РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.08.2022Справа № 910/2923/22
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 8, корпус 6; ідентифікаційний код: 40569677)

до Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

про стягнення 37273,85 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.03.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни про стягнення 37273,85 грн, з яких 30261,00 грн основного боргу, 4006,00 грн пені, 829,78 грн 3% річних та 2177,05 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 не сплатив плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 30261,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4006,00 грн пені, 829,78 грн 3% річних та 2177,05 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2022 відкрито провадження у справі №910/2923/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/2923/22 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02225, м. Київ, вул. Оноре Бальзака, буд. 4, кв. 183), що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку про повернення поштового відправлення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/2923/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2020 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» (представник співвласників місця) та Фізичною особою-підприємцем Макарчук Ольгою Миколаївною (користувач) укладено Договір №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів, відповідно до умов якого представник співвласників місця на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місця для розміщення рекламних засобів, дозволів на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданих на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або фактичного розміщення рекламного засобу надає користувачу право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, що перебувають у спільній сумісній власності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016», а користувач зобов`язується користуватися наданим йому правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами договору перераховувати плату за право тимчасового користування на поточний рахунок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016», належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим договором та не зловживати наданими користувачу правами.

У п. 1.2 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 зазначено, що адресою місця є: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 8, корпус 6.

Відповідно до п. 1.6 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 користувач констатує, що він є орендарем нежитлового приміщення з №1 по №11 (група приміщень №67), розташованого в місті Києві по проспекту Героїв Сталінграду, 8, корпус 6 (літера А), загальною площею 234,8 кв.м. згідно з Договором оренди нежитлового приміщення №15/05/2018 від 15.05.2018.

Згідно з п. 2.1 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ по 31.01.2023, або до моменту прийняття співвласниками багатоквартирного будинку №8 по проспекту Героїв Сталінграду рішення про припинення дії даного договору.

Підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення користувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або фактичне розташування РЗ та укладений договір (п. 3.1 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020).

Відповідно до п. 3.3 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 фактичне розміщення РЗ та укладений договір із наведеним в ньому розміром плати за право тимчасового користування підтверджує факт надання права тимчасового користування у відповідному розрахунковому періоді.

Плата нараховується з дати фактичного розміщення зовнішньої реклами (п. 3.4 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020).

Відповідно до п. 3.5 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 щомісячний розмір плати становить 1441,00 грн

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 не сплатив плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 30261,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4006,00 грн пені, 829,78 грн 3% річних та 2177,05 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що за лютий 2020 року позивачем нараховано до сплати відповідачу плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за березень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за квітень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за травень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за червень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за липень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за серпень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за вересень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за жовтень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за листопад 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за грудень 2020 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за січень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за лютий 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за березень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за квітень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за травень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за червень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за липень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за серпень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за вересень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, за жовтень 2021 року - плату за тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів у розмірі 1441,00 грн, що разом становить 30261,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що місячний розмір плати відповідає розміру, погодженому сторонами у п. 3.5 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020.

Відповідачем під час розгляду судом справи не було надано будь-яких заперечень щодо наявності підстав для нарахування у спірному періоді послуг користування місцем для розміщення рекламних засобів відповідно до умов Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати є календарний місяць. Плата за право тимчасового користування нараховується щомісячно та вносить користувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на підставі умов цього договору.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 30261,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни за Договором №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 у сумі 30261,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни суми основного боргу у розмірі 30261,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 4006,02 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.2 Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 представник співвласників місця має право застосувати до користувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем не дотримано вимог про період нарахування пені, встановлений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня виникнення прострочення).

При цьому, умовами Договору №26/РО-2020 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів від 01.02.2020 не встановлено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 1728,38 грн.

Таким чином, позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни пені у розмірі 4006,02 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1728,38 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 829,78 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок 3% річних в межах заявленого позивачем періоду нарахування та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 757,87 грн.

Таким чином, позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни 3% річних у розмірі 829,78 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 757,87 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2177,05 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (в межах заявленого позивачем періоду нарахування) та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 1822,43 грн.

Таким чином, позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни інфляційних втрат у розмірі 2177,05 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1822,43 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Макарчук Ольги Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 2016» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд. 8, корпус 6; ідентифікаційний код: 40569677) суму основного боргу у розмірі 30261 (тридцять тисяч двісті шістдесят одна) грн 00 коп., пеню у розмірі 1728 (одна тисяча сімсот двадцять вісім) грн 38 коп., 3% річних у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 1822 (одна тисяча вісімсот двадцять дві) грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 2301 (дві тисячі триста одна) грн 01 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак