ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"08" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/256/22

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кушнірук О.А.

За участю представників сторін:

Від позивача: Бондар О.В. на підставі ордеру;

Від відповідача: Тарановський Р.В. в порядку самопредставництва;

Розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця Бондар Світлани Миколаївни до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення 5689,22 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бондар Світлана Миколаївна (далі по тексту - Бондар С.М.) звернулась до господарського суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 4 800,76 грн., 3% річних у розмірі 209,74 грн., збитків від інфляції у розмірі 678,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом відмови відповідача повернути грошові кошти, які були перераховані на рахунок відповідача на виконання податкової вимоги №Ф-43127-17У від 28.03.2018р., яка в подальшому була визнана протиправною та скасована на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2020р. по справі №420/8704/20.

Ухвалою суду від 14.02.2022р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.06.2022р. судом було здійснено заміну відповідача по справі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області його правонаступником - Державною податковою службою України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС в Одеській області (далі по тексту - ДПС).

ДПС заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на ненадання позивачем доказів звернення із заявою до відповідача про повернення сум грошового зобов`язання у порядку, визначеному п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України.

В процесі вирішення питань, які мають бути розглянуті у підготовчому засіданні, судом були встановлені обставини для закриття провадження по даній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 1, 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019р. по справі №904/1083/18 дійшла висновку, що предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

В силу приписів ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Предметом заявлених Бондар С.М. позовних вимог є вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, які були перераховані на виконання податкової вимоги, яка в подальшому була скасована у судовому порядку. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що грошові кошти перераховувались позивачем на рахунок відповідача на виконання приписів податкового законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018р. по справі № 910/23482/17 наголосила, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені За змістом статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані. Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України, зокрема веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Таким чином, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані Митним, Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій (п. 6.11, 6.14. - 6.16 постанови).

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу надміру сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу). Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Посилаючись на викладене вище, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018р. по справі № 910/23482/17, предметом позовних вимог у межах якою були вимоги про стягнення збитків, до складу яких позивач відніс суми, сплачені на виконання податкових повідомлень-рішень, дійшла висновку, що спір у зазначеній справі виник у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства. Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, а також суб`єктний склад сторін у справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо можливості розгляду зазначеного спору у порядку господарського судочинства.

У постанові від 04.12.2018р. по справі № 910/23482/17 Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що у контексті конкретних обставин зазначеної справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу надміру сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу). Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Господарський суд зазначає, що до правовідносин, які виникли між Бондар С.М. та ДПС, підлягає застосуванню податкове законодавство, оскільки спір виник між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. При цьому, скасування у судовому порядку податкової вимоги, яка була складене відповідачем, не має наслідком автоматичну зміну характеру спірних правовідносин з адміністративних на господарські або цивільні. Таким чином, між сторонами продовжує існувати публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, в частині повернення відповідачем грошових коштів.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги характер правовідносин, який виник між Бондар С.М. та ДПС, а також враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 04.12.2018р. по справі № 910/23482/1, господарський суд дійшов висновку, що даний спір має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4-5 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи необхідність вирішення спору, який виник між Бондар С.М. та ДПС за правилами адміністративного судочинства, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Керуючись ст. 86, п. 1 ч.1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі №916/256/22 за позовом фізичної особи-підприємця Бондар Світлани Миколаївни до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення 5689,22 грн. - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 15.08.2022р.

Суддя С.П. Желєзна