виражає свою незгоду з цим положенням договору, заявляючи про його недійсність.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Як вбачається заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п.1.4 договору поруки, визначено, що надання поручителем поруки за договором здійснюється безоплатно та не є фінансовою послугою.

Відповідно до статті 558 Цивільного кодексу України передбачено право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, однак, така плата не була встановлена в договорі поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020, що виключає можливість отримання прибутку за таким договором, і наявність такої плати не є обов`язковою, а тому вказана обставина не свідчить про наявність порушень.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними засобами доказування невідповідність п.1.4 договору поруки положенням ст.558 ЦК України в частині права поручителя отримати плату за послуги, надані боржнику, та те, що укладення спірного договору поруки було направлено на можливість отримання прибутку.

Також позивачем не доведено, недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору поруки форми цього правочину, невідповідність встановленим вимогам.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом враховано, що відповідно до п.5.6 оспорюваного договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020 визначено, що сторони, укладаючи договір, керуючись відповідними принципами свободи договору, домовились про наступну форму укладення договору, яка є обов`язковою для сторін і погодженою сторонами, а саме: кожен аркуш, на якому викладено договір, містить підпис кожної сторони (уповноважених представників сторін). Сторони погоджуються з тим, що сторінка договору, яка не має підписів сторін, не є частиною договору та не може бути підставою для встановлення яких-небудь прав та обов`язків для сторін договору.

Положеннями чинного законодавства України вказаних вимог до форми правочину (договору поруки) не передбачено.

В загальновживаному значенні «сторінка» - лицьова або оборотна частина листа, на якій розміщують друкований текст або інший вид інформації, призначений для зорового сприйняття і читання; «аркушем» є одиниця виміру обсягу матеріалу, у даному випадку паперу формату А-4.

Як вказує суд першої інстанції, долучена до позову копія договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020 надана на 2 аркушах із нумерацією сторінок (стор 1 з 2, стор 2 з 2), другий аркуш внизу після реквізитів містить печатку та підпис Голови Правління АТ «МІБ» Людвик К.А., печатку та підпис ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» в особі директора Сторожова Вадима Валерійовича, та підпис ОСОБА_1, що жодною із сторін не оспорюється.

Водночас, у судовому 31.08.2021 судом першої інстанції було оглянуто оригінал договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020, який складено на 1 аркуші з двохстороннім текстом (лицева та зворотня), пронумерованих 2-х сторінок.

Таким чином, текст договору поруки №9.20 CBD/SUR від 29.04.2020 викладено на 1 аркуші, який містить підписи усіх сторін, підписи викладено на зворотньому боці аркуша (сторінки 2 з 2), що свідчить про схвалення правочину усіма сторонами вцілому та спростовує аргументи позивача про недотримання форми викладу правочину та відповідно наявність підстав для визнання його недійсним.

Колегія суддів наголошує, що в п.5.6. Договору сторони визначили, обов`язковість саме підпису на кожному аркуші, а не на кожній сторінці, і договір поруки, і третейське застереження яке міститься в ньому, текст якого розміщено на 1 аркуші є дійсним, так як цей аркуш підписано та скріплено печатками уповноважених осіб.

Крім того, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.03.2021 у третейській справі № 9/21 позов АТ «Міжнародний інвестиційний банк» до ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» та ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний інвестиційний банк» заборгованість за Кредитним договором № 9.20-CBD від 29.04.2020 у сумі 1 973 944,60 доларів США.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 у справі №873/42/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.07.2021 заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.03.2021 у третейській справі № 9/21 залишено без задоволення. Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.03.2021 у третейській справі № 9/21 залишено без змін.

Жодних заяв про визнання недійсним забезпечувального правочину у процесі отримання кредитних коштів в іноземній валюті боржником, невиконання зобов`язання щодо їх повернення, пред`явлення позивачем вимог про право на отримання плати за поруку, заперечень про недотримання форми укладення цього правочину позивачем заявлено не було, у той час, як позивач (солідарний боржник) звернувся із вимогами до банку про визнання недійсним договору поруки з вказаних підстав вже після присудження до стягнення з нього та ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» невиконаного зобов`язання з повернення кредитних коштів, що прямо свідчить про недобросовісність поведінки учасника договірних відносин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору та третейського застереження недійсними, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що оспорюваний договір та третейське застереження яке в ньому міститься порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач на довів обґрунтованість заявленого позову, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Згідно з частиною третьою статті 556 ЦК України до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Тобто поручитель отримує право вимоги до боржника виключно на суму коштів, що була ним сплачена - не більше і не менше.

Згідно із статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 27 Закону України «Про третейські суди» визначено, що при прийнятті позову третейський суд вирішує питання про наявність і дійсність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши доводи апелянта судом встановлено, що ні за формою ні за змістом оспорювані правочини не порушують норми чинного законодавства, а отже підстави для визнання їх недійсними відсутні.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/6579/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2022.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова