ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2022 р. Справа№ 910/19240/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022

у справі № 910/19240/21 (суддя О.В. Гулевець)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ."

про стягнення 16 939,39 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі - ПрАТ "СК "АРКС", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (далі - ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", відповідач) про стягнення 16 939,39 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено транспортний засіб, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність винного у ДТП, щодо сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини водія у ДТП, цивільно-правову відповідальність якого застраховано відповідачем. Зокрема суд першої інстанції вказав на відсутність в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі) інформації про визнання водієм автомобіля "Богдан", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , своєї вини у ДТП; зі схеми ДТП, зображеної сторонами в європротоколі не можливо встановити винну особу; інших доказів на підтвердження вини водія матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ "СК "АРКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що з повідомлення про ДТП (європротоколу) вбачається, що ДТП сталося під час зміни смуг. До того ж, у бланку європротокола відсутній пункт, в якому необхідно вказати особу, винну у ДТП, з огляду на що така інформація відсутня. Водночас всі інші пункти заповнені належним чином, та зі схеми ДТП, а також пункту 12 європротоколу (обставини), де обома сторонами зазначено, що ДТП сталося під час зміни смуг, вбачається, що винною особою є водій автомобіля "Богдан", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Правилами дорожнього руху встановлено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Разом з тим, водій транспортного засобу "Богдан", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні не убезпечився в тому, що дорога вільна, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19240/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ПрАТ "СК "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

31.05.2022 матеріали справи № 910/19240/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

13.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у задоволенні клопотання ПрАТ "СК "АРКС" про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено; поновлено ПрАТ "СК "АРКС" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21; розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.07.2022.

Відповідач правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За змістом частини третьої статті 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.03.2021 між ПрАТ "СК "АРКС" (страховик за договором) та ОСОБА_1 (страхувальник за договором) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № сс24823а1к3 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 .

26.05.2021 відбулась ДТП за участю транспортного засобу "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується складеним вказаними учасниками повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

27.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "СК "АРКС" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування із наданням необхідних документів.

Цього ж дня працівником ПрАТ "СК "АРКС" було проведено зовнішній огляд транспортного засобу, про що складено акт огляду транспортного засобу від 27.05.2021 із зазначенням наявних пошкоджень.

Відповідно до звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 09.06.2021 № 3448 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 19 667,53 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № 321052728 від 27.05.2021, виставленого ТОВ "Ауді-Центр Київ", вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 17 939,39 грн.

02.06.2021 позивачем складено страховий акт № ARX2789865 та розрахунок суми страхового відшкодування на суму 17 939,39 грн.

03.06.2021 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Ауді-Центр Київ" в розмірі 17 939,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 786028 від 03.06.2021.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі полісу № ЕР/202867034, діючого станом на 26.05.2021.

14.09.2021 ПрАТ "СК "АРКС" звернулося до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." із заявою вих. № 0012032/ІНС.ЛОУ про виплату страхового відшкодування у сумі 17 939,39 грн.

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення невідшкодованих збитків у розмірі 16 939,39 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ "СК "АРКС" до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", а доводи скаржника вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Колегія суддів вважає, що вина водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 26.05.2021.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі схеми ДТП неможливо достовірно встановити, при яких саме обставинах відбулась дорожньо-транспортна пригода, чи дійсно відповідна дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 ; у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду відсутні відомості щодо визнання водієм транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні ДТП; позивачем не надано суду належних, допустимих та вірогідних доказів у підтвердження встановлення вини водія транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у ДТП.

Апеляційний господарський суд не може погодитися із вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011 № 3045-VI, внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні ДТП за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Так, відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху України, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання ДТП за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Дослідивши пункти європротоколу, які заповнені учасниками ДТП та містять інформацію про вказану подію, колегія суддів доходить висновку про наявність страхового випадку.

Так, зі схеми ДТП вбачається, що автомобіль "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався у крайній правій смузі прямо, тоді як транспортний засіб "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , мав намір перестроїтися з середнього ряду у правий, в якому їхав автомобіль "Audi A6".

Відповідно до пункту 10.3. Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

До того ж, у пункті 12 європротоколу (обставини) обома водіями зазначено, що ДТП сталося під час зміни смуг.

За таких обставин, суд мав можливість встановити, що винною у ДТП особою є водій транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки він почав перестроюватися в іншу смугу.

Вказане чітко вбачається зі схеми ДТП, зображеної сторонами.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що у європротоколі жодна із сторін не визнала своєї вини.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з цими доводами, оскільки у бланку європротоколу відсутній пункт, в якому одна із сторін має вказати, що вона є винною.

При цьому пункт 14 (мої зауваження) також не передбачає, що в ньому один із водіїв повинен зазначити про визнання своєї вини.

За таких обставин, виходячи зі схеми ДТП, а також пункту 12 європротоколу, в якому вказано, що ДТП сталося під час зміни смуг, колегія суддів дійшла висновку про можливість встановлення винної у ДТП особи, з огляду на що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ст.ст. 1.7, 1.8 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно з п.п. 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Богдан", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202867034 (франшиза - 1 000, 00, ліміт за шкоду по майну - 130 000,00 грн), що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копією відповідного полісу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми вказаного Закону є спеціальними.

Зі змісту положень п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, страхувальник за договором добровільного страхування не заперечував проти розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування та порядку його виплати, що свідчить про досягнення відповідної згоди між сторонами договору.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що до позивача, який виплатив суму страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 17 939,39 грн, перейшло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

Водночас, вирішуючи питання про суму стягнення в порядку регресу, необхідно враховувати положення п. 6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на те, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202867034 сторонами встановлено франшизу у розмірі 1 000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 130 000,00 грн, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відповідач повинен був відшкодувати позивачеві суму здійсненої останнім своєму страхувальнику страхової виплати у розмірі 16 939,39 грн.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки , збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, обов`язок з доведення таких елементів, як протиправна поведінка відповідача, спричинення позивачеві збитків у заявлених ним розмірах, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача покладається саме на останнього.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає доведеним позивачем повного складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (відшкодування шкоди), у зв`язку з чим позовні вимоги ПрАТ "СК "АРКС", як особи, яка виплатила потерпілому в ДТП страхове відшкодування, до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.", як особи, відповідальної за заподіяні збитки, є обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПрАТ "СК "АРКС" до ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення 16 939,39 грн у повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ "СК "АРКС" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

У зв`язку з задоволенням позову та апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи місцевим господарським судом та перегляд справи у суді апеляційної інстанції, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі № 910/19240/21 скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А, місто Київ, 04210, ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (вулиця Іллінська, будинок 8, місто Київ, 04070, ідентифікаційний код 20474912) 16 939 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 39 коп. страхового відшкодування, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/19240/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова