ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2022 р. Справа№ 910/21731/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2022

у справі №910/21731/21 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Студія права"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Київський електровагоноремонтний завод" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Студія права" про стягнення 58800,00 грн заборгованості за договором №01/10-2020/3 від 01.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства та укладеного сторонами договору про закупівлю №01/10-2020/3 від 01.10.2020 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з надання оплачених послуг, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 58800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 відкрито провадження у справі №910/21731/21 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2022 у справі №910/21731/21 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київський електровагоноремонтний завод" подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи, внаслідок не дослідження доказів в їх сукупності та відповідно, не надання їм належної оцінки.

За твердженнями позивача судом першої інстанції не надано оцінки низці доказів, що є визначальними у даній справі, зокрема: ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/32705/21 від 07.12.2021; опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (суду) від 17.12.2021; акту від 09.10.2020 приймання-передачі документів до договору.

На переконання скаржника, п. 2.2 договору передбачено надання послуг щодо оформлення замовником права власності на будівлю заводоуправління з їдальнею, інвентарний номер 1081, а також юридичне супроводження дій із здійснення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Однак підписання між сторонами 09.10.2020 акту приймання-передачі документів до договору, згідно якого відповідачу було передано документи, що підтверджують перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до позивача та є необхідними для реєстрації права власності, ставить під сумнів, що зобов`язання відповідача за договором були виконані 06.10.2020.

З огляду на те, що послуги споживаються в процесі їх надання, а відповідач отримав від позивача правовстановлюючий документ за актом від 09.10.2020, позивач стверджує, що грошові кошти у сумі 58800,00 грн були отримані відповідачем у якості попередньої оплати або авансу та підлягають стягненню з відповідача, внаслідок невиконання останнім умов договору в частині надання послуг, що також підтверджується актом ревізії №08-30/386 від 04.08.2021 Північного офісу Держаудитслужби, що відображено в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/32705/21 від 07.12.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 апеляційну скаргу у справі №910/21731/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/21731/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

29.07.2022 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Студія права" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зауважує, що укладений договір про закупівлю №01/10-2020/3 від 01.10.2020 передбачав надання відповідачем послуг, а саме надання усних та/або письмових юридичних консультацій, роз`яснення та юридичних висновків, а також юридичне супроводження дій позивача з оформлення та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зазначені послуги були надані відповідачем належним чином та прийняті позивачем, про що між сторонами укладено акт №238 здачі приймання робіт (надання послуг) від 06.10.2020 і позивачем здійснено оплату послуг у сумі 58800,00 грн саме за надані послуги, а не в порядку авансування.

09.08.2022 до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, згідно якої позивач заперечує проти тверджень відповідача, зауважує, що станом на 06.10.2020 послуги надані не були та акт здачі- прийняття робіт сторонами не підписувався.

За змістом ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 01.10.2020 між Приватним акціонерним товариством "Київський електровагоноремонтний завод" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Студія права" (виконавець) укладено договір про закупівлю №01/10-2020/3, відповідно до умов якого виконавець у порядку, на умовах та в строки, визначені договором, зобов`язується перед замовником надати йому оплатні юридичні послуги, що включають в себе надання усних та/або письмових консультацій, роз`яснень та юридичних висновків щодо оформлення замовником права власності на нерухоме майно, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю надані юридичні послуги (пп. 2.1-2.3 договору).

Згідно п. 2.7 договору виконавець за результатами надання юридичних послуг складає в простій письмовій формі звіт, в якому зазначає детальний опис юридичних послугу, які були надані виконавцем за цим договором та надає його замовнику. Дата складання звіту є днем надання юридичних послуг за цим договором.

Ціна договору складає 58800,00 грн (п. 3.1 договору). Замовник здійснює оплату наданих йому послуг відповідно до отриманого від виконавця акту наданих послуг протягом 30 банківських днів з дня укладення договору (п. 3.3 договору).

Пунктом 3.8 договору сторони дійшли згоди, що у випадку якщо протягом 3 робочих днів з моменту отримання акта наданих послуг у порядку, визначеному цим договором, замовник не повернув виконавцю один примірник акта наданих послуг, підписаний замовником або вмотивовану відмову від його підписання, сторони вважають, що виконавець здійснив надання юридичних послуг відповідно до умов та у порядку, визначеному цим договором, а у замовника відсутні будь-які претензії до виконавця щодо якості та обсягу отриманих юридичних послуг за цим договором.

Сторони підписанням договору домовились, що замовник протягом строку його дії має право у письмовій формі вимагати від виконавця вчинити всі можливі та необхідні дії, необхідність вчинення яких випливає із предмету цього договору (п. 5.1.4 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і дії до 31.12.2020 в частині надання юридичних послуг, а в частині прийняття юридичних послуг - до повного їх завершення (п. 4.1 договору).

Сторонами не оспорювалася правомірність зазначеного договору, а тому в силу встановленої в ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) презумпції правомірності правочину, цей договір про закупівлю є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, відповідач надав, а позивач приняв юридичні (правові) послуги та консультації вартістю 58800,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020, який підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками.

06.10.2020 згідно платіжного доручення №12947 позивачем було оплачено послуги відповідно до виставленого відповідачем рахунку (рахунок-фактура на оплату №135 від 05.10.2020 на суму 58800,00 грн).

Разом з цим позивач стверджує, що відповідач не надав послуги, які передбачені п. 2.2 договору, не надав звіт, в якому за результатом надання послуг зазначає їх детальний опис, як це передбачено умовами п. 2.7 договору, у зв`язку з чим має повернути позивачу отримані грошові кошти у розмірі 58800,00 грн, що були отримані відповідачем у якості попередньої оплати/авансу. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на повне виконання своїх зобов`язань за договором про закупівлю, про що свідчить підписаний сторонами акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020, а тому вимоги позову про повернення грошових коштів у розмірі 58800,00 грн є безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо надання послуг.

З такими висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За умовами договору про закупівлю, надання юридичних послух виконавцем здійснюється в період з 01.10.2020 по 31.12.2020.

Пунктом 3.3 договору сторони визначили, що замовник здійснює оплату наданих йому послуг відповідно до отриманого від виконавця акту наданих послуг протягом 30 банківських днів з дня укладення договору.

Як встановлено судом, на виконання умов даного договору за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020, який підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками, відповідач надав, а позивач прийняв юридичні (правові) послуги та консультації.

З урахуванням положень ст. 530 ЦК України та змісту п. 3.3 договору, з моменту підписання акту настав строк виконання позивачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором. Надані відповідачем послуги були оплачені позивачем у повному обсязі 06.10.20202 про що свідчить платіжне доручення №12947 від 06.10.2020.

Отже, враховуючи, що позивач прийняв за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020, який підписано та скріплено печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень, надані відповідачем послуги, обумовлені договором, слід дійти висновку, що позивач погодився як з обсягом наданих послуг, так і з їх вартістю, яка погоджена сторонами умовами укладеного договору.

А відтак, виходячи з наведених вище норм законодавства, приписів ст. ст. 13, 73, 74, 76-79 ГПК України та п. п. 3.3, 3.8 договору, суд апеляційної інстанції вважає акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020 доказом належного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо надання послуг, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань з надання оплачених послуг.

При цьому колегія суддів зауважує, що виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Однак доказів того, що позивачем сплачено на користь відповідача авансовий платіж або завдаток, у розумінні ст. 570 ЦК України, матеріали справи не містять, тоді як в платіжному дорученні №12947 від 06.10.2020 у призначенні платежу зазначено, що оплата здійснюється за комплекс юридичних (правових) послуг за договором №01/10-2020/3 від 01.10.2020 рахунок №135 від 05.10.2020, а судом під час розгляду спору встановлено виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, що в свою чергу виключає можливість стягнення з відповідача 58800,00 грн як суми переданої позивачем для забезпечення виконання договору.

Доводи скаржника стосовно того, що відповідач не надав послуги, які передбачені п. 2.2 договору, так як не надав звіт з детальним описом наданих юридичних послуг, що передбачено п. 2.7 договору, є безпідставними, оскільки з умов розділу 3 договору слідує, що підписання акту наданих послуг без зауважень свідчить про надання юридичних послуг відповідно до умов та у порядку визначеному договором, та відсутність будь-яких претензій до виконавця щодо якості та обсягу отриманих юридичних послуг. А тому, враховуючи підписання сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №283 від 06.10.2020 без зауважень, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до відповідача з письмовою вимогою надати звіт із зазначенням детального опису юридичних послуг та беручи до уваги оплату позивачем прийнятих послуг, відсутні підстави вважати, що відповідач неналежно виконав оплачені за договором зобов`язання.

До того ж, слід звернути увагу, що умовами договору про закупівлю не ставиться оплата наданих послуг в обов`язкову залежність від наявності звіту з детальним описом юридичних послуг, тоді як оплата залежить саме від акту наданих послуг. Підписання сторонами акту №283 від 06.10.2020 свідчить про прийняття зобов`язань за договором.

Водночас суд не приймає до уваги, як належний і допустимий доказ в підтвердження доводів невиконання відповідачем зобов`язань за договором, наданий позивачем акт приймання-передачі документів до договору про закупівлю від 09.10.2020, оскільки сама по собі його наявність не вказує на невиконання зобов`язань за договором та не є підставою для звільнення позивача від обов`язку оплатити отримані послуги за умовами договору.

Безпідставними є і доводи скаржника про те, що судом першої інстанції під час розгляду даного спору не надано оцінки ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/32705/21 від 07.12.2021 та опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (суду) від 17.12.2021, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, у ч. 6 ст. 75 ГПК України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте в матеріалах справи відсутній вирок в кримінальній справі №0000341, ухвала про закриття кримінального провадження, з огляду на що, обставини викладені в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/32705/21 від 07.12.2021 не можуть прийматись до уваги під час розгляду даного спору.

Суд звертає увагу на те, що у ст. 2 ГПК України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. У належному та правильному вирішенні господарського спору провідне місце посідає дослідження доказів, що містять інформацію щодо обставин даного спору.

Стаття 74 ГПК України, розподіляючи обов`язки щодо доказування, встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 4 статті 74 ГПК України закріплює положення, згідно з якими суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18 необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Головним обов`язком суду та взагалі суттю судового провадження є встановлення істинних фактичних обставин у справі. У свою чергу учасники по справі здійснюють відповідні процесуальні дії щодо доведення тих чи інших обставин (фактів) шляхом надання доказів, а вже суд їх повинен об`єктивно оцінити.

У статті 79 ГПК України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані відповідачем докази, в спростування позовних вимог (зважаючи на те, що договір про закупівлю та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписано сторонами без зауважень), є більш вірогідними ніж докази надані позивачем. А відтак, позивачем не наведено належних доводів та обґрунтувань на підтвердження своєї позиції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку аргументам учасників справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивач під час розгляду справи не подав належних і допустимих доказів у розумінні положень ГПК України, які свідчили б про невиконання відповідачем оплачених зобов`язань за договором, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати (авансу) за договором у розмірі 58800,00 грн є такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2022 у справі №910/21731/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" має бути залишена без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарского процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський електровагоноремонтний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2022 у справі №910/21731/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Київський електровагоноремонтний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов