РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2022Справа № 910/3967/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 52769,17 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 52769,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.08.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «DAF FT XF» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Оскільки цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» позивач просить стягнути з відповідача 52769,17 грн страхового відшкодування у порядку суброгації.

Відповідач заперечив проти позову, вказавши, що постановою Пустомитівського суду Львівської області від 16.06.2021 у справі №450/1821/21 провадження у вказаній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито, а тому не встановлено юридичного факту вини водія автомобіля «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Також, позивач надав контррозрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 44181,97 грн зазначивши, що у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження факту оплати потерпілою особою проведеного ремонту, а відтак сума страхового відшкодування у порядку суброгації зменшується на суму ПДВ . Окрім того, відповідач заперечив щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказавши, що заявлена позивачем сума витрат не є співмірною зі складністю справи та є завищеною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» (далі - Страховик, Вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE» №011043/4100/0000111 від 17.03.2020 (далі - Договір).

Відповідно до п.94 Додатку №1 до Договору застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «DAF FT XF» д.н.з НОМЕР_1 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи відповіді Національної Поліції України №397827, 14.08.2020 о 18:35 на а/д Н-13 Львів-Самбір-Ужгород, 13 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «DAF FT XF» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого пошкоджено вищезазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.10.1. Правил дорожнього руху України про, що було складено протокол ДПР18 №447846

Судом встановлено, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1821/21 від 16.06.2021, провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вказаній справі закрито підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ч.2. ст.38 КУпАП.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Так, вказаною постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1821/21 від 16.06.2021 встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 ставиться у вину те, що останній 14.08.2020 р. о 18 год. 35 хв. на а/д Львів-Самбір-Ужгород 13 км в с. Оброшино Пустомитівського району керуючи автомобілем «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті перед початком руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «DAF FT XF» д.н.з НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.10.1 ПДР України.

Окрім того, вина водія автомобіля марки «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , підтверджується відповіддю Національної Поліції України №397827.

Доказів які підтверджували б відсутність вини ОСОБА_2 у скоєні вказаного ДТП матеріали справи не містять.

Позивач на виконання умов Договору №011043/4100/0000111 від 17.03.2020 на підставі страхового акта №00368786 від 15.09.2020, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 52769,17 грн на рахунок ТОВ «Мрія Сервіс», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №171828 від 16.09.2020.

Розрахунок суми страхового відшкодування позивачем здійснено на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №5948 від 08.09.2020, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Peugeot 107» д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що поліс обов`язкового страхування №ЕР200206900 був чинний на момент скоєння ДТП - 14.08.2020. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн, франшиза - 0 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «DAF FT XF» д.н.з НОМЕР_1 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_1 , мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 07.10.2020 звертався до відповідача із заявою №28422 від 05.10.2020 на виплату страхового відшкодування в розмірі 52769,17 грн, яку було отримано відповідачем 09.10.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказана заява позивача було залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Разом з тим, щодо заперечень відповідача стосовну суми страхового відкушування у порядку суброгації, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, вказаний Закон розмежовує порядок виплати заподіяної шкоди в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою (органом) оцінки цієї шкоди (звіту, акта оцінки) (без урахування ПДВ) та у разі фактичного проведення відновлення ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи з доведенням вартості цього ремонту (з урахуванням ПДВ).

Як встановлено судом, виплата позивачем суми страхового відшкодування здійснена безпосередньо на рахунок потерпілої особи - ТОВ «Мрія Сервіс».

Документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту матеріали справи не містять.

Таким чином, судом встановлено, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснено позивачем без врахування положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Перевіривши наданий відповідачем контррозрахунок суми страхового відшкодування у порядку суброгації, судом встановлено його правильність та відповідність нормам чинного законодавства України.

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку суброгації підлягає частковому задоволенню у розмірі 44181,97 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем додано до матеріалів справи: Договір №1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020, додаток №1 від 30.04.2022 до вказаного Договору, розрахунок витрат на правову допомогу від 30.04.2022, рахунок №50 від 30.04.2022 на суму 6000 грн, акт надання послуг №50 від 27.05.2022 на суму 6000 грн, платіжне доручення №3273 від 02.05.2022 на суму 6000 грн.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Враховуючи подані відповідачем заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу підлягає часткову задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням вказаного клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на спірні правовідносини сторін, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, суд вважає за доцільне обмежити розмір покладених на позивача витрат з оплати професійної правничої допомоги адвоката сумою у 4000 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування в сумі 44181 (сорок чотири тисячі сто вісімдесят одна) грн 97 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2077 (дві тисячі сімдесят сім) грн 26 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 17.08.2022

Суддя Я.В. Маринченко