ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3237/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Автобот"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022, проголошене суддею Петровим В.С. у м. Одесі, повний текст якого складено 23.06.2022

у справі № 916/3237/21

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансменеджкомпані"

про стягнення 138 362,83 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Логістична компанія "Автобот" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ "Трансменеджкомпані" про стягнення заборгованості в загальній сумі 138 362,83 грн., у т.ч. основного боргу - 13 848,90 грн., пені - 123 947,66 грн., 3% річних - 203,75 грн., інфляційних втрат - 362,52 грн.. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500грн. та 2 270 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що у відповідача наявна заборгованість через несплату здійсненого позивачем перевезення вантажу відповідно до договору № 17.03.2021-1 про організацію перевезень автомобільним транспортом від 17.03.2021, заявки на перевезення вантажу № 453 від 17.03.2021, акту надання послуг № 120 від 18.03.2021, міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 195 та податкової накладної № 26 від 18.03.2021. Відповідач не визнав наявності між сторонами договірних правовідносин.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування у відповідача зобов`язання з оплати вказаного перевезення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 405 грн. та 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав відсутніми будь-які договірні відносини між сторонами лише з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору у письмовій формі, не врахувавши наявність факту перевезення вантажу позивачем на користь третіх осіб в інтересах відповідача, обставин листування з відповідачем, що свідчить про фактичне укладення договору та досягнення згоди щодо усіх його істотних умов та наявності договірних відносин між сторонами.

На переконання апелянта, місцевий господарський суд неправомірно не прийняв до уваги, що домовленість між сторонами щодо істотних умов договору підтверджується заявкою від 17.03.2022 із зазначенням усіх необхідних даних, яка попередньо була узгоджена представниками позивача та відповідача за допомогою месенжера «Телеграм». При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що надані позивачем скріншоти відповідної переписки у меседжері «Телеграм» не підписані електронним цифровим підписом, не заслуговують на увагу, оскільки протирічать правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 25.05.2022 у справі №914/1003/21 про те, що відсутність кваліфіцірованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №195 не є належним доказом перевезення позивачем вантажу за замовленням відповідача, оскільки оформлена без дотримання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не містить підписів сторін, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні відповідної господарської операції, тоді як вона містить відбиток штампу і печатки сторін, а також апелянт вважає, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнята до уваги податкова накладна №26 від 18.03.2021, яка підтверджує наявність погодженої суми вартості послуг перевезення.

Апеляційна скарга також містить доводи апелянта щодо зміни позовних вимог в частині стягнення пені. З посиланням на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду, щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, у зв`язку з чим апелянт зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня лише у сумі 1 068,56 грн. та додає до скарги відповідний її розрахунок.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі просить витребувати в порядку підготовки справи до розгляду у відповідача податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ "Трансменеджкомпані" за березень-серпень 2021 із усіма додатками, в тому числі додатком №5 до податкової накладної з податку на додану вартість «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту (Д5) та підтвердження їх реєстрації (подання до контролюючого органу), оскільки вважає, що факт реєстрації податкової накладної підтверджує наявність погодженої суми вартості послуг з перевезення.

В силу приписів частини другої статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з форм реалізації принципу диспозитивності є самостійне визначення позивачем на стадії подання позову обсягу доказів, якими він планує підтвердити наявну у нього матеріально-правову вимогу до відповідача.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України).

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Колегія суддів приходить до висновку, що задоволення клопотання позивача про витребування доказів призведе до створенням судом апеляційної інстанції нерівних умов, які будуть надавати одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, що є порушенням принципу змагальності сторін (статті 13 ГПК України), а відтак у задоволенні відповідного клопотання про витребування доказів відмовляє.

Крім того, апелянтом заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема скріншоту з електронної скриньки позивача , в якій міститься лист від 17.03.2021 направлений з електронної скриньки на електронну адресу позивача з вкладенням проекту договору №17.03.2021-1 про організацію перевезень автомобільним транспортом та інших документів відповідача. Апелянт зазначає, що не залучав відповідний доказ до позовної заяви, оскільки не очікував, що відповідач буде заперечувати факт домовленості між сторонами та вчинення відповідно правочину в цілому, а в подальшому не зміг звернутись до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням через ведення активних бойових дій на території Київської області.

Суд апеляційної інстанції відповідні документи долучає до матеріалів справи, однак не приймає їх до уваги оскільки статтею 42 ГПК України передбачено обов`язки, а саме: учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Тобто, володіючи доказами у справі, учасник має надати їх суду, не чекаючи висловлення позиції іншого учасника справи, оскільки протилежні дії можуть свідчити про неповне виконання учасником справи своїх обов`язків, передбачених ГПК України, однак означене безпідставно не було виконано позивачем. Крім того, позивач письмово не повідомляв суд про наявність відповідного доказу та неможливість його подання, хоча приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та звертався до суду із іншими клопотаннями, у зв`язку з чим надані до апеляційної скарги документи залишаються колегією суддів без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Матеріали справи містять копію договору № 17.03.2021-1 про організацію перевезень від 17.03.2021 /далі-договір/, відповідно до якого ТОВ "Логістична компанія "Автобот" (виконавець) зобов`язується організувати перевезення вантажів, в тому числі в контейнерах ТОВ "Трансменеджкомпані" (замовника), вантажним автомобільним транспортом, на умовах, погоджених сторонами.

Згідно до п. 1.2 договору маршрут перевезення, розмір винагороди виконавця та інші питання, що стосуються виконання цього договору, при необхідності можуть встановлюватися додатковими угодами сторін (заявками).

В п. 2.1 договору визначено, що замовник, виступаючи від свого імені, а так само від імені та за дорученням осіб, з якими має відповідні угоди, гарантує оплату перевезення.

Виконавець, виступаючи від свого імені, а так само від імені та за дорученням осіб, з якими має відповідні угоди, гарантує наявність у нього всіх дозволів, ліцензій та інших документів, необхідних для безперешкодного перевезення його транспортними засобами вантажів, зазначених в заявці, високу якість обслуговування замовника і несе перед замовником майнову відповідальність за схоронність та своєчасну доставку ввірених йому вантажів (п. 2.2 договору).

Умовами п. 2.3 договору передбачено, що перевезення здійснюються відповідно до чинного законодавства України, умовами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів / CMR /, Європейської угоди про перевезення швидкопсувних вантажів.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 договору замовник зобов`язаний: подати виконавцю заявку на перевезення вантажу. Подача заявки може здійснюватися в письмовій формі з використанням всіх видів зв`язку, в тому числі, але не виключно, електронного зв`язку, поштового, кур`єрського, з використанням будь-яких зручних для сторін засобів зв`язку, в тому числі, але не виключно факсу, підключеного до інтернет комп`ютера. Заявка подається в узгодженій формі, яка фіксується у вигляді доповнення до даного договору. У заявці замовник зобов`язаний окремо вказати і додатково виділити інформацію, що стосується особливостей перевезення визначених характером вантажу і надати інструкції по його перевезенню для: швидкопсувних, що б`ються, легкозаймистих, інших великогабаритних та небезпечних вантажів. За згодою сторін, заявка може не оформлятися, в такому випадку, замість заявки, документом, що підтверджує належне виконання перевезення, може бути підписаний сторонами акт виконаних робіт. Факсова або передана іншими засобами електронного зв`язку копія цього договору, доповнення, зміни, акти, протоколи, заявки, які є додатками до нього, засвідчені печатками сторін, прирівнюються до оригіналу.

Положеннями п. 4.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний: організовувати виконання перевезення вантажів відповідно до прийнятої заявки і забезпечувати доставку вантажу своїми автомашинами (п.п. 4.1.1); подавати під завантаження автопоїзди в технічно-справному стані, що забезпечує збереження вантажу, що перевозиться відповідно до узгоджених сторонами строками. Подача транспортного засобу в стані, непридатному для перевезення вантажу, передбаченого заявкою і даним договором, прирівнюється до неподання транспортного засобу під навантаження і тягне за собою накладення на виконавця штрафних санкцій, передбачених п. 6.7 даного договору (п.п. 4.1.2); прийняти вантаж за кількістю і якістю, а в разі виявлення пошкодження (деформованих, розірваних, намоклих і т.д.) одиниць завантаження (пшиків, коробів і т.п.) зробити про це відмітку у всіх примірниках ТТН / CMR до початку перевезення і повідомити про ці обставини замовнику. При завантаженні транспортного засобу водій виконавця зобов`язаний перевірити упаковку, кріплення вантажу в транспортному засобі, а так само переконатися у відсутності перевантаження транспортного засобу, неналежною навантаження на осі і при наявності таких порушень зробити про це відмітку у всіх примірниках ТТН / CMR до початку перевезення і повідомити про ці обставини замовнику. Відзначати в ТТН (CMR) фактичний час прибуття та підправлення автотранспорту в (з) пунктів вантаження (вивантаження). Підтвердити проведене розміщення вантажу в контейнері/транспортному засобі та його кріплення для уникнення зсувів, пошкодження вантажу та/або його пакування; пошкодження контейнера та/або транспортного засобу, вантажопідйомних пристроїв, судна, будь якого іншого майна третіх осіб: заподіяння шкоди життю та здоров`ю людей та оточуючому середовищу на весь період перевезення вантажу. Забезпечити збереження належної упаковки вантажу, що забезпечує збереження вантажу на весь період його перевезення (п.п. 4.1.3).

Пунктом 5.1 договору визначено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки сторін. Суми, зазначені в договорі в іноземній валюті, оплачуються виключно в національній валюті України за курсом національного банку України, встановленим на день оплати.

Згідно з п. 5.2 договору оплата за здійснене перевезення здійснюється протягом 14 банківських днів, якщо інше не обумовлене в заявці, починаючи з дня, наступного за днем вивантаження в місці призначення вантажу, або повернення порожнього контейнерною обладнання під контроль його власника. Таке повернення повинно підтверджуватися відповідним документом з відміткою уповноваженого органу.

Розрахунки проводяться на підставі виставлених виконавцем рахунків після надання їм, належним чином оформлених оригіналів товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт, податкових накладних, а так же повернення в порт порожнього контейнера. Підставою для виставляння рахунків є акт виконаних робіт, який підписується сторонами.

У разі порушення замовником строків здійснення розрахунків за цим договором та відповідної заявки, замовник виконавцю пеню в розмірі 5% (п`яти відсотків), що діє за весь період прострочення оплати, за кожен день прострочення, від суми, оплату якої прострочено.

В п. 8.1 договору визначено, що у разі виникнення суперечок і розбіжностей, сторони будуть прагнути вирішити їх шляхом дружніх переговорів. У разі, якщо в результаті таких переговорів угоди не буде досягнуто, спір підлягає передачі до господарського суду відповідно до законодавства України.

Умовами п. 9.1 договору встановлено, що термін його дії з моменту його підписання обома сторонами та до 31 грудня 2021 року. Якщо не можна достовірно встановити термін підписання договору, останній вважається таким, що набув юридичну силу з дати, зазначеної в договорі.

Договір може бути розірваний достроково за згодою сторін або за ініціативою однієї із сторін з письмовим попередженням іншої сторони за два місяці до передбачуваного терміну розірвання (п. 9.2 договору).

Відповідно до п. 9.3 договору доповнення та зміни до нього оформляються письмово і підписуються обома сторонами.

Положеннями п. 9.5 договору передбачено, що до обміну оригіналами документів, сторони визнають дійсність і юридичну силу документів, отриманих за допомогою факсимільного зв`язку.

Також позивачем надано до суду копію додатку до договору - Заявку на перевезення вантажу № 453 від 17.03.2021, в якій зазначене наступне:

Замовник: ТОВ "Трансменеджкомпані";

Перевізник: ТОВ "Логістична компанія "Автобот";

Номер автомобіля та номер напівпричепа: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

ПІБ водія, номер телефону: ОСОБА_1 , НОМЕР_3:

Дата, час та адреса подачі: 17 березня 2021 року, Одеський морський торгівельний порт;

Дата, час та адреса подачі до митного оформлення: 18 березня 2021 року, місто Дніпро;

Адреса вантажоодержувача /розвантаження: місто Дніпро;

Найменування вантажу/вага, т: ----------------------------;

Обладнання (тип / номер): 40 cosco;

Номер контейнера: CBHU95 73005;

Ставка за перевезення: 500 USD по курсу НБУ на дату вивантаження;

Умови оплати: до 14-21 календарних днів з моменту отримання оригіналів документів (рахунок, акт, стг/ттн).

При цьому із наданої позивачем копії заявки на перевезення вантажу № 453 від 17.03.2021 вбачається, що зі сторони виконавця її підписано директором ОСОБА_3, водночас в графі замовника - ТОВ "Трансменеджкомпані" підпис директора Присяжнюка І.В. відсутній.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за наданим договором, а саме здійснення перевезення вантажу, позивачем додано міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 195.

Із матеріалів справи також вбачається, що ТОВ "Логістична компанія "Автобот" було виставлено ТОВ "Трансменеджкомпані" рахунок на оплату № 120 від 18.03.2021 на суму 13 848,90 грн. (в т.ч. ПДВ 2308,15 грн.) за перевезення вантажу (контейнер CBHU9573005) по маршруту ОМТП м. Одеса - м. Дніпро, автомобіль НОМЕР_1 - НОМЕР_2 .

Також, позивачем оформлено акт надання послуг № 120 від 18.03.2021 на суму 13 848,90 грн. (в т.ч. ПДВ 2308,15 грн.), який зі сторони виконавця підписано та затверджено директором Попковим С.С., водночас в графах замовника - ТОВ "Трансменеджкомпані" підпис та його затвердження директором ОСОБА_2. відсутні.

За фактом перевезення вантажу за договором. позивачем було виписано та зареєстровано податкову накладну від 18.03.2021 р. № 26 на суму 13 848,90 грн. (ПДВ 2308,15 грн.).

В подальшому позивачем була пред`явлена відповідачу досудова претензія від 28.07.2021 про сплату протягом 10 календарних днів з моменту її отримання заборгованості за договором в загальному розмірі 79 939,09 грн, на підтвердження направлення якої на адресу відповідача позивачем надано до матеріалів справи копії фіскального чеку № від 30.07.2021 та конверту (т.1, а.с. 26), а на підтвердження отримання - інформацію про перебіг поштового відправлення із офіційного сайту Укрпошти (т.1, а.с. 27).

Разом з тим позивач, звернувшись до суду із заявленим позовом, вказує, що відповідачем не здійснена оплата за надані послуги перевезення в розмірі 13 848,90 грн., у зв`язку з чим просить стягнути вказану суму боргу та нараховані штрафні санкції.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Колегія суддів відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Частинами 2, 4, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Водночас, ч. 6. ст. 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже враховуючи той факт, що позивачем не було надано на вимогу місцевого господарського суду оригінал договору № 17.03.2021-1 про організацію перевезень автомобільним транспортом від 17.03.2021 як доказ вчинення правочину з перевезення вантажу на викладених у вказаному договору умовах, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що надана позивачем копія відповідного договору не є належним доказом вчинення відповідного правочину, а тому підставно не була прийнята до уваги.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що наявна в матеріалах справи заявка від 17.03.2022 також не підтверджує факт домовленості між сторонами щодо істотних умов відповідного договору, оскільки не містить підпису відповідача.

При цьому, надані позивачем скріншоти електронного листування у меседжері «Телеграм» з Денис ФЕРРИМЕН (ТМК) не можуть бути використані у даній справі як доказ попереднього узгодження з відповідачем зазначеної заявки, оскільки по перше не відповідають вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення, а по друге позивачем не доведено перебування особи, з якою позивачем велось відповідне листування, у трудових відносинах з відповідачем. Отже оскільки не можливо ідентифікувати особу, з якою велось відповідне листування, висновки щодо неналежності відповідного доказу не суперечать правовій позиції, на яку посилається апелянт у апеляційній скарзі та яка викладена Верховним Судом у постанові від 25.05.2022 у справі №914/1003/21.

Щодо наданих позивачем на підтвердження перевезення позивачем вантажу за замовленням відповідача акту наданих послуг №120 від 18.03.2021 та міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №195, то вони також підставно не прийняті місцевим господарським судом до уваги, оскільки в всупереч вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктів 2.4, 2.5 Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» акт надання послуг №120 від 18.03.2021 не містить особистого підпису особи, уповноваженої на здійснення господарської операції, а на міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №195 не зазначені посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, їх підписи, не містяться дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Доводи скаржника про те, що міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №195 містить відбитки штампу і печатки сторін, що дає змогу ідентифікувати осіб, які приймали участь у відповідній господарській операції, колегією суддів не приймаються до уваги, адже міжнародна товарно-транспортна накладна обов`язково має містити як підпис з розшифровкою осіб здійснюючих відповідну господарську операцію так і печатку, а отже наявність лише печатки не є достатнім.

Також, колегія суддів визнає помилковим посилання скаржника на податкову накладну №26 від 18.03.2021 в якості доказу здійснення перевезення вантажу відповідачу, тоді як вона не засвідчує факт перевезення вантажу, оскільки складається в односторонньому порядку та не передбачає наявності підпису отримувача, крім того відповідач, виявивши реєстрацію цієї накладної, зареєстрував розрахунок-корегування до податкової накладної з ії спростуванням.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності не доводять існування у відповідача зобов`язання з оплати здійсненого позивачем перевезення вантажу відповідно до договору №17.03.2021-1 про організацію перевезень автомобільним транспортом від 17.03.2021, заявки на перевезення вантажу № 453 від 17.03.2021 р., акту надання послуг № 120 від 18.03.2021 р., CMR № 195 та податкової накладної №26 від 18.03.2021 р., а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості.

Крім того, враховуючі відсутність у відповідача зобов`язання з оплати за послуги перевезення за спірним договором та відповідної заборгованості, місцевим господарським судом також правомірно зазначено про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат заявлених позивачем до стягнення.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо розміру обчислення пені та доданий ним до апеляційної скарги розрахунок.

Інші доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладених обставин справи, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Таким чином, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Логістична компанія "Автобот" задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2022 у справі №916/3237/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Автобот" - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 29.08.2022 об 11.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Савицький Я.Ф.