ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/617/21
Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Гут С.Ф.,

при секретарі судового засідання Борисовій Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Танасійчук Г.М.,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до відповідача Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про розірвання договору та стягнення 1251111,60 грн.

Встановив:

09.03.2021 р. від Одеської міської ради (далі - ОМР, позивач) до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява до Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ" (далі - ГО "ЦСІ "НАДІЯ", відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - ДКВ ОМР, третя особа), про:

- розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.2018 р., укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ", щодо нежилих приміщень першого поверху загальною площею 520,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 59, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018 р. за № 372;

- стягнення з Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ" неустойки у розмірі 1251111,60 грн.

Обґрунтовуючи звернення з позовною заявою до господарського суду ОМР посилається те, що ГО "ЦСІ "НАДІЯ" не виконано умови укладеного договору купівлі-продажу в частині своєчасної та остаточної сплати коштів за об`єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору, чим істотно порушило його умови, адже ОМР не отримано того, на що вона розраховувала при укладенні договору, з огляду на що, просить відповідний договір купівлі-продажу розірвати та стягнути передбаченому умовами договору неустойку у розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 р. позовній заяві ОМР присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 916/617/21 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2021 р. позовну заяву ОМР прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/617/21, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.03.2021 р.

Ухвалою Господарського суд Одеської області від 30.03.2021 р. відкладено підготовче засідання на 22.04.2021 р.

05.04.2021 р. ДКВ ОМР представлено до господарського суду письмові пояснення, відповідно до яких підтримує позицію ОМР, посилається на те, що ГО "ЦСІ "НАДІЯ" в порушенням приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "При приватизацію державного і комунального майна" не здійснено сплату коштів за об`єкт приватизації, чим позбавило позивача того, на що він розраховував укладаючи договір-купівлі продажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/617/21 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 13.05.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 р. відкладено розгляд справи на 01.06.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2021 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/617/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.06.2021 р. відкладено судове засідання на 01.07.2021 р.

29.06.2021 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" звернулось до господарського суду із письмовою заявою про застосування строку позовної давності, в якому посилаючись на статті 256,257,258,267 Цивільного кодексу України просить застосувати строк позовної давності до вимог ОМР про стягнення 1251111,60 грн неустойки, оскільки законодавцем встановлено спеціальний скорочений строк позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки.

Крім того, 29.06.2021 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" представлено до господарського суду зустрічну позовну заяву до ОМР, в якій просить визнати недійсним пункт 6.1 договору купівлі-продажу від 05.03.2018 р., який укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ", щодо нежилих приміщень першого поверху загальною площею 520,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 59, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018 р. за № 372.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. зустрічну позовну заяву ГО "ЦСІ "НАДІЯ" повернуто заявнику.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 12.07.2021 р.

01.07.2021 р. до Господарського суду Одеської області надійшла апеляційна скарга на ухвалу господарського суду від 01.07.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. зупинено провадження у справі № 916/617/21 до розгляду судом апеляційної інстанції скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 р. апеляційну скаргу ГО "ЦСІ "НАДІЯ" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 916/617/21 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.10.2021 р. відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ГО "ЦСІ "НАДІЯ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 р. у справі № 916/617/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 р. відмовлено у задоволені заяви ГО "ЦСІ "НАДІЯ" про роз`яснення постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 р. по справі № 916/617/21.

04.01.2022 р. матеріали справи № 916/617/21 повернулись до Господарського суду Одеської області.

14.01.2022 р. ОМР представлено до господарського суду письмові заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких посилаючись на приписи статей 256-258,266 Цивільного кодексу України зазначає, що строк позовної давності для стягнення неустойки, яка є додатковою вимогою, спливає одночасно із строком позовної давності щодо вимоги про розірвання договору, який складає 3 роки.

Додатково посилається на приписи частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 р. у справі № 916/1467/19 та повідомляє господарському суду про те, що оспорюваний договір-купівлі продажу укладено між територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР, від імені якої, в свою чергу, діяв ДКВ ОМР, однак ОМР звернулась з позовом до суду у 2021 р. після отримання листа ДКВ ОМР від 11.11.2020 р. № 01-13/4562, в якому ДКВ ОМР доводить до відома ОМР невиконання ГО "ЦСІ "НАДІЯ" умов договору купівлі-продажу в частині своєчасної сплати коштів за об`єкт приватизації.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2022 р. поновлено провадження у справі № 916/617/21 та призначено розгляд справи на 18.01.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.01.2022 р. відкладено судове засідання на 25.01.2022 р.

19.01.2022 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" представлено до господарського суду зустрічну позовну заяву до ОМР, в якій просить визнати недійсним пункт 3.1 договору купівлі-продажу від 05.03.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018 р. за № 372.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2022 р. зустрічну позовну заяву ГО "ЦСІ "НАДІЯ" з доданими до неї документами повернуто заявнику.

24.01.2022 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" звернулось до Господарського суду Одеської області з апеляційною скаргою (зареєстрована за вх. № 107/22) на ухвалу суду від 21.01.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.01.2022 р. провадження у справі № 916/617/21 зупинено до розгляду судом апеляційної інстанції скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.01.2022 р.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

14.03.2022 р. Президентом України підписано Указ № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який підтримано Верховною Радою України. Воєнний стан продовжено в Україні до 26 квітня 2022 р.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 р. апеляційну скаргу ГО "ЦСІ "НАДІЯ" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.01.2022 р. про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 916/617/21 залишено без змін.

05.04.2022 р. матеріали справи № 916/617/21 повернуто до Господарського суду Одеської області з суду апеляційної інстанції.

11.04.2022 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" представлено до господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі № 916/617/21 до завершення дії введеного в Україні воєнного стану.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2022 р. поновлено провадження у справі № 916/617/21 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.05.2022 р.

Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2022 р. відкладено розгляд справи на 02.06.2022 р.

Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який підтримано Верховною Радою України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.06.2022 р. відкладено розгляд справи на 30.06.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 р. відкладено розгляд справи на 16.08.2022 р.

10.08.2022 р. ГО "ЦСІ "НАДІЯ" представлено до господарського суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки у сумі 1251111,60 грн, посилаючись на приписи статей 256,257,258,261 Цивільного кодексу України, правові висновку Верховного Суду України, викладені у постановах від 22.04.2015 р. у справі № 6-48цс15, від 29.10.2014 р. у справі № 6-152цс14, від 22.02.2017 р. у справі № 6-152цс14, правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 575/476/16-ц, від 22.05.2018 р. у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 367/6105/16-ц.

15.08.2022 р. ОМР представлено до господарського суду письмові пояснення, в яких додатково зазначає про пропуску строку позовної давності з поважних причин, до яких посилаючись на приписи Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносить те, що представницькі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень, із чітким розмежуванням компетенції та повноважень ОМР та ДКВ ОМР, як одного із її виконавчих органів, до повноважень якого, зокрема, віднесено контроль за виконанням рішень ради, за виконанням сторонами умов договорів купівлі-продажу та своєчасністю надходження коштів, у той же час як до повноважень ОМР як колегіального органу віднесено затвердження продажу відповідних об`єктів комунальної власності.

Зазначає, що ОМР стала обізнаною про несплату ГО "ЦСІ "НАДІЯ" коштів за об`єкт приватизації лише з листа ДКВ ОМР від 11.11.2020 р. № 01-13/4562.

У призначене на 16.08.2022 р. судове засідання представники ГО "ЦСІ "НАДІЯ" та ДКВ ОМР не з`явились. Обізнаність відповідача про призначене на 16.08.2022 р. засідання суду підтверджується залишеною 02.08.2022 р. на заяві (зареєстрована 20.07.2022 р. за вх. № 13849/22) про ознайомлення з матеріалами справи розписці.

Третя особа про призначене на 16.08.2022 р. судове засідання, обізнана належним чином, що підтверджується розпискою, залишеною 06.07.2022 р. на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 30.06.2022 р.), надісланої на адресу ДКВ ОМР, зазначену в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осію-підприємців та громадських формувань.

Представник позивача підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволення позову в повному обсязі.

Письмового відзиву від ГО "ЦСІ "НАДІЯ" до Господарського суду Одеської області не надходило, у зв`язку з чим у відповідності до частини 9 статті 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

16.08.2022 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

30.06.2016 р. ОМР прийнято рішення № 785-VII, відповідно до пункту 1 якого вирішила внести зміни до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеса, що підлягають приватизації та відчуженню в інший спосіб, затвердженого рішенням ОМР від 24.12.2014 р. № 6014 VІ, доповнивши його, серед іншого пунктом 78: «Нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 520,9 кв.м. та нежилі підвальні приміщення загальною площею 543,8 кв.м., вул. Пушкінська, 59. Викуп орендарем за грошові кошти».

05.03.2018 р. між Територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР (Продавець), від імені якої діє ДКВ ОРМ (Представник продавця) та ГО "ЦСІ "НАДІЯ" (Покупець) на підставі рішення ОМР від 30.06.2016 р. № 785-VII укладено договір купівлі-продажу (Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець продав, а Покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 520,9 кв.м., що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Пушкінська, будинок 59 (п`ятдесят дев`ять), відображених у технічному паспорті (об`єкт купівлі-продажу).

Вищезазначений об`єкт купівлі-продажу належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності (бланк серії ЯЯЯ № 574002), виданого 01 лютого 2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.11.2004 року №710, право власності на який зареєстровано Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 02.02.2007 року в книзі: 5ог-119, номер запису: 312, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13432881, виданого Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 02.02.2007 року, реєстраційний номер вищезазначеного об`єкта купівлі-продажу - 17700400.

Об`єкт купівлі-продажу оцінено у розмірі 5940000 (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок тисяч) гривень 00 копійок, податок на додану вартість (ПДВ) враховано до вказаної суми та складає 990000 (дев`ятсот дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, згідно з висновками оцінювача про ринкову вартість об`єкта незалежної оцінки нежилих приміщень першого поверху та підвалу, розташованих за адресою; м. Одеса, вул. Пушкінська. будинок 59, що були виконані суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «БЮРО ОЦІНКИ СТЕФАНОВИЧ», затвердженими наказом директора ДКВ ОМР від 05.03.2018 року № 117 (пункт 1.3 Договору).

Ціна продажу об`єкта, зазначеного у п.1.1 цього Договору, становить 5940000 (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок тисяч) гривень 00 копійок, податок на додану вартість (ПДВ) враховано до вказаної суми та складає 990000 (дев`ятсот дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок (пункт 1.3 Договору).

Покупець зобов`язаний сплатити ціну продажу об`єкта, зазначену у п.1.4. цього Договору, у розмірі 5940000 (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок тисяч) гривень 00 копійок (валютний еквівалент 223847 (двісті двадцять три тисячі вісімсот сорок сім) доларів 69 центів США за курсом дві тисячі шістсот п`ятдесят три гривні 59 копійок до ста доларів США, встановлений Національним банком України станом на 05.03.2018 р.) за рахунок власних коштів з рахунку Покупця № НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Південний»», МФО 328209, на поточний рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 1909 в ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код 26302595, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього Договору (пункт 2.1 Договору).

Цей Договір є підставою для проведення розрахунків за об`єкти купівлі-продажу (пункт 2.3 Договору).

Передача об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця здійснюється у триденний строк після сплати Покупцем в повному обсязі ціни продажу об`єкта купівлі-продажу та оформляється Договором про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та Актом приймання-передачі, який підписуються одночасно Сторонами за цим Договором (пункт 3.1 Договору).

Право власності на об`єкт купівлі-продажу переходить до Покупця з моменту державної реєстрації права власності на придбаний об`єкт. Державна реєстрація здійснюється уповноваженим органом в порядку, встановленому чинним законодавством, після повної сплати коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» цього Договору, штрафних санкцій, що можуть виникнути у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за цим Договором, підписання Покупцем Договору про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та Акту приймання-передачі об`єкта, зазначеного у п.1.1 цього договору (пункт 3.2 останнього).

Покупець зобов`язаний у встановлений цим Договором термін сплатити ціну продажу об`єкта купівлі-продажу, штрафних санкцій, що можуть виникнути у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за цим Договором, підписати Договір про повний розрахунок за придбаний об`єкт купівлі-продажу та Акт приймання-передачі об`єкта, зазначеного у п.1.1. цього договору (пункт 5.4.1 останнього).

У разі несплати Покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» цього Договору, в термін, визначений п.2.1. цього договору Покупець сплачує на користь Продавця неустойку в розмірі 20 (двадцяти) відсотків ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у п.1.4. цього Договору. У разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу разом з неустойкою протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів даний Договір купівлі-продажу підлягає розірванню (пункт 6.1 Договору).

Представники Сторін свідчать та гарантують, що укладення цього договору відбувається у межах наданих повноважень, та вони (Представники Продавця та Покупця) діють в інтересах юридичних осіб, яких вони представляють, добросовісно і розумно та не перевищують своїх повноважень (пункт 8.6 Договору).

Цей Договір підлягає нотаріальному посвідченню. Договір складений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Один примірник Договору зберігається в матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса, а інші видаються Сторонам (пункт 8.7 Договору).

Договір підписано повноважними представниками, скріплено печатками контрагентів, посвідчено 05.03.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 372.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 246862736 (станом на 04.03.2021 р.), власником приміщень загальною площею 520,9 кв.м за адресою: місто Одеса, вул. Пушкінська, буд 59 є Територіальна громада м. Одеси в особі ОМР. При цьому зазначене приміщення знаходиться в оренді до 23.10.2035 р. у ГО "ЦСІ "НАДІЯ" на підставі договору оренди нежилих приміщень від 23.10.2015 р.

06.08.2020 р. ДКВ ОМР складено та надіслано ГО "ЦСІ "НАДІЯ" претензію № 01-13/2883, в якій вимагає від відповідача здійснити у місячний термін сплату ціни продажу за договором купівлі-проваджу від 05.03.2018 р. об`єкта продажу у розмірі 5940000,00 грн та неустойку в сумі 1188000,00 грн.

11.11.2020 р. ДКВ ОМР складено на ім`я директора юридичного департаменту ОМР лист № 01-13/4562 (відповідно до відтиску календарного штемпелю юридичного департаменту ОМР лист отримано 12.11.2020 р.), в якому повідомляє, що ГО "ЦСІ "НАДІЯ" в порушення умов договору купівлі-продажу від 05.03.2018 р. не своєчасно сплачено на рахунок департаменту ціну продажу об`єкта купівлі-продажу.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В свою чергу, частини 1 та 2 статті 651 ЦК України передбачають, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулюються Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Відповідно до частини 9 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду.

Виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, є несплата протягом 60 днів коштів за об`єкт приватизації з дня укладення договору купівлі-продажу відповідно до його умов (пункт 1 частини 3 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

У разі несплати коштів за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу протягом 30 днів з дня укладення договору та його нотаріального посвідчення (у разі якщо нотаріальне посвідчення договору передбачено законодавством) покупець сплачує на користь органу приватизації неустойку в розмірі 5 відсотків ціни продажу об`єкта. У разі несплати коштів згідно з договором купівлі-продажу протягом наступних 30 днів договір підлягає розірванню (частина 4 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна").

Для правильного вирішення спору щодо розірвання договору з наведених підстав судам необхідно перш за все встановити обсяг зобов`язань покупця за договором і строк їх виконання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 24.05.2022 р. у справі № 922/399/21.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір купівлі-продажу від 05.03.2018 р.

В порушення приписів статей 525,526,610,629,655,692 ЦК України, частини 1 та 7 статті 193 та умов Договору ГО "ЦСІ "НАДІЯ" як Покупцем не перерахувало визначену пунктами 1.3 та 1.4 ціну продажу об`єкта в сумі 5940000,00 з ПДВ, не дивлячись на те, що виконання зобов`язання відповідно до домовленості, закріпленої в пункті 2.1 Договору, та згідно частини 1 статті 530 ЦК України мало бути здійснено протягом тридцяти календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього Договору, тобто до 04.04.2018 р. включно.

При цьому ГО "ЦСІ "НАДІЯ" як Покупцем не сплачено кошти згідно із договором купівлі-продажу від 05.03.2018 р. ані протягом 30 днів з дня укладення та його нотаріального посвідчення (05.03.2018 р.), ані протягом наступних 30 днів. Тобто, відповідачем не було сплачено кошти за договором протягом 60 днів з дня укладення та нотаріального посвідчення договору, що згідно із пунктом 1 частини 3 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" є виключною умовою для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації.

Враховуючи викладене, позовна вимога ОМР про розірвання договору купівлі-продажу від 05.03.2018 р. підлягає задоволенню.

Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Приписами статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

В статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. у справі № 922/4400/17.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 р. № 910/3692/18).

В свою чергу, пунктом 6.1 Договору передбачено, що у разі несплати Покупцем коштів, передбачених розділом 2 «Порядок розрахунків за придбаний об`єкт» цього Договору, в термін, визначений п.2.1. цього договору Покупець сплачує на користь Продавця неустойку в розмірі 20 (двадцяти) відсотків ціни продажу об`єкта купівлі-продажу, зазначеної у п.1.4. цього Договору. У разі несплати ціни продажу об`єкта купівлі-продажу разом з неустойкою протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів даний Договір купівлі-продажу підлягає розірванню.

При цьому пунктом 1.4 Договору встановлено, що ціна продажу об`єкта, зазначеного у п.1.1 цього Договору, становить 5940000 (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок тисяч) гривень 00 копійок, податок на додану вартість (ПДВ) враховано до вказаної суми та складає 990000 (дев`ятсот дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок.

Поряд із вищенаведеним, ГО "ЦСІ "НАДІЯ" в ході розгляду справи зверталась із заявами про застосування строку позовної давності до вимог ОМР про стягнення 1251111,60 грн неустойки з підстав пропуску строку спеціальної позовної давності, встановленої до вимог про стягнення неустойки строком в один рік.

В той же час, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, однак частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 р. по справі № 6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Господарський суд вважає, що саме тому законодавець і передбачив у статті 266 Цивільного кодексу України положення, відповідно до якого строк позовної давності щодо стягнення неустойки як додаткової вимоги спливає одночасно зі строком позовної давності до основної вимоги, оскільки в протилежному випадку, враховуючи, що спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (1 рік) обчислюється за кожен день окремо, кредитор мав би можливість стягувати її, навіть якщо строк позовної давності до основної вимоги вже сплив.

Натомість, виходячи зі змісту пункту 6.1. договору, неустойкою забезпечувалося виконання зобов`язань відповідача в частині повної та своєчасної оплати ціни об`єкта приватизації, а саме, суми в розмірі 5940000,00 грн протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору. При цьому, згідно із вказаним пунктом договору, неустойка визначена в розмірі 20% ціни продажу об`єкта купівлі-продажу.

Таким чином, з огляду на те, що визначена в укладеному між сторонами договорі неустойка не нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, а є штрафом, який визначений у відсотковому відношенні до суми зобов`язання та має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, при вирішенні питання початку спливу позовної давності слід виходити з того, що право на стягнення неустойки за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 05.03.2018 р. у ОМР виникло на наступний день після спливу 30-денного строку з моменту нотаріального посвідчення договору, встановленого для оплати вартості об`єкта купівлі-продажу, а саме: оскільки оплата вартості нежилих приміщень мала бути здійснена відповідачем до 04.04.2018 р. включено, тобто, 04.04.2018 р. є кінцевим строком виконання зобов`язань ГО "ЦСІ "НАДІЯ", то позовна давність для звернення ОМР з вимогою про стягнення неустойки почалась з наступного дня 05.04.2018 р.

З огляду на викладене, та враховуючи пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність для звернення ОМР з вимогою про стягнення неустойки сплинула 05.04.2019 р., а тому, звернувшись 05.03.2021 р. (відтиск штемпелю поштової установи із датою надсилання до суду) до господарського суду з цією позовною вимогою, пропустила строк позовної давності.

Під час розгляду справи ОМР у письмових поясненнях, з посиланням на частину 5 статті 267 ЦК України, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, зазначено про існування поважних причин пропуску позовної давності, а саме, повідомлення ДКВ ОМР про несплату ГО "ЦСІ "НАДІЯ" коштів лише у листопаді 2020 року шляхом направлення листа від 11.11.2020 № 01-13/4652.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі № 3-14г14, у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц, на які посилається скаржник, а також у низці інших постанов Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 904/841/18, від 20.01.2020 у справі № 924/774/18, від 07.04.2021 у справі № 911/2669/19, від 13.10.2021 у справі № 914/687/20.

Господарський суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

З огляду на викладене, суд зобов`язаний у будь-якому випадку, в разі подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, розглянути її, і якщо позовна давність спливла - відмовити в позові у зв`язку із її закінченням за відсутності наведених позивачем поважних причин пропуску вказаного строку.

Водночас, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з нормами частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності, саме на позивача покладено обов`язок доведення тієї обставини, що зазначений строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 р. у справі № 911/3681/17.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні чинники (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники.

Початок перебігу позовної давності у даній справі для звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки, передбаченої пунктом 6.1 договору, пов`язується з моментом коли ОМР (позивач у справі) довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (у даному випадку, про невиконання відповідачем обов`язку, передбаченого договором, зі сплати коштів - ціни продажу об`єкта нерухомого майна у термін 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору).

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Отже, законодавцем у частині 1 статті 261 ЦК України установлена презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому позивач повинен довести відповідно до вимог статті 74 ГПК України факт неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факт необізнаності про таке порушення (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. зі справи № 910/14469/18, від 19.05.2020 р. зі справи № 33/5009/8037/11, від 26.05.2021 р. зі справи № 520/5517/17, від 27.05.2021 р. зі справи № 914/1201/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Разом з тим, закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому таке питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Наведена ОМР причина, через яку остання не знала про порушення свого цивільного права (внутрішні організаційні відносини між міською радою та департаментом цієї ж ради), є суб`єктивною обставиною, але міською радою (позивачем), яка є стороною за договором, не доведено факту неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факту необізнаності про таке порушення.

Господарський суд додатково звертає увагу ОМР на положення частини 1 статті 237 ЦК України, якими передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, та на приписи статті 239 ЦК України, якими встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Виходячи із преамбули договору купівлі-продажу «Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради (Продавець), від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради (Представник Продавця), з однієї сторони, та Громадська організація "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ" (Покупець), з другої сторони», який свідчить про уповноваження створення ДКВ ОМР цивільних прав та обов`язків для ОМР шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу, що покладає на ОМР додаткові зобов`язання із контролю за вчиненими від її імені діями, а не очікування повідомлення від уповноваженої особи на невиконання контрагентом умов договору.

Таким чином, враховуючи, що: позовна давність для звернення ОМР з вимогою про стягнення неустойки за договором сплинула ще 05.04.2019 р; позов направлено до суду тільки 05.03.2021 р.; заявлення відповідачем про застосування до позовної вимоги про стягнення неустойки наслідків спливу спеціальної позовної давності; наведені позивачем причини пропуску строку звернення з даною позовною вимогою не є поважними, адже відсутність належної взаємодії між органами місцевого самоврядування не може вважатись поважною причиною несвоєчасного звернення до суду одним з них; не доведення ОМР, як сторони за договором, факту неможливості довідатися про порушення свого цивільного права та факту необізнаності про таке порушення, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1251111,60 грн неустойки слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Стосовно клопотання ГО "ЦСІ "НАДІЯ" про зупинення провадження у справі № 916/617/21 до завершення дії веденого в Україні воєнного стану, господарський суд зазначає, що підстави зупинення провадження у справі наведенні у статтях 227 та 228 ГПК України, до яких введений воєнний стан не відноситься.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Пунктом 2 частини 1 та пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючисьст.ст.13,20,73,74,76,86,126,129,165,231,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Одеської міської ради до відповідача: Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про розірвання договору та стягнення 1251111,60 грн задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі продажу від 05.03.2018 р., укладений між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, Код ) та Громадською організацією "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ" (65058, м. Одеса, просп. Шевченко, буд. 6/2, Код ), щодо нежилих приміщень першого поверху загальною площею 520,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 59, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 05.03.2018 р. за № 372.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Громадської організації "Центр сприяння інвалідам "НАДІЯ" (65058, м. Одеса, просп. Шевченко, буд. 6/2, Код ) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, Код ) на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради (665026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, Код , р/р UA0034995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 26 серпня 2022 р.

Суддя С.Ф. Гут