ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022м. ДніпроСправа № 904/1976/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (м. Чернігів)

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018 у загальному розмірі 3 987 грн. 76 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.08.2022),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - відповідач) попередню оплату за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018 у загальному розмірі 127 915 грн. 72 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 123 927 грн. 96 коп. - основний борг (попередня оплата);

- 3 346 грн. 05 коп. - інфляційні втрати;

- 641 грн. 71 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018, що полягає у неповерненні суми попередньої оплати, на яку в подальшому відповідачем послуги з розподілу електричної енергії не були надані. Так, відповідно до платіжного доручення №10028 від 24.12.2021 позивачем було у повному обсязі оплачено рахунок № 54 від 21.12.2021 на суму 179 456 грн. 10 коп., який було виставлено відповідачем на оплату авансового платежу за січень 2022 року. При цьому, в подальшому у січні 2022 року відповідачем фактично було надано послуг з розподілу електричної енергії на суму 80 551 грн. 93 коп. За рахунок раніше здійсненої переплати та з урахуванням переплати за січень 2022 року станом на 31.01.2022 переплата позивача складала 123 927 грн. 96 коп., що відображено у рахунку № 51 від 31.01.2022. На звернення позивача щодо повернення вказаної переплати в сумі 123 927 грн. 96 коп., відповідач листом № 14412/1001 від 04.05.2022 надав відмову, з посиланням на неможливість повернення коштів до припинення дії обставин непереборної сили, а саме: запровадження воєнного стану. Враховуючи допущене відповідачем прострочення повернення суми попередньої оплати, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за травень 2022 року у сумі 3 346 грн. 05 коп., а також 3% річних за період прострочення з 04.05.2022 по 05.07.2022 у сумі 641 грн. 71 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору.

У позовній заяві позивач просив суд здійснити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 25773/22 від 09.08.2022), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- 03.08.2022 відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 123 927 грн. 96 коп., на підтвердження чого було долучено платіжне доручення № (#10) від 03.08.2022 на суму 123 927 грн. 96 коп. з призначенням платежу "Повернення переплати за розподіл електричної енергії ТОВ Енера Чернігів, о/р 92, згідно звернення";

- у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану на території України 24.02.2022, відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану" № 64/2022 від 24.02.2022, та відповідно, настанням форс-мажорних обставин, відповідач має бути звільнений від відповідальності за несвоєчасне повернення грошових коштів у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 226860/22 від 16.08.2022), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що військова агресія Російської Федерації проти України сама по собі не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, оскільки відповідачем не надано будь-якого доказу настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) для відповідача.

Від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. суду №26861/22 від 21.07.2022), в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 3 987 грн. 76 коп., яка складається з наступних сум:

- 3 346 грн. 05 коп. - інфляційні втрати;

- 641 грн. 71 коп. - 3% річних.

Подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 123 927 грн. 96 коп., на підтвердження чого було долучено платіжне доручення № (#10) від 03.08.2022 на суму 123 927 грн. 96 коп.

Судом було відзначено, що заява про зменшення розміру позовних вимог направлена відповідачу на його юридичну адресу - 12.08.2022, отже завчасно.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Як було вказано вище, відповідачем 09.08.2022 було надано відзив на позовну заяву, на який позивачем 16.08.2022 було надано відповідь.

Ухвалою суду від 20.07.2022, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив на позовну заяву була направлена відповідачу на його юридичну адресу - 12.08.2022. Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013.

Однак, станом на 29.08.2022 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - відповідач) попередню оплату за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018 у загальному розмірі 127 915 грн. 72 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 123 927 грн. 96 коп. - основний борг (попередня оплата);

- 3 346 грн. 05 коп. - інфляційні втрати;

- 641 грн. 71 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018, що полягає у неповерненні суми попередньої оплати, на яку в подальшому відповідачем послуги з розподілу електричної енергії не були надані. Так, відповідно до платіжного доручення №10028 від 24.12.2021 позивачем було у повному обсязі оплачено рахунок № 54 від 21.12.2021 на суму 179 456 грн. 10 коп., який було виставлено відповідачем на оплату авансового платежу за січень 2022 року. При цьому, в подальшому у січні 2022 року відповідачем фактично було надано послуг з розподілу електричної енергії на суму 80 551 грн. 93 коп. За рахунок раніше здійсненої переплати та з урахуванням переплати за січень 2022 року станом на 31.01.2022 переплата позивача складала 123 927 грн. 96 коп., що відображено у рахунку № 51 від 31.01.2022. На звернення позивача щодо повернення вказаної переплати в сумі 123 927 грн. 96 коп., відповідач листом № 14412/1001 від 04.05.2022 надав відмову, з посиланням на неможливість повернення коштів до припинення дії обставин непереборної сили, а саме: запровадження воєнного стану. Враховуючи допущене відповідачем прострочення повернення суми попередньої оплати, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за травень 2022 року у сумі 3 346 грн. 05 коп., а також 3% річних за період прострочення з 04.05.2022 по 05.07.2022 у сумі 641 грн. 71 коп.

В процесі розгляду справи відповідач визнав та у добровільному порядку погасив суму основного боргу в розмірі 123 927 грн. 96 коп., на підтвердження чого долучив платіжне доручення № (#10) від 03.08.2022 на суму 123 927 грн. 96 коп. з призначенням платежу "Повернення переплати за розподіл електричної енергії ТОВ Енера Чернігів, о/р 92, згідно звернення".

Враховуючи вказане, позивачем 16.08.2022 була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 3 987 грн. 76 коп., яка складається з наступних сум:

- 3 346 грн. 05 коп. - інфляційні втрати;

- 641 грн. 71 коп. - 3% річних.

В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення вказаних вимог, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану на території України 24.02.2022, відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану" №64/2022 від 24.02.2022, враховуючи існування яких, відповідач вважає, що він має бути звільнений від відповідальності за несвоєчасне повернення грошових коштів у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи те, що як позивачем так і відповідачем визнається факт укладення між ними договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, а також факт наявності за вказаним договором станом на 31.01.2022 переплати позивача у сумі 123 927 грн. 96 коп., що відображено в рахунку № 51 від 31.01.2022 (а.с.16), вказані обставини відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Більше того, в процесі розгляду справи відповідач у добровільному порядку погасив вказану заборгованість.

В той же час, під час розгляду даної справи підлягає доказуванню факт виникнення прострочення повернення суми попередньої оплати у розмірі 123 927 грн. 96 коп., визначення періоду такого прострочення, а також наявність підстав для звільнення від відповідальності за вказане прострочення або правомірність стягнення інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд відзначає, що оскільки в договорі не було встановлено строку повернення попередньої оплати, то у даному випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із листом вих.№ 05.3/1103 від 23.02.2022, в якому просив повернути надлишково сплачені кошти в сумі 123 927 грн. 96 коп. на поточний рахунок позивача (а.с.19).

В той же час, суд відзначає, що доказів направлення або вручення вказаного листа відповідачу матеріали справи не містять. Також ні позивачем ні відповідачем в процесі розгляду справи не повідомлено суду про дату отримання вказаного листа позивача.

Отже, суд позбавлений можливості встановити дату отримання листа вих. № 05.3/1103 від 23.02.2022 відповідачем, хоча факт його отримання відповідачем підтверджується матеріалами справи, оскільки на вказаний лист відповідачем було надано відповідь - лист №14412/1001 від 04.05.2022, в якому відповідач відмовився повернути грошові кошти в сумі 123 927 грн. 96 коп., посилаючись на неможливість повернення коштів до припинення дії обставин непереборної сили, а саме: запровадження воєнного стану (а.с.20-21).

Враховуючи вказані обставини щодо недоведення позивачем під час розгляду справи дати отримання відповідачем листа вих. № 05.3/1103 від 23.02.2022, який є вимогою в розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, а також факт наявності в матеріалах справи відповіді на вказаний лист, яка датована 04.05.2022, суд приходить до висновку, що відлік строку для повернення попередньої оплати в сумі 123 927 грн. 96 коп. слід розпочинати з 04.05.2022 (оскільки матеріалами справи підтверджується, що 04.05.2022 відповідачем вже було отримано лист вих. № 05.3/1103 від 23.02.2022; доказів отримання вказаного листа відповідачем раніше вказаної дати матеріали справи не містять), отже, враховуючи положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, граничним строком для повернення грошових коштів в сумі 123 927 грн. 96 коп. є 11.05.2022 (04.05.2022 + 7 днів).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за травень 2022 року у сумі 3 346 грн. 05 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені сума заборгованості та період нарахування інфляційних втрат, арифметично розрахунок здійснено також вірно.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, доданий до позовної заяви (а.с.6), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 3 346 грн. 05 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 04.05.2022 по 05.07.2022 у сумі 641 грн. 71 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с. 6), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості, але невірно визначено період прострочення (04.05.2022 - 05.07.2022), оскільки, як встановлено судом вище, граничним строком для повернення грошових коштів в сумі 123 927 грн. 96 коп. є 11.05.2022, отже прострочення виникло з 12.05.2022, а не з 04.05.2022, як визначив позивач.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с. 6), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, господарський суд встановив, що 3% річних підлягають нарахуванню в період з 12.05.2022 по 05.07.2022 на суму 123 927 грн. 26 коп. та в цей період складають 560 грн. 22 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 560 грн. 22 коп.

З приводу обставин, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, щодо наявності форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018, як і не доведено наявність обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Посилання відповідача у листі № 14412/1001 від 04.05.2022 на настання форс-мажорних обставин розцінюється судом критично, з огляду на таке.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально та такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути наслідків несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Відтак, аргументи відповідача судом відхиляються.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 2 430 грн. 30 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 28.12.2018 у загальному розмірі 3 987 грн. 76 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.08.2022) - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м.Дніпро, шосе Запорізьке, будинок 22, ідентифікаційний код 23359034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (14013, м. Чернігів, проспект Перемоги, будинок 126Б; ідентифікаційний код 41823846) 3 346 грн. 05 коп. інфляційних втрат, 560 грн. 22 коп. 3% річних та 2 430 грн. 30 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.08.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко