ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" серпня 2022 р. м. Київ Справа № 5002-17/1718-2011

Господарський суду Київської у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Когтіна Є.Д. розглянувши у судовому засіданні

заяву арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

про заміну сторони у виконавчому документі

у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс» (95000, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, Київський р-н, просп.Кірова/ вул.Леніна, буд. 29/1, офіс 410, ідентифікаційний код 33326246)

У засіданні суду брали участь:

представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: Кібець Р.Р. (посвідчення адвоката серія КС №7369/10 від 01.03.2019, довіреність №60.17948/21 від 30.12.2021);

арбітражний керуючий: Демчан О.І. (посвідчення арбітражного керуючого №1773 від 02.12.2015)

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області (далі суд) перебувала справа №5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс» (далі - ТОВ «Неаполь-Сервіс», боржник).

Ухвалою суду від 09.11.2020, залишеною в силі постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021, зокрема, затверджено звіт ліквідатора ТОВ «Неаполь-Сервіс» - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №1732 від 11.11.2015; далі арбітражний керуючий, заявник) та ліквідаційний баланс боржника, ліквідовано юридичну особу банкрута ТОВ «Неаполь-Сервіс» та закрито провадження у справі №5002-17/1718-2011.

Водночас, ухвалою суду від 09.11.2020, зокрема, затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому у відповідному розмірі та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО, Фонд) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» (далі ПАТ «Родовід банк», Банк) Караченцева Артема Юрійовича перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн.

03.12.2020 на примусове виконання зазначеної ухвали судом видано наказ №5002-17/1718-2011.

16.06.2022 до суду звернувся арбітражний керуючий із заявою №02-51/91 від 15.06.2022 (вх. №6937/22 від 16.06.2022), в якій просить суд замінити боржника у зобов`язанні з виконання наказу суду від 03.12.2020 №5002-17/1718-2011, а саме, замінити Уповноважену особу ФГВФО Караченцева А.Ю. на ФГВФО як особу уповноважену на управління майном (активами) та задоволення вимог ПАТ «Родовід банк». В обґрунтування заяви посилається на ст. 43 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс), ст. 52 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та зазначає, що: відповідним судовим рішенням від 09.11.2020 фактично зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Родовід банк» Караченцева А.Ю. перерахувати кошти, а не стягнуто частину грошової винагороди з Банку; рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 19.04.2022 №250, яким з 22.04.2022 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Родовід банк» делеговані Караченцеву А.І.; відповідно до зазначеного рішення повноваження під час здійснення ліквідації Банку здійснюються безпосередньо ФГВФО.

Ухвалою суду від 20.06.2022, у зв`язку із перебуванням матеріалів справи №5002-17/1718-2011 у суді апеляційної інстанції, відкладено вирішення питання щодо призначення судового засідання з розгляду відповідної заяви арбітражного керуючого.

Після повернення матеріалів справи до Господарського суду Київської області, ухвалою суду від 19.07.2022, зокрема, заяву арбітражного керуючого про заміну сторони у виконавчому документі призначено до розгляду у судове засідання на 04.08.2022, та запропоновано ФГВФО надати суду письмові пояснення щодо відповідної заяви.

01.08.2022 через канцелярію суду представником ПАТ «Родовід банк» в особі ліквідатора ФГВФО подані заперечення №056-60-48/22 від 29.07.2022 (вх. №9555/22), в яких просив суд відмовити у задоволенні заяви з наступних підстав: повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Родовід банк» здійснюються ФГВФО безпосередньо; боржником у відповідному виконавчому провадженні є ПАТ «Родовід банк», а не Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію Банку Караченцев А.Ю., який є органом управління та ліквідатором неплатоспроможного банку; ФГВФО не є правонаступником ПАТ «Родовід банк».

У цей же день, через канцелярію суду ФГВФО подано відповідні заперечення №60-7030/22 від 29.07.2022 (вх. №9556/22) на заяву арбітражного керуючого, які за своїм змістом є аналогічними зазначеним вище поясненням.

Під час судового засідання арбітражний керуючий підтримав свою заяву та просив суд її задовольнити із зазначених у ній підставі. У свою чергу, представник Банку в особі ліквідатора ФГВФО просив суд відмовити у задоволенні відповідної заяви.

Розглянувши вказану заяву, заслухавши учасників справи заявника та дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

1. Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що обов`язковість виконання рішення є однією із засад виконання виконавчого провадження.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Отже, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зважаючи на зазначене та те, що арбітражний керуючий просить суд замінити боржника саме у виконавчому провадженні, посилання його на положення ст. 43 Кодексу та ст. 52 ГПК України, які регулюють процесуальне правонаступництвом саме під час розгляду тієї чи іншої справи (про банкрутство/позовне провадження) по суті, є помилковим та таким, що уваги судом не приймається.

2. У свою чергу, суд зазначає, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміють заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Згідно із ч. 7 ст. 104 Цивільного кодексу України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

Як зазначено у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються, зокрема, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Отже, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Таким чином, забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку становить основну функцію ФГВФО, який, на підставі ст. 6 Закону, у межах своїх функцій та повноважень здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі, шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону, зокрема, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

На підставі ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 107 «Про віднесення ПАТ «Родовід банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Родовід банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (https://www.fg.gov.ua/articles/3718-zaprovadzheno-timchasovu-administratsiyu-v-at-rodovid-bank.html).

У свою чергу, за змістом ч. 7 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк як юридична особа ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У ч.ч. 3, 6 ст. 53 Закону передбачено, що ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Повноваження Фонду, зазначені у п. 17 ч. 5 ст. 12, п.п. 5 і 6 ч. 2 ст. 37, ч. 7 ст. 44 та ч.ч. 5-10 ст. 52 цього Закону, припиняються після повного завершення заходів щодо банку, передбачених ч.ч. 5-10 ст. 52 цього Закону.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.

Відповідно норми спеціального Закону не містять положень щодо визнання Фонду правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.

Отже, незалежно від того, чи проведена ліквідація банку чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку у відповідності до положень чинного законодавства, оскільки здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 908/1174/17).

3. Щодо посилання заявника на рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.04.2022 №250, яким відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Родовід банк» делеговані Караченцеву А.І., як на наявність підстав для здійснення заміни боржника у виконавчому провадженні, то суд зазначає наступне.

Так, ухвалою суду від 09.11.2020, зокрема, зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Родовід банк» Караченцева А.Ю. перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн.

Як зазначалось вище, за змістом ч. 1 ст. 3, п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч. 1 ст. 36 вищевказаного Закону).

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону).

Згідно із ч. 3 ст. 37, ч. 8 ст. 35 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Оскільки уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, то така особа у господарському процесі не має самостійної процесуальної дієздатності та може лише виступати представником банку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

Отже, незважаючи на те, що повноваження Уповноваженої особи ФГВФО Караченцева А.Ю. відповідним рішенням були відкликані, саме у Фонду, який є особою, що має самостійну процесуальну дієздатність (як суб`єкт владних повноважень), наявне зобов`язання із перерахування заявнику відповідної суми грошової винагороди, оскільки компенсація оплати праці арбітражного керуючого у справі №5002-17/1718-2011, відноситься ліквідатором Банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури останнього. Аналогічна правова позиція щодо компенсації оплати праці ліквідатора, викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №10/Б-5022/1359/2011.

Ураховуючи зазначене, посилання заявника на відповідне рішення Фонду, яким відкликано повноваження Карченцева А.Ю. як на одну із підстав для задоволення відповідної заяви, суд вважає помилковим та таким, що не береться до уваги.

Інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б у своїй сукупності вказували на необхідність застосування судом норм ст. 334 ГПК України, арбітражним керуючим у своїй заяві не наведено.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 234-235, 334 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича №02-51/91 від 15.06.2022 (вх. №6937/22 від 16.06.2022) про заміну сторони у виконавчому документі залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 04.08.2022 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 15.08.2022.