ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 року м.Дніпро Справа № 904/8743/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Кощеєва І.М., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання Грачові А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2022р., ухвалене суддею Ярошенко В.І. , повний текст якого складений 25.05.2022р. у справі № 904/8743/21

за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Київ в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 480 265,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 480 265, 69 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що в процесі виконання умов Договору ТОВ «Фірма «Фідея» допущено часткове прострочення виконання зобов`язань з поставки пального.

Не погодившись з таким рішенням господарського суду, ТОВ "ФІРМА "ФІДЕЯ" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про скасування вищезазначеного рішення. Просить прийняти нове рішення, яким відмовити в у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- всупереч ст.ст.120, 121, 122 ГПК України, суд першої інстанції не повідомив відповідача про призначення до розгляду справи на 14.04.2022 року та на 17.05.2022 року, таким чином судом першої інстанції був порушений принцип змагальності сторін, та порушено право на захист, посилання суду на належне повідомлення відповідача про дату судового розгляду не відповідає дійсності;

- після підписання та укладення вказаного договору мала місце істотна зміна обставин, якими Позивач керувався при прийнятті рішення щодо його укладення, і які суттєво впливають на баланс інтересів Сторін, строки виконання зобов`язань за укладеним Договорами та є підставою для внесення змін до Договору в частині продовження строків поставки продукції;

- 27.10.2020 ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» листом № 412 повідомило ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» про те, що відповідно до Специфікації до Договору від 18.03.2020 № 1803-ПР, як виконавець, зобов`язались переробити давальницьку сировину у готову продукцію «бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ» у кількості 3200 т та передати її в пункт здачі-приймання, завантаживши в надані ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» вагони до 15.11.2020, однак, у наслідок раптової поломки технічного обладнання виробництво ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» не має можливості працювати на повну потужність, однак вживає всі можливості для виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», які гарантовано будуть виконані до 31.12.2020, таким чином, вимушене порушення строків виконання ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» своїх зобов`язань за договором на переробку давальницької сировини № 1803-ПР, потягнула за собою також затримку постачання продукції за Договором укладеним між Позивачем та Відповідачем, і така затримка не залежить від волі Позивача;

- враховуючи обставини, що виникли поза волею Позивача та суттєво вплинули на можливість виконання ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» своїх зобов`язань за Договором № 286/1/20/63, позивач 23.12.2020 направив на адресу Відповідача лист № 23.12.2020, яким повідомив про необхідність у продовженні строку виконання зобов`язань, у зв`язку з істотною зміною обставин, між тим, Відповідач листом від 22.01.2021 № 289/9/404 відмовив позивачу у продовженні строків поставки за договором № 286/1/20/63 та відмовився вносити зміни до нього.

- Позивачем не доведено, що за наслідками не виконання Відповідачем своїх зобов`язань, була нанесена значна або інша шкода Позивачу;

- судом першої інстанції взагалі було проігноровано та не відображено в рішенні суду, доводів відповідача щодо надвеликих штрафних санкцій.

Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону у відзиві на апеляційну скаргу просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г. ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі №904/8743/21. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

За розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 29.08.2022, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Іванова О.Г., відповідно до пункту 2.4.6. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №904/8743/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г., (доповідач), судді - Березкіна О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2022 колегією суддів у складі головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), суддів: Березкіної О.В., Кощеєва І.М. прийнято справу № 904/8743/21 до свого провадження.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08.09.2020 між Міністерством оборони України (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея» (постачальником) укладено договір №286/1/20/63 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2020 році нафти дистилятів (09130000-9) (бензин) (лот 1: (09132000-3) бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки за цінами відповідно до специфікації на загальну суму 79200000,00грн.

Замовник має право зменшувати обсяги закупівлі за договором залежно від реального фінансування видатків (пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що якість продукції повинна відповідати вимогам, значеним фізико-хімічним властивостям ДСТУ 8704:2017 і підтверджуватись документально у встановленому порядку (паспортами, сертифікатами відповідності).

Одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, центри забезпечення пальним згідно з рознарядками Міністерства, що є невід`ємними частинами договору (пункт 2.2 договору)

Згідно пункту 3.1 договору, ціна договору становить без ПДВ 66 000 00 (шістдесят шість мільйонів) грн 00 коп, крім того ПДВ 13 200 00 (тринадцять мільйонів двісті тисяч) грн. 00 коп.

Ціна договору, що підлягає оплаті становить 79 200 000 (сімдесят дев`ять мільйонів двісті тисяч) грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати.

Розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється впродовж 30 календарних днів (за умовами надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2 договору, постачальних зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі; видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувачем замовника фактичної дати надходження продукції, повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника; акт прийому-передачі продукції.

Пунктами 5.1 та 5.2 договору передбачено, що постачальником продукція постачається умовах DDP до складу Замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно зі встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно номенклатурою, у кількостях, у строки та за адресами, що зазначені в рознарядках МОУ (п.5.2 договору).

Договір вважається виконаним при умові постачання 100% продукції (пункт 5.5 договору)

Відповідно до пункту 6.3 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором; забезпечити постачання продукції, згідно з Специфікацією та якість якої відповідає умовам, установленим розділом II Договору.

Згідно з пунктом 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання а зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та Договору.

Відповідно до пункту 7.3.2 договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмір: А вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а прострочення понад 30 днів з постачальника додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Додатковою угодою № 1 від 13.11.2020 внесено зміни до специфікації в частині терміну постачання Продукції, а саме: кінцевий термін постачання продукції становить -15.11.2020.

Як вказує позивач, постачальником прострочено кінцевий термін постачання продукції, а саме:

- за актом приймання-передачі № 221 зафіксовано надходження 30.11.2020 167,35 - продукції на суму 4 142 011,50 грн. до військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_1);

- за актом приймання-передачі № 1 зафіксовано надходження 19.12.2020, 215,119 т продукції на суму 5 324 195,25 грн. до військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_1);

- за актом приймання-передачі № 2 зафіксовано надходження 19.12.2020 405,292 т продукції на суму 10 030 977 грн. до військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_1);

- за актом приймання-передачі № 3 зафіксовано надходження 17.12.2020 223,440 тонн продукції на суму 5 530 140 грн. до військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_1);

- за актом приймання-передачі № 4 зафіксовано надходження 28.12.2020 2,807 тонн продукції на суму 69 473, 25 грн. до військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_1);

-за актом приймання-передачі № 324 зафіксовано надходження 26.11.2020, 513,333 тонн продукції на суму 12 704 991,80 грн. до військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_4);

- за актом приймання-передачі № 104 зафіксовано надходження 26.11.2020 53,065 тонн продукції на суму 1313 383,5 грн. до військової частини НОМЕР_3 (АДРЕСА_2);

за актом приймання-передачі № 43 зафіксовано надходження 29.11.2020, 212,434 тонн продукції на суму 5 257 741,50 грн. до військової частини НОМЕР_4 (АДРЕСА_3);

- за актом приймання-передачі № 52 зафіксовано надходження 01.12.2020, 177,334 тонн продукції на суму 4 389 016,50 грн. до військової частини НОМЕР_5 (АДРЕСА_5).

Міністерством оборони на адресу відповідача були направлені претензії на суму 2066818 грн № 286/9/7666 від 28.10.2020 (арк. с. ) та на суму 2529027,35 грн. № 286/9/593 від 15.02.2021.

За несвоєчасну поставку продукції позивач нарахував відповідачу пеню розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, що складає 1 013 430, 70 грн. та за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7% вказаної продукції, що становить 1 466 834, 99грн.

Однак, із лютого 2021 року та на час звернення з даним позовом до суду позов про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору про постачання для державних потреб бензину автомобільного для техніки спеціального призначення за кошти Державного бюджету України оборонним відомством не подано, що підтверджується листами Міністерства оброни України від 13.09.2021№ 296/5/2692 та від 25.10.2021 № 298/5/3068.

Враховуючи тривалу (з лютого 2021 року) бездіяльність Міністерства оборони України щодо судового захисту порушених інтересів держави, пов`язаних із несвоєчасним забезпеченням оборонного відомства паливом, Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У даному випадку матеріалами справи доведено факт часткової несвоєчасної поставки відповідачем обумовленої договором продукції, у зв`язку з чим позивачем обгрунтовано, на підставі п.7.3.2 договору нараховано відповідачу пеню в сумі 1013430,70грн. та штраф в сумі 1466834,99грн.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, відповідач не заперечує проти правильності розрахунку штрафу та пені або відсутності правових підстав для їх нарахування. Останній посилається на той факт, що господарським судом не взято до уваги, що затримка в поставці продукції не залежала від волі відповідача та на те, що господарським судом не взято до уваги доводи відповідача щодо надвеликих штрафних санкцій.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що 18.03.2020 ним укладено Догорів № 1803-ПР з ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» на переробку давальницької сировини, відповідно до якого останнє зобов`язувалось переробити давальницьку сировину бензину в готову продукцію, за Замовник за цим договором (ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ») - прийняти готову продукцію у вигляді переробленого бензину і оплатити проведену роботу.

При цьому, 26.08.2020, тобто одразу після розміщення Повідомлення про намір укласти договір на веб-порталі Уповноваженого за процедурою закупівлі № UA-2020-07- 31-003492-с, лот 1, Позивачем було підписано Специфікацію до Договору № 1803-ПР від 18.03.2020 зі своїм контрагентом ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП», відповідно до якої останній зобов`язувався поставити продукцію, а саме: бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ у строки до 30.09.2020.

У подальшому, між ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» та ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» було укладено додаткову угоду № 1 до договору на переробку давальницької сировини № 1803- ПР від 18.03.2020, відповідно до якої терміни поставки визначені до 15.11.2020.

Тобто, на момент участі у процедурі закупівлі, так і на момент укладення Договору відповідач був повністю забезпечений ресурсами для виконання умов договору № 286/1/20/63. укладеного з Міністерством оборони України, у повному обсязі та в передбачені цим договором строки.

27.10.2020 ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» листом № 412 повідомило ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» про те, що відповідно до Специфікації до Договору від 18.03.2020 № 1803-ПР, як виконавець, зобов`язались переробити давальницьку сировину у готову продукцію «бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ» у кількості 3200 т та передати її в пункт здачі-приймання, завантаживши в надані ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» вагони до 15.11.2020, однак, у наслідок раптової поломки технічного обладнання виробництво ТОВ «ФЕРСТ ГРУПП» не має можливості працювати на повну потужність, однак вживає всі можливості для виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», які гарантовано будуть виконані до 31.12.2020. Вимушене порушення строків виконання ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» своїх зобов`язань за договором на переробку давальницької сировини № 1803-ПР, потягнула за собою також затримку постачання продукції за Договором укладеним між Позивачем та Відповідачем, що свідчить про істотні зміни обставин, і така затримка не залежить від волі Позивача, отже відсутня вина відповідача у простроченні поставки продукції.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За приписами ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, згідно з частиною другою статті 218 ГК України.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.

Колегія суддів відзначає, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів вжиття ним всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання.

Лише посилання відповідача на те, що порушення строків поставки продукції сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань.

Навпаки, відповідач, отримавши лист №412 від 27.10.2020 про порушення ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» строків поставки продукції, повідомив Міністерство оборони України про такі обставини лише 23.12.2020, що вбачається з відповіді останнього №286/9/404 від 22.01.2021, тобто майже через два місяці.

Між тим, умовами Договору не передбачено підстав для звільнення відповідача від відповідальності у разі порушення строків поставки внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків третіми особами.

Крім того, господарський суд правильно вказав, що істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні можуть бути підставою для зміни або розірвання договору за згодою сторін, а не підставою для звільнення відповідальності за порушення виконання зобов`язань.

Що стосується посилань відповідача на неврахування господарським судом надвеликої суми штрафних санкцій, що є підставою для зменшення їх розміру, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обгрунтувань.

Таке зменшення не є обов`язком суду.

Відповідач, у відзиві на позов, вказуючи на те, що штрафні санкції, нараховані позивачем, є надвеликими та такими, що можуть суттєво вплинути на майновий стан відповідача, не надав доказів, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, а лише навів норми законодавства, на підставі яких можливо таке зменшення.

З огляду на недоведеність відповідачем факту існування обставин, які б стали підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу та пені.

У зв`язку з наведеним, підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про те, що всупереч ст.ст.120, 121,122 ГПК України, суд першої інстанції не повідомив відповідача про призначення до розгляду справи на 14.04.2022 року та на 17.05.2022 року, таким чином судом першої інстанції був порушений принцип змагальності сторін, та порушено право на захист, посилання суду на належне повідомлення відповідача про дату судового розгляду не відповідає дійсності та колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.12.2021.

Відповідно до рекомендованого повідомлення , вказана ухвала отримана відповідачем - 24.11.2021

06.12.2021 представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.12.2021 підготовче засідання відкладено до 10.01.2022.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, означена ухвала отримана відповідачем - 29.12.2021.

У судове засідання 10.01.2022 представник відповідача у судове засідання вдруге не з`явився, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10.01.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30днів та підготовче засідання відкладено до 31.01.2022.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, означена ухвала отримана відповідачем - 26.01.2022.

31.01.2022 та 07.02.2022 відбулися судові засідання у даній справі, на яких був присутній представник відповідача Шваб О.В.

Ухвалою суду від 07.02.2022 розгляд справи призначений на 09.03.2022.

Ухвалою суду від 14.04.2022 призначено до розгляду в засіданні на 17.05.2022.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України судові засідання, призначені в період з 24.02.2022 до 25.03.2022, не відбулися.

Ухвалою суду від 14.04.2022 судове засідання у справі було призначено на 17.05.2022.

Вказана ухвала направлена на поштову адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Крім того, ця ухвала суду направлена на електронну адресу відповідача, та згідно звіту про направлення, отримана останнім 14.04.2022.

Як вбачається з тексту ухвали суду від 14.04.2022, явка представників сторін у судове засідання 17.05.2022 визнана необов`язковою.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи той факт, що відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, представник відповідача був присутнім у судових засіданнях 31.01.2022 та 07.02.2022 та скористався своїм правом на надання пояснень по справі, а також те, що явка представників у судове засідання була визнана необов`язковою, колегія суддів доходить висновку, що господарський суд дотримався вимог процесуального законодавства, здійснивши розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.74 та ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

У цьому зв`язку апеляційна с5карга задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду слід залишити без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "ФІДЕЯ" на рішення залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2022р. у справі № 904/8743/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.08.2022р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Березкіна