ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. Справа№ 910/882/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022

у справі №910/882/22 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Марченко Владислава Михайловича

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення заборгованості в розмірі 201 566,99 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Владислава Михайловича 3% річних у розмірі 1 888 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 384 (шість тисяч триста вісімдесят чотири) грн 00 коп., пеню у розмірі 10 809,08 (десять тисяч вісімсот дев`ять) грн 08 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 470 (дві тисячі чотириста сімдесят) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 977 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 84 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування рішення суду першої інстанції було зазначено, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договорами, оплату отриманих послуг здійснив з порушенням узгоджених сторонами у Договорах строків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд прийняти дану скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 в частині задоволення вимог ФОП Марченка В.М. та прийняти нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у стягненні інфляційних втрат у розмірі 6 384,00 грн та 3% річних у розмірі 1 888,96 грн, зменшити розмір пені з 10 809,08 грн до 1 000,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу з 4 977,84 грн до 1 000,00 грн Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 в частині задоволених позовних вимог незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, відповідач зазначав, що суд першої інстанції належним чином не дослідив та не прийняв до уваги добровільне погашення відповідачем суми основної заборгованості по мірі фінансової можливості підприємства, що є однією з підстав для зменшення сплати штрафних санкцій. Судом першої інстанції, на переконання відповідача, не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення пені та 3% річних, у зв`язку із відсутністю основної заборгованості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" у справі №910/882/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/882/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/882/22.

20.06.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/882/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Фізичній особі-підприємцю Марченко Владиславу Михайловичу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Станом на дату винесення постанови на адресу суду від позивача не надходив відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установлено ї сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів господарської справи убачаться наступне.

05 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Марченко Владиславом Михайловичем (далі - виконавець, позивач) укладено Договір про надання послуг № 2222/6/16-21 (далі - Договір №1), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з крайової обробки мулових майданчиків мулових полів № 1 Бортницької станції аерації Департаменту експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ "АК "Київводоканал" гербіцидами для знищення небажаної рослинності на площі 90000 м2 (далі - послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору №1 послуги відповідно до цього Договору надаються виконавцем із застосуванням власних матеріалів, обладнання та інструментів.

Послуги вважаються наданими після підписання замовником і виконавцем акту наданих послуг (п. 2.3 Договору №1).

Зі змісту п. 3.1.1 Договору №1 узгоджено, що замовник зобов`язується здійснити оплату за надані виконавцем послуги згідно з розділом 4 даного Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору №1 загальна вартість послуг за даним Договором складає 64 800,00 грн, у тому числі ПДВ - 10 800,00 грн

Відповідно за умовами п. 4.2 Договору №1 оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів від дати підписання сторонами Акту наданих послуг.

У відповідності до п. 5.2 Договору №1 передача наданих послуг від виконавця до замовника оформлюється Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Цей Акт наданих послуг є офіційним документом, що підтверджує виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 6.5 Договору №1 за несвоєчасне надання послуг виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1% від вартості ненаданих у строк послуг за кожний день прострочення надання послуг.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 (п. 8.1 Договору №1).

05 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Марченко Владиславом Михайловичем (далі - виконавець, позивач) укладено Договір про надання послуг № 2224/6/16-21 (далі - Договір №2), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з крайової обробки мулових майданчиків мулових полів № 3 Бортницької станції аерації Департаменту експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ "АК "Київводоканал" гербіцидами для знищення небажаної рослинності на площі 60000 м2 (далі - послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору №2 послуги відповідно до цього Договору надаються виконавцем із застосуванням власних матеріалів, обладнання та інструментів.

Послуги вважаються наданими після підписання замовником і виконавцем акту наданих послуг (п. 2.3 Договору №2).

Пунктом 3.1.1 Договору №2 узгоджено, що замовник зобов`язується здійснити оплату за надані виконавцем послуги згідно з розділом 4 даного Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору №2 загальна вартість послуг за даним Договором складає 34 800,00 грн, у тому числі ПДВ - 5 800,00 грн

За умовами п. 4.2 Договору №2 оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів від дати підписання сторонами Акту наданих послуг.

У відповідності до п. 5.2 Договору №2 передача наданих послуг від виконавця до замовника оформлюється Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Цей Акт наданих послуг є офіційним документом, що підтверджує виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 6.5 Договору №2 за несвоєчасне надання послуг виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1% від вартості ненаданих у строк послуг за кожний день прострочення надання послуг.

Зі змісту договору слідує, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 (п. 8.1 Договору 2).

05 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Марченко Владиславом Михайловичем (далі - виконавець, позивач) укладено Договір про надання послуг № 2223/6/16-21 (далі - Договір №3), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з крайової обробки мулових майданчиків мулових полів № 2 Бортницької станції аерації Департаменту експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ "АК "Київводоканал" гербіцидами для знищення небажаної рослинності на площі 100000 м2 (далі - послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору №3 послуги відповідно до цього Договору надаються виконавцем із застосуванням власних матеріалів, обладнання та інструментів.

Послуги вважаються наданими після підписання замовником і виконавцем акту наданих послуг (п. 2.3 Договору №3).

Пунктом 3.1.1 Договору №3 узгоджено, що замовник зобов`язується здійснити оплату за надані виконавцем послуги згідно з розділом 4 даного Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору №3 загальна вартість послуг за даним Договором складає 58 800,00 грн, в тому числі ПДВ - 9 800,00 грн

За умовами п. 4.2 Договору №3 оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів від дати підписання сторонами Акту наданих послуг.

У відповідності до п. 5.2 Договору №3 передача наданих послуг від виконавця до замовника оформлюється Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Цей Акт наданих послуг є офіційним документом, що підтверджує виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 6.5 Договору №3 за несвоєчасне надання послуг виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1% від вартості ненаданих у строк послуг за кожний день прострочення надання послуг.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 (п. 8.1 Договору №3).

05 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Марченко Владиславом Михайловичем (далі - виконавець, позивач) укладено Договір про надання послуг № 2225/6/16-21 (далі - Договір №4), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з обробки території Бортницької станції аерації Департаменту експлуатації каналізаційного господарства ПрАТ "АК "Київводоканал" гербіцидами або іншими засобами для знищення карантинного бур`яну амброзії на площі 40000 м2 за адресою: м. Київ, Колекторна, 1 (далі - послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору №4 послуги відповідно до цього Договору надаються виконавцем із застосуванням власних матеріалів, обладнання та інструментів.

Послуги вважаються наданими після підписання замовником і виконавцем акту наданих послуг (п. 2.3 Договору №4).

Пунктом 3.1.1 Договору №4 узгоджено, що замовник зобов`язується здійснити оплату за надані виконавцем послуги згідно з розділом 4 даного Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору №4 загальна вартість послуг за даним Договором складає 24 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 4 000,00 грн

За умовами п. 4.2 Договору №4 оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів від дати підписання сторонами Акту наданих послуг.

У відповідності до п. 5.2 Договору №4 передача наданих послуг від виконавця до замовника оформлюється Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Цей Акт наданих послуг є офіційним документом, що підтверджує виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 6.5 Договору №4 за несвоєчасне надання послуг виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1% від вартості ненаданих у строк послуг за кожний день прострочення надання послуг.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 (п. 8.1 Договору №4).

З матеріалів справи слідує, що за результатами наданих послуг, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акти приймання-здавання робіт № 41/07 від 29.07.2021 на суму 64 800,00 грн, № 45/07 від 29.07.2021 на суму 34 800,00 грн, № 43/07 від 29.07.2021 на суму 58 800,00 грн, № 47/07 від 29.07.2021 на суму 24 000,00 грн

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, оплату отриманих послуг своєчасно не здійснив, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1 888,96 грн, інфляційні втрати в розмірі 6 384,00 грн та пеню в розмірі 10 894,03 грн

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не установлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України установлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Послуги відповідно вважаються наданими після підписання замовником і виконавцем акту наданих послуг (п. 2.3 Договору 1-4).

У відповідності до п. 5.2 Договорів №№1-4 передача наданих послуг від виконавця до замовника оформлюється Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Цей Акт наданих послуг є офіційним документом, що підтверджує виконання зобов`язань за цим Договором.

За результатами наданих послуг, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акти приймання-здавання робіт № 41/07 від 29.07.2021 на суму 64 800,00 грн, № 45/07 від 29.07.2021 на суму 34 800,00 грн, № 43/07 від 29.07.2021 на суму 58 800,00 грн, № 47/07 від 29.07.2021 на суму 24 000,00 грн

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України установлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.2 Договорів №№ 1-4 оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі у національній грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів від дати підписання сторонами Акту наданих послуг.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунки за отримані послуги у строк до 13.09.2021 включно, а з 14.09.2021 є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання за Договорами в частині здійснення розрахунків.

В свою чергу, як убачається із матеріалів справи, відповідач отримані послуги оплатив згідно платіжних доручень № 181 від 25.01.2022 на суму 41 200,00 грн, № 182 від 25.01.2022 на суму 34 800,00 грн, № 183 від 25.01.2022 на суму 24 000,00 грн, № 240 від 28.01.2022 на суму 64 800,00 грн та № 241 від 28.01.2022 на суму 17 600,00 грн

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договорами, оплату отриманих послуг здійснив з порушенням узгоджених сторонами у Договорах строків.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України установлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні норми містить ст. 617 Цивільного кодексу України, згідно якої, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також викладені в постановах Верховного Суду у справі №910/4377/18 від 01.07.2019, №910/2144/18 від 01.07.2019, №910/4375/18 від 08.07.2019р.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування установлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту п. 6.5 Договорів №№ 1-4 убачається, що сторони визначили, за несвоєчасне надання послуг виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,1% від вартості ненаданих у строк послуг за кожний день прострочення надання послуг.

При цьому, згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом установлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 10 809,08 грн, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України установлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, та установлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1 888,96 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 384,00 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1 000,00 грн, 3% річних до 1 000,00 грн, з огляду на скрутне фінансове становище відповідача та добровільне погашення відповідачем заборгованості, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм убачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також ураховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Проте, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що наведені відповідачем обґрунтування заявленого клопотання нівелюють інститут застосування пені за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків здійснення розрахунків, розмір якої обрахованої на рівні подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких сторонами не змінювався.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У зв`язку з викладеним, оскільки обставини щодо порушення строків розрахунків за отримані послуги, установлені судом, а розмір пені та 3% річних є співмірним із допущеним порушенням, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки відповідачем не доведено наявності виключних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені та 3% річних.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг вчасно.

Крім того позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертався до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18).

Як убачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем представлено до матеріалів справи: ордер на надання правової допомоги; Витяг з Договору про надання правничої (правової) допомоги № 25 від 15.01.2022, Додаток № 1 від 15.01.2022 до Договору, квитанцію про оплату послуг на суму 5 000,00 грн

Водночас, судом було ураховано заяву відповідача про зменшення витрат на правову допомогу.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути установлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Верховний Суд також зазначив, що у такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Указану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Однак, з урахуванням вищевикладеного, із наданих позивачем документів убачається, що заявлені витрати мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Ураховуючи вищенаведене та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а наведені відповідачем обґрунтування заявленого клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу щодо сплати відповідачем суми основної заборгованості після звернення позивача із позовом до суду не є тими обставинами, які свідчать про наявність підстав для зменшення таких витрат та не можуть свідчити про їх необґрунтованість.

Беручи до уваги вищенаведені обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 977,84 грн у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 у справі №910/882/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов