ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/122/22

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Жарського В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Святогора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко"

про стягнення 195 243, 42 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарським судом Житомирської області ухвалою від 11.02.2022 відкрито провадження у справі за позовом Приватного підприємства "Святогора" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" про стягнення 195 243, 42 грн за правилами спрощеного позовного провадження.

09.03.2022 до суду повернулася ухвала суду від 11.02.2022 з відміткою органу зв`язку про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 72-75).

Відповідно до ухвали суду від 15.03.2022 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті у зв`язку із введенням воєнного стану на 12.04.2022 о 11:00.

Відповідно до ухвали суду від 12.04.2022 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 10.05.2022 о 14:30.

02.05.2022 до суду повернулися ухвали суду від 15.03.2022 та 12.04.2022, надіслані відповідачу на його юридичну адресу з відміткою органу зв`язку про причини невручення "за закінченням терміну зберігання" та адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 87-91).

Відповідно до ухвали суду від 10.05.2022 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 31.05.2022 о 14:30.

23.05.2022 до суду повернулася ухвала суду від 10.05.2022, надіслана на юридичну адресу відповідача з відміткою органу зв`язку про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 96-98).

24.05.2022 до суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надісланого на адресу засновника юридичної особи відповідача (а.с. 99).

31.05.2022 до суду в системі "Електронний суд" представник відповідача адвокат Кулачко Т.М. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та, одночасно на електронну пошту суду, з дотриманням вимог про КЕП, клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 100-104, 107-109).

Відповідно до ухвали суду від 31.05.2022 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 14.06.2022 о 14:30.

Відповідно до ухвали суду від 14.06.2022 відкладено розгляд справи по суті на 30.06.2022 о 11:00.

Відповідно до ухвали суду від 30.06.2022 залишено без розгляду клопотання ТОВ "Спіко" про витребування доказів (вх. г/с №01-44/511/22 від 15.06.2022), відкладено розгляд справи по суті на 18.08.2022 о 11:00, витребувано у у ПП "Святогора" та ТОВ "Спіко" для огляду в оригіналі Акт звіряння взаємних розрахунків за період від 01.01.2021 до 31.12.2021 та Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 до 26.01.2022.

15.07.2022 до суду повернулася ухвала суду від 30.06.2022, надіслана адресу відповідача з відміткою органу зв`язку про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 18.08.2022 судом прийнято вступну та резолютивну частину рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач ТОВ "Святогора" звернувся з позовом до відповідача ТОВ "Спіко" про стягнення 195 243, 42 грн заборгованості, з яких: 175 224, 80 грн основного боргу, 12 605, 60 грн пені, 5 265, 91 грн суми інфляційних втрат та 2 147, 11 грн 3% річних.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання по сплаті коштів за відпущений товар згідно умов, порядку та строків, визначених у Договорі №б/н від 05.04.2019.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі та доводить що згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 відповідач повністю сплатив вартість спірного товару, але позивач не врахував в якості сплати спірного товару жодного здійсненого відповідачем після 16.07.2021 платежу, крім останнього від 07.10.2021 на суму 4 075, 00 грн. Звертає увагу на те, що генеральний директор Демерташ В.В. який діяв від імені відповідача на підставі повноважень наданих Статутом, не підписував вищезазначених актів звірки взаємних розрахунків. Звертає увагу на те, що до матеріалів справи додано не оригінали актів доказів. Одночасно, заявив суду клопотання про витребування у позивача оригіналів актів звірки.

У відзиві на позовну заяву відповідач на спростування доводів відповідача доводить, що жодних коштів, вказаних у позові не отримував, про що свідчить довідка бухгалтерії. Доводить, що твердження відповідача про те, що акти звірки між позивачем та відповідачем не підписані генеральним директором як посадовою особою, уповноваженою на підписання документів, не відповідає чинному законодавству, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності, організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Відповідно до вимог чинного законодавства, бухгалтер, який підписав акт звірки має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Господарський суд ухвалою від 30.06.2022 залишив без задоволення клопотання ТОВ "Спіко" про витребування доказів (вх. 01-44/511/22 від 15.06.22), одночасно витребував у ПП "Святогора" та ТОВ "Спіко" для огляду в оригіналі Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 та Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 до 26.01.2022.

На виконання вимог ухвали суду від 30.06.2022 позивач 29.07.2022 надіслав суду оригінали актів звіряння за період від 01.01.2021 по 31.12.2021 та від 01.01.2022 по 26.01.2022.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

05 квітня 2019 між позивачем Приватним підприємством "Святогора" (як продавець) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Спіко" (як покупець) був укладений Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався поставити покупцеві, а покупець прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах Договору (надалі за текстом - Договір купівлі-продажу від 05.04.2019).

Сума Договору купівлі-продажу від 05.04.2019 становить суму вартості усіх поставлених партій товару за період договору (п. 2.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019).

Найменування, асортимент, ціна та кількість товару що постачаються, вказуються у супроводжувальних документах на товар на кожну партію, а саме: рахунках-фактурах та/або товарних накладних, які є невід`ємною частиною Договору. Якщо дата підписання цих супроводжувальних документів співпадає з часом дії цього Договору та/або у них є пряме посилання на Договір, всі ці супроводжувальні документи сторони розглядають як його невід`ємну частину. Підписання представником покупця товарної накладної або, в розі попередньої оплати - оплата грошових коштів продавцю є одночасним та беззаперечним свідченням про згоду щодо ціни, кількості, асортименту та загальної вартості товару (п. 2.2. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019).

Якість товару, що поставляється, повинна бути підтверджена сертифікатами якості, відповідності та іншими документами, необхідними для даного виду товару, які передаються покупцю разом з товаром. Сертифікатами якості та відповідності на товар передаються продавцем покупцю завірені у встановленому чинним законодавством порядку. Якісні показники товару повинні відповідати вимогам ГОСТів, УкрЦСМ, а також всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам і правилам, які встановлені в Україні для даної групи товару, а також не мати дефектів товарного вигляду (п. 4.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019).

Оплата за товар здійснюється покупцем таким чином: відтермінування по платежу протягом 30 (тридцяти) календарних дні з дати поставки товару (п. 6.1.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019).

Строк дії Договору купівлі-продажу від 05.04.2019, згідно п. 9.1. якого, з моменту його підписання сторонами до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до моменту остаточного виконання сторонами зобов`язань за Договором.

Відповідальність сторін сторони обумовили у розділі 10 Договору купівлі-продажу від 05.04.2019, зокрема, за порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплати за кожен день прострочення (п. 10.3.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019).

Факт належного виконання позивачем свого зобов`язання з поставки товару підтверджується видатковими накладними: №РН-0000465 від 16.07.2021 на суму 17 475,00грн; №РН-0000485 від 23.07.2021 на суму 34950,00грн; №РН-0000490 від 26.07.2021 на суму 25 650,00грн; №РН-0000506 від 30.07.2021 на суму 17 475,00грн; №РН-0000509 від 30.07.2021 на суму 7 374, 90грн; №0000539 від 11.08.2021 на суму 17475,00грн; №РН-0000554 від 18.08.2021 на суму 17475,00грн; №РН-0000576 від 27.08.2021 на суму 7425, 00грн; №РН-0000682 від 11.10.2021 на суму 33 999, 90грн (а.с. 26-34).

Відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за поставлений товар виконав частково.

31.01.2022 за вих. №31/01-1 позивач надіслав відповідачу лист-претензію з вимогою про сплату заборгованості, яку останній залишив без задоволення (а.с. 24).

У зв`язку з несплатою в досудовому порядку заборгованості за поставлений товар у повному обсязі позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення боргу у сумі 175 224, 80 грн.

Додатково позивач заявив до стягнення 12 605,60грн пені, 2147,11грн 3% річних та 5 265, 91грн інфляційних втрат.

Підставою позовних вимог позивач зазначає порушення відповідачем умов Договору купівлі-продажу від 05.04.2019 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов`язок по передачі товару відповідачу згідно видаткових накладних: №РН-0000465 від 16.07.2021 на суму 17 475, 00 грн; №РН-0000485 від 23.07.2021 на суму 34950, 00 грн; №РН-0000490 від 26.07.2021 на суму 25 650, 00 грн; №РН-0000506 від 30.07.2021 на суму 17 475, 00 грн; №РН-0000509 від 30.07.2021 на суму 7 374, 90 грн; №0000539 від 11.08.2021 на суму 17 475, 00 грн; №РН-0000554 від 18.08.2021 на суму 17 475, 00 грн; №РН-0000576 від 27.08.2021 на суму 7 425, 00 грн; №РН-0000682 від 11.10.2021 на суму 33 999, 90 грн.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

За умовами підп.6.1.1. п. 6.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019 сторони погодили відстрочення сплати платежу терміном на 30 (тридцять) календарних днів.

В ході вирішення спору встановлено факт невиконання грошового зобов`язання відповідача за Договором купівлі-продажу від 05.04.2019 на суму 175224,80грн, вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 175 224,80грн підлягають задоволенню.

1.1. Щодо заперечень відповідача на позовну вимогу про стягнення основного боргу щодо повної сплати вартості спірного товару.

Дискрецією встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази, надавати їм оцінку для виконання завдання господарського судочинства наділені суди першої та апеляційної інстанції як суди факту (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 14.05.19р. у справі № 522/7636/14-ц).

Звернення Верховного Суду до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 14.05.19р. у справі № 522/763614-ц про те, що встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку уповноважений саме суд факту (перша та апеляційна інстанція) є вже усталеною судовою практикою ( постанови ВС від 03.02.2020 у справі №912/3192/18, від 07.10.2020 у справі № 922/3780/19, від 28.10.2020 у справі 904/3667/19 ).

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів (п.62 постанови Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №910/15963/19)

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.86 ГПК). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо повної сплати вартості спірного товару, як необґрунтовані, оскільки останній не подав доказів на підтвердження своїм обґрунтуванням, не надав жодних первинних документів на підтвердження підстав та факту того, що кошти сплачені позивачу в повному обсязі.

1.2. Щодо заперечень відповідача про те, що генеральний директор Демерташ В.В., який діє від імені відповідача на підставі повноважень наданих Статутом, не підписував вищезазначених актів звірки взаємних розрахунків.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 зазначено:

"… відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

… акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату".

Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2022 подано в оригіналі акти звіряння за період від 01.01.2021 по 31.12.2021 та від 01.01.2022 по 26.01.2022.

Зазначені акти звірки взаємних розрахунків підписані від ПП "Святогора" директором Дубик П.З., від ТОВ "Спіко" акт звірки за період від 01.01.2021 до 31.12.2021 підписаний особою без зазначення посади та прізвища уповноваженої особи; акт звірки за період від 01.01.2022 до 26.01.2022 підписано ОСОБА_1 без зазначення її посади.

Як вбачається із акту звірки за період від 01.01.2021 до 31.12.2021, в останньому відображено інформацію про первинні документи - платіжні доручення та накладні на відпуск товару, в т.ч. і ті, які є підставами позову.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на підписання актів звірки неуповноваженою особою, повинен довести зазначені обставини.

Суд встановив, що зазначені акти звірки містять печатки як позивача так і відповідача, а відомості, відображені в актах звірки щодо заборгованості відповідача, підтверджені іншими наявними в матеріалах справи первинними документами, а тому акти не є єдиними доказами у справі, якими підтверджується факт наявності у відповідача основного боргу.

З огляду на зазначене, суд відхиляє заперечення відповідача про те, що генеральний директор Демерташ В.В., який діє від імені відповідача на підставі повноважень наданих Статутом, не підписував вищезазначених актів звірки взаємних розрахунків, як необґрунтовані.

2. За ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Як зазначалося раніше, у підп. 10.3.1. п. 10.3. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019 сторони погодили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплати за кожен день прострочення.

Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.2020 910/17753/18, від 20.08.2020 р. у справі 902/959/19; від 10.09.2020 у справі 916/1777/19 ).

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20 серпня 2020 року у справі №902/959/19, від 09 березня 2021 року у справі №924/441/20).

При цьому умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 12 березня 2020 року у справі №907/65/18).

Оскільки сторони у Договорі купівлі-продажу від 05.04.2019 домовились, що пеня нараховується від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання, до періоду нарахування пені застосовується правило ч.6 ст. 232 ГК України.

У постанові від 09.03.2021 у справі №924/441/20 Верховний Суд дійшов висновку, що хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість строку нарахування пені, але перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Судом встановлено, що розрахунок пені позивачем здійснено щодо кожної окремої видаткової накладної у спірний період та визначено перший день початку періоду прострочення розрахунку пені з урахування підп. 6.1.1. п. 6.1. Договору купівлі-продажу від 05.04.2019.

Суд перевірив розрахунок пені позивача на суму 12 605, 60 грн (п. 88 постанови ВПВС від 04.12.19р. у справі № 917/1739/17; постанова ОП КГСУ у складі ВС від 18.09.20р. у справі № 916/4693/15) та визнає його арифметично правильним.

З врахуванням викладеного, позовна вимога підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем на суму 12 605, 60 грн.

3. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови ВПВС від 07.04.20р. у справі №910/4590/19).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначеному Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Судом перевірено розрахунок 3% річних на суму 2147,11грн та інфляційних втрат на суму 5265,91грн, за наслідками якого визнано їх арифметично правильними, тому задовольняє вимогу про стягнення 2 147,11грн 3% річних та 5 265, 91грн суму інфляційних втрат в повному обсязі.

Відповідач не скористався правом подати суду власні розрахунки стягуваних сум основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 928, 66 грн із суми позовних вимог в розмірі 195 243, 42 грн.

Суд покладає на відповідача судовий збір в повному розмірі на суму 2 928, 66 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" (вул. Володарського, 151А, с. Мирне, Бердичівського р-ну, Житомирської області, 13313, ідентифікаційний код 30741101) на користь Приватного підприємства "Святогора" (вул. Коцюбинського, 1/12Б, м. Львів, 79005, ідентифікаційний код 38037550):

- 175224,80грн основного боргу;

- 12 605,60грн пені;

- 5265,91грн суму інфляційних втрат;

- 2147,11грн 3% річних;

- 2928,66грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.08.22

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу на пошт. адреса: 79066, м. Львів, вул. Вулецька, 11 (рек.) + на ел. пошту: ,

3- відповідачу (рек. з пов.) + на ел. пошту: , ІНФОРМАЦІЯ_1