РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.08.2022Справа № 910/4254/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 520 491,15 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення 520 491,15 грн., у тому числі 483 134,22 грн. основного боргу, 37 201,34 грн. інфляційних втрат, 155,59 грн. 0,1 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором № ДОН/НХ-21410/НЮ-В від 26.08.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4254/22, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

30.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив в якому останній зазначає, що частково не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення 0,1 % річних у розмірі 155,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 483 134,22 грн. та вважає ці вимоги безпідставними і необґрунтованими. Крім того, відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення суду, відповідно до якої відповідач просить розстрочити виконання ухваленого рішення суду на 10 місяців.

13.07.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив відповідач зазначив, що відмовляється від стягнення з відповідача 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних. Позивач просить стягнути з відповідача 483 134,22 грн. основного боргу та розстрочити виконання рішення суду рівними частинами строком на чотири місяці. Крім того, позивач просить суд повернути 50 % суми сплаченого судового збору у розмірі 3 903,68 грн. та стягнути з відповідача частину судового збору в розмірі 50 % на суму 3 903,69 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір» як постачальником та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» як покупцем укладено Договір поставки № ДОН/НХ-21410/НЮ-В (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом Договору є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток №2) в редакції додаткової угоди №1 до Договору від 07.10.2021, яка є невід`ємною частиною чинного Договору.

Пунктом 1.2. Договору найменування товару: мило туалетне тверде, 75 гр., мило господарське 72%, кольорове, мило туалетне рідке (далі по тексту - товар).

Згідно з п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди №1 до Договору від 07.10.2021), загальна сума Договору складає: 499 617,42 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 4.5. Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому- передачі обома сторонами Договору.

Згідно з п. 4.6 Договору товар постачається постачальником за рахунок пстачальника на склад покупця у структурний підрозділ «Донецький головний матеріально-технічний склад» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»: м. Бахмут, вул. Космонавтів, 4 на умовах DDP або СРТ згідно правил Інкотермс-2010.

Відповідно до п. 6.4 Договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийому-передачі на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у Державному реєстрі. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Пунктом 8.4. Договору сторонами погоджено, що підтвердженням про одержання товару покупцем є накладна на прийом товару та акт прийому-передачі, оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін. Акт прийому-передачі покупець повертає постачальнику після підтвердження покупцем факту отримання.

На виконання умов Договору позивачем здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 483 134,22 грн., що підтверджується видатковою накладною № ГТ-02100454 від 12.11.2021 на суму 319 822,02 грн. та видатковою накладною № ГТ-02100530 від 08.12.2021 на суму 163 312,20 грн.

Крім того, поставка товару відображена у податковій звітності шляхом внесення до Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України податкових накладних.

Позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено оплату поставленого товару на суму 483 134,22 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 483 134,22 грн., що підтверджується видатковою накладною № ГТ-02100454 від 12.11.2021 на суму 319 822,02 грн. та видатковою накладною № ГТ-02100530 від 08.12.2021 на суму 163 312,20 грн.

За отриманий товар відповідач не розрахувався, внаслідок чого заборгованість відповідача за Договором складає 483 134,22 грн.

Факт заборгованості перед позивачем в розмірі 483 134,22 грн. відповідачем не заперечується.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 483 134,22 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, у позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 2 та 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

За наслідками дослідження заяви про відмову від позову, викладеної у відповіді на відзив, в частині стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних судом встановлено, що від імені позивача вказана заява підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" Володимиром Михайленком.

Суд не вбачає підстав для висновку, що відмова від позову в частині стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних, вчинена Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір", суперечить інтересам позивача, а відтак підстави для не прийняття судом відмови від позову в частині стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних на підставі ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Таким чином, оскільки відмова позивача від позову в частині стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від позову підписана уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір", а відтак підлягає прийняттю судом.

Згідно приписів ч. 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Щодо розподілу судових витрат на оплату судового збору.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 520 491,15 грн. та сплачено судовий збір за дані вимоги у розмірі 7 807,37 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивач відмовився від позову в частині стягнення 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних, сплачено сума судового збору у розмірі 560,35 грн. поверненню позивачу не підлягає.

Приписами ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" було фактично визнано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" в частині стягнення основного боргу в частині 483 134,22 грн., суд на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в частині, що підлягала оплаті за визнані відповідачем вимоги, - у розмірі 3 623,51 грн., а інша частина витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків у розмірі 3 623,51 грн. покладається на відповідача.

Судом також прийнято до уваги, що 30.06.2022 відповідачем було подано заяву про розстрочення виконання рішення строком на 10 місяців.

У поданій заяві відповідач зазначає, що враховуючи наявність обставин непереборної сили, з метою дотримання балансу інтересів сторін та відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України доцільним є розстрочити оплату заборгованості на 10 місяців.

Згідно з ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатися господарським судом. (п. 7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо (п. 7.2. вищевказаної постанови).

Згідно з ч. 5 ст. ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Оскільки позивач не заперечує проти розстрочення виконання рішення на 4 місяці, то заява відповідача про розстрочення виконання рішення підлягає частковому задоволенню.

Прийнявши до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про можливість розстрочення виконання рішення суду на 4 місяці, а саме з 30.09.2022 по 31.12.2022.

Керуючись ст. 86, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 520 491,15 грн. - задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 37 201,34 грн. інфляційних втрат та 155,59 грн. 0,1 % річних.

3.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ідентифікаційний код 43977041) 483 134 (чотириста вісімдесят три тисячі сто тридцять чотири) грн. 22 коп. основного боргу, 3 623 (три тисячі шістсот двадцять три) грн. 51 коп. судового збору.

4.Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ідентифікаційний код 43977041) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3 623 (три тисячі шістсот двадцять три) грн. 51 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 6007 від 03.06.2022. Копію платіжного доручення № 6007 від 03.06.2022 на суму 7 807,37 грн. залишити в матеріалах справи.

5.Заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розстрочення виконання рішення у справі № 910/4254/22 - задовольнити частково.

6.Розстрочити виконання рішення від 29.08.2022 Господарського суду міста Києва по справі № 910/4254/22 на 4 місяці наступним чином:

до 29.09.2022 сума погашення 121 689,00 грн.;

до 29.10.2022 сума погашення 121 689,00 грн.;

до 29.11.2022 сума погашення 121 689,00 грн.;

до 29.12.2022 сума погашення 121 690,73 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.08.2022.

Суддя С. В. Стасюк