ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2022 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/379/22)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Когтіна Є.Д. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

до Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Львівської області

про стягнення грошових коштів

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

У засіданні суду беруть участь:

представник позивача: Артамонов О.І. (посвідчення №598 дійсне до 31.12.2022, витяг з ЄДР);

представник відповідача: не з`явився

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 02.02.2022 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулось Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі ДП «РЕМ», позивач) із позовною заявою №04/11 від 02.02.2022 (вх. №373/22 від 04.02.2022) до Державного підприємства «Львіввугілля» (далі ДП «Львіввугілля», відповідач) про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 81 969 178,59грн, з яких: 62 544 640,93грн основна заборгованість за активну електроенергію, 6 028 350,33грн 3% річних, 13 396 187,33грн інфляційних витрат. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Позовну заяву обґрунтовує ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 11, 525-526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем умов відповідного договору в частині оплати спожитої електричної енергії.

1.2. Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що: рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2018 у справі №914/1772/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019, розірвано відповідний договір постачання електричної енергії, укладений між позивачем та відповідачем; на період вирішення даного спору у суді, ДП «РЕМ» взяв на себе ризик постачання електричної енергії фактично без договору; позивачем не надано відповідних рахунків, що унеможливлює встановлення строку виконання договірних зобов`язань відповідачем.

Крім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності стосовно вимоги позивача про стягнення з ДП «Львіввугілля» основного боргу у розмірі 62 544 640,93грн, який виник у період з 01.10.2018 по 31.12.2018.

1.3. Позивач скористався правом, передбаченим ст. 166 ГПК України, та подав відповідь на відзив, в якій у спростування обставин, викладених у відзиві, зазначив про те, що: договір про постачання електричної енергії вважається розірваним з 18.12.2019, а відтак, ДП «РЕМ» здійснювало постачання електричної енергії у відповідний період саме на підставі договору; умовами договору передбачено, що оплата вартості спожитої електричної енергії здійснюється відповідачем самостійно шляхом внесення відповідних чергових платежів, а не на підставі певного рахунку позивача; інститут позовної давності не застосовується, оскільки між ДП «РЕМ» та ДП «Львіввугілля» підписано акт звірки взаємних розрахунків, який підтверджує заборгованість відповідача, станом на 01.12.2021.

1.4. ДП «РЕМ» на виконання ч. 5 ст. 161 ГПК України подав письмові пояснення, в яких зазначив про те, що останній платіж за спожиту електричну енергію повинен вноситись відповідачем до 25 числа розрахункового місяця, а відтак, нарахування інфляційних втрат здійснювалось з наступного місяця.

1.5. 04.08.2022 під час судового засідання представник ДП «РЕМ» у вступному слові учасників справи підтримав свою позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав викладених ній.

У свою чергу, представник ДП «Львіввугілля» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце засідання проінформований належним чином та своєчасно (т. 1 а.с. 123). Ураховуючи те, що явка відповідача обов`язковою судом не визнавалась, зважаючи на положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе розглянути позовну заяву без участі представника ДП «Львіввугілля» за наявними у справі матеріалами.

2. Процесуальні дії суду та результати вирішення заяв/клопотань учасників справи з процесуальних питань

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» на стадії судової процедури розпорядження майном боржника.

2.2. Ухвалою суду від 10.02.2022, на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема: прийнято відповідну позовну заяву ДП «РЕМ» до ДП «Львіввугілля» про стягнення грошових коштів до розгляду в межах справи про банкрутство ДП «РЕМ»; відкрито провадження у справі №911/4610/15 (911/379/22); постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.03.2022; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30год 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому, відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 23.08.2022.

З урахуванням зазначеного та веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області, підготовче засідання, призначене на 14.03.2022, не відбулось.

Ухвалою суду від 22.04.2022, зважаючи на положення ч. 7 ст. 4 ГПК України та ч.ч. 1, 2 ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», призначено у даній справі підготовче засідання на 23.05.2022.

На підставі ст.ст. 161, 183 ГПК України судом задоволено усне клопотання представника ДП «РЕМ» про встановлення процесуального строку для подачі заяви по суті справи; встановлено строк: позивачу для подачі відповіді на відзив до 09.06.2022, відповідачу заперечення на відповідь на відзив до 21.06.2022; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.06.2022 (протокольна ухвала суду від 23.05.2022).

2.3. За результатами підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу від 27.06.2022, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 18.07.2022.

Ухвалою суду від 18.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.ст. 161, 216 ГПК України встановлено позивачу строк для подачі письмових пояснень до 01.08.2022 та оголошено перерву у судовому засіданні до 04.08.2022.

2.4. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 04.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. 01.04.2013 між ДП «РЕМ» (постачальник) та ДП «Львіввугілля» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №19-ЕП (далі Договір), відповідно до розділу І якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі та розрахунки згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (т. 1 а.с. 32-41).

Відповідно до пп. 2.2.3 п. 2.2 Договору, зокрема, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №9 «Порядок розрахунків».

Згідно п. 4 додатку №9 до Договору «Порядок розрахунків» (далі Додаток №9), зокрема, споживач здійснює оплату електричної енергії в розрахунковому періоді (місяці) плановими платежами у наступному порядку:

- перший плановий платіж до 10 числа розрахункового місяця у розмірі 40% від вартості заявленого обсягу споживання;

- другий плановий платіж до 15 числа розрахункового місяця у розмірі 30% від вартості заявленого обсягу споживання;

- третій плановий платіж до 25 числа розрахункового місяця у розмірі 30% від вартості заявленого обсягу споживання.

Споживач сплачує планові платежі самостійно шляхом подання до установ банків платіжних доручено. Останній плановий платіж здійснюється не пізніше 3-ох банківських днів до кінця розрахункового періоду (місяця).

За змістом п.5 Додатку №9 споживач здійснює платежі на підставі наданих постачальником рахунків, у триденний термін з дня їх отримання, відповідно до банківських реквізитів, вказаних постачальником у рахунках.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2014. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місця до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4 Договору).

На виконання умов договору, між постачальником та споживачем підписано без зауважень та скріплено печатками акти приймання-передавання товарної продукції, а саме: від 31.10.2018 на суму 21 166 966,10грн (за жовтень 2018 року); від 30.11.2018 на суму 21 410 613,85грн (за листопад 2018 року); від 31.12.2018 на суму 19 967 060,98грн (за грудень 2018 року) (т. 1 а.с. 45-47).

3.2. У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору в частині оплати заборгованості за спожиту електричну енергію, ДП «РЕМ» звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до ДП «Львіввугілля» про розірвання договору про постачання електричної енергії №19-ЕП від 01.04.2013.

Рішенням вказаного суду від 11.12.2018 у справі №914/1772/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019, вищевказаний позов задоволено та розірвано відповідний Договір (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78553810; https://reyestr.court.gov.ua/Review/86426025).

3.3. 01.11.2021, 01.12.2021 та 01.01.2022 між ДП «РЕМ» та ДП «Львіввугілля» підписано акти звірки №№10, 11, 12 (т. 1 а.с. 48-50).

3.4. Доказів оплати отриманої ДП «Львіввугілля» активної електричної енергії від ДП «РЕМ» за вказаний у позові період учасниками справи суду надано не було.

4. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не здійснив оплату поставленої позивачем електричної енергії, ДП «РЕМ» у тому числі здійснило відповідні нарахування ДП «Львіввугілля» та звернулось із даним позовом до суду.

5. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

5.1. Так, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон України «Про ринок електричної енергії» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За змістом ст. 1 вказаного Закону електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу; непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання; постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії.

Проаналізувавши зазначені положення, суд дійшов висновку, що ДП «РЕМ» є електропостачальником у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», а ДП «Львіввугілля» - споживачем.

Так, на виконання вищевказаних положень Закону, між сторонами укладено відповідний Договір, який за своєю правовою природою є договором постачання електричної енергії споживачу та який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у відповідності до ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник зобов`язаний надавати послуги з постачання електричної енергії споживачам із дотриманням установлених показників якості послуг.

Як встановлено судом, позивачем поставлено відповідачу електричну енергію у період з жовтня по грудень 2018 року на загальну суму 62 544 640,93грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передавання товарної продукції, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками.

5.1.1. Водночас, як зазначило ДП «Львіввугілля» у своєму відзиві, постачання електричної енергії здійснювалось ДП «РЕМ» поза договірними відносинами, зважаючи на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2018 у справі №914/1772/18. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ураховуючи зазначене та те, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 у справі №914/1772/18 залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2018, останнє набрало законної сили 18.12.2019, а отже, відповідний Договір вважається розірваним саме з 18.12.2019.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що у період постачання позивачем електричної енергії відповідачу (жовтень-грудень 2018 року) між сторонами існували відносини, які регулювались Договором, а відтак, вищевказане твердження відповідача є помилковим та таким, що до уваги судом не приймається.

5.1.2. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, п. 4 Додатку №9, зокрема, зокрема, передбачено, що споживач самостійно здійснює оплату електричної енергії плановими платежами із урахуванням вартості заявленого обсягу споживання, а саме: 40% - до 10 числа розрахункового місяця; 30% - до 15 числа розрахункового місяця; 30% - до 25 числа розрахункового місяця. При цьому, останній плановий платіж здійснюється не пізніше 3-ох банківських днів до кінця розрахункового періоду (місяця).

Як зазначалось вище, ДП «РЕМ» поставлено електричну енергію ДП «Львіввугілля» на загальну суму 62 544 640,93грн.

У свою чергу, відповідач на час ухвалення рішення будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження здійснення відповідної оплати не надав, натомість, зазначив, що позивачем не долучено до позову відповідних рахунків на підставі яких повинна здійснюватись відповідна оплата, що унеможливлює встановлення строку виконання договірних зобов`язань ДП «Львіввугілля». З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, зокрема, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, проаналізувавши умови п.п. 4, 5 Додатку №9 у сукупності із п.п. 2.2.3 Договору, суд дійшов висновку, що порядок оплати вартості електричної енергії в розрахунковому періоді (місяці) передбачений саме п. 4 вказаного додатку (самостійно споживачем шляхом внесення планових платежів).

Водночас, п. 5 містить у собі загальне правило щодо внесення ДП «Львіввугілля» відповідних платежів на підставі рахунків без конкретизації призначення (активна електрична енергія, неврахована електрична енергія, плата за перевищення договірних величин споживання тощо).

Таким чином, ураховуючи те, що внесення оплати за спожиту електричну енергію встановлено окремо у Додатку №9, відповідне посилання відповідача є необґрунтованим та таким, що до уваги судом не приймається.

За таких обставин, зважаючи на те, що ДП «Львіввугілля» не надано суду належних та допустимих доказів оплати спожитої від ДП «РЕМ» електричної енергії у відповідний період, суд дійшов висновку, про наявність у відповідача заборгованості у розмірі 62 544 640,93грн.

5.1.3. Водночас, як зазначалось вище відповідачем подано суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, відповідачем не оплачено поставлену позивачем електричну енергію у спірний період - з жовтня по грудень 2018 року, тоді як до суду ДП «РЕМ» звернувся лише у лютому 2022 року, про що свідчить поштова накладна АТ «Укрпошта», яка міститься на відповідному конверті, в якому позов було надіслано до суду.

Водночас, судом береться до уваги Указ Президента України від 13.03.2020 №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами і доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України з 12.03.2022 по 31.08.2022 установлено карантин.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (станом на момент звернення відповідача до суду), визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У свою чергу, суд зазначає, що станом на час розгляду зазначеного спору відповідних нормативно-правових актів щодо скасування (припинення) карантину відповідними органами державної влади не приймалось.

Ураховуючи зазначене та те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання з оплати постановленої позивачем електричної енергії у період з жовтня по грудень 2018 року, оскільки станом на час звернення позивача до суду (лютий 2022 року) на всій території України тривав(є) карантин, суд дійшов висновку, що ДП «РЕМ» не пропущено відповідний строк.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування інституту позовної давності, а відтак позовна вимога ДП «РЕМ» до ДП «Львіввугілля» про стягнення суми основного боргу у розмірі 62 544 640,93грн є такою, що підлягає задоволенню.

Твердження позивача про те, що підписання між сторонами відповідного акта звірки свідчить про те, що ст.ст. 258, 261 ЦК України не підлягають застосуванню, судом до уваги не приймається, оскільки зазначений документ не є доказом у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, зважаючи на те, що із його змісту неможливо встановити за який саме період та на підставі яких первинно-бухгалтерських документів за відповідачем обліковується та чи інша сума заборгованості.

5.2. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати заборгованості за поставлену електричну енергію позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6 028 350,33грн за період прострочення з 11.10.2018 по 01.02.2022. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Так, із змісту наданого ДП «РЕМ» розрахунку вбачається, що відповідні нарахування здійснювались на суми боргу за Договором, які виникли у ДП «Львіввугілля», у період з жовтня по грудень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Водночас, позивачем не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію саме у період з жовтня по грудень 2015 року.

Ураховуючи зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення вказаної вимоги позивача.

5.3. Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат відповідачу у розмірі 13 396 187,33грн за період з 01.11.2018 по 01.02.2022, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

При цьому, щодо нарахування інфляційних втрат, то судом на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України береться до уваги правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Як встановлено судом, п. 4 Додатку №9, зокрема, зокрема, передбачено, черговість платежів, які здійснює споживач у відповідному розрахунковому місяці. При цьому, передбачено, що останній платіж здійснюється не пізніше 3-ох банківських днів до кінця розрахункового періоду (місяця).

Ураховуючи зазначене та те, що між позивачем та відповідачем підписані відповідні акти приймання-передавання товарної продукції 31.10.2018, 30.11.2018 та 31.12.2018, то суд вважає, що фіксування остаточної суми, яка повинна бути сплачена, відбулась саме у вказані дати.

Водночас, як зазначалось вище, відповідач свої договірні зобов`язання з оплати не виконав, а відтак, ДП «Львіввугілля» вважається таким, що прострочив, з: 01.11.2018 (за актом від 31.10.2018); 01.12.2018 (за актом від 30.11.2018); з 01.01.2019 (за актом від 31.12.2018).

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (т. 1 а.с. 30), суд вважає його арифметично неправильним, оскільки ДП «РЕМ» невірно визначено сукупний індекс інфляції у відповідні періоди нарахування. Водночас, у перерахунку суду сума інфляційних втрат становить значно більший розмір, аніж заявлений позивачем, а відтак, суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 237 ГПК України, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача саме 13 396 187,33грн.

6. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ДП «РЕМ», то судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу, ст.ст. 7, 20, 42, 46, 73-74, 77-80, 86, 126, 129, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» (80001, Львівська обл., Червоноградський р-н, м. Сокаль, вул.Хмельницького Б., буд. 26, ідентифікаційний код 32323256) на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870) заборгованість за активну електроенергію у розмірі 62 544 640,93грн (шістдесят два мільйони п`ятсот сорок чотири тисячі шістсот сорок грн 93 коп.), інфляційні втрати у розмірі 13 396 187,33грн (тринадцять мільйонів триста дев`яносто шість тисяч сто вісімдесят сім грн 33 коп.), судовий збір у розмірі 804 487,97грн (вісімсот чотири тисячі чотириста вісімдесят сім грн 97 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.08.2022.

Станом на 15.08.2022 рішення законної сили не набрало.