ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/47/22

За позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, код ЄДРПОУ - 30019801, електронна адреса: )

До відповідача: Акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м.Одеса, вул. Одарія, 1, код ЄДРПОУ - 03351208, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Євтіхієва К.Л.- на підставі довіреності №1-2821 від 29.11.2021р., Мельник О.С. - на підставі довіреності №1-2826 від 29.11.2021р.;

Від відповідача: Сметанюк І.М. - в порядку самопредставництва; Ельчібекян І.М. - на підставі довіреності №92 від 31.12.2021р., Сідєльніков.В. - на підставі довіреності №93 від 31.12.2021р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Мельник О.С. - на підставі довіреності №1-2826 від 29.11.2021р.;

Від відповідача: Сметанюк І.М. - в порядку самопредставництва; Сідєльніков.В. - на підставі довіреності №93 від 31.12.2021р.

Суть спору: Позивач - Акціонерне товариство (далі - АТ) «Укртрансгаз» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 2 639 200 346 грн 31 коп.

Ухвалою суду від 10.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.01.2022р. В судовому засіданні 27.01.2022р. оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 03.02.2022р.

28 січня 2022р. до суду надійшла заява АТ «Укртрансгаз» про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з АТ «Одесагаз» вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329 грн 84 коп.

Протокольною ухвалою суду від 03.02.2022р. відкладено підготовче засідання на 15.02.2022р. Протокольною ухвалою суду від 15.02.2022р. відкладено підготовче засідання на 21.02.2022р. Ухвалою суду від 21.02.2022р. відкладено підготовче засідання на 10.03 2022р.

Ухвалою суду від 16.03.2022р. призначено підготовче засідання на 05.05.2022р. Ухвалою суду від 05.05.2022р. відкладено підготовче засідання на 26.05.2022р. Ухвалою суду від 26.05.2022р. відкладено підготовче засідання на 07.07.2022р. Ухвалою суду від 07.07.2022р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 19.07.2022р. Ухвалою суду від 19.07.2022р. відкладено судове засідання на 03.08.2022р.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та продовження строку його дії до 23.08.2022р., клопотання про відкладення у зв`язку із цим розгляду справи, суд вважає, що у даному випадку справу №916/47/22 було розглянуто у розумні строки.

Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 28.01.2022р., відповіді на відзив, що надійшла до суду 07.02.2022р., запереченнях на пояснення, що надійшли до суду 11.03.2022р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 26.01.2022р., відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, що надійшов до суду 03.02.2022р., поясненнях на відповідь на відзив, що надійшли до суду 15.02.2022р.

Позивач у справі - АТ «Укртрансгаз», зазначає, що Товариство є суміжним оператором газорозподільної системи - суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу відповідно до Ліцензії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017р. №841, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, та згідно ст.ст.37, 38 Закону України «Про ринок природного газу» повинен забезпечувати здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів, придбавати енергоресурси, необхідні для здійснення своєї господарської діяльності у недискримінаційний та прозорий спосіб.

Позивач зазначає, що у період вересень-грудень 2018р та січень, лютий, липень-грудень 2019р. він здійснював діяльність з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами відповідно до Ліцензії серії АЕ №194511 від 11.03.2013р., виданою згідно з постановою НКРЕКП №211 від 28.02.2013р. зі строком дії до 01.01.2020р. та згідно з Законом України «Про ринок природного газу», а також був Оператором газотранспортної системи.

При цьому, Оператор ГТС при визначенні алокації по точці входу або точці виходу ґрунтується на даних номінацій / місячних номінацій / реномінацій, поданих замовником послуг по точці входу та по точці виходу; даних торгових операцій між оптовими продавцями та оптовими покупцями (постачальниками) у віртуальних торгових точках входу/виходу, які адмініструє оператор газотранспортної системи; даних суміжних операторів, суміжних газовидобувних підприємств, газовидобувних підприємств, прямого споживача; даних комерційних вузлів обліку, встановлених у фізичних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, та комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах замовників послуг транспортування чи їх контрагентів (споживачів), з урахуванням вимог та особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця га календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Виходячи з положень ст.ст.37,39 Закону України «Про ринок природного газу», абз.2 п.4 гл. 6 розділу III Кодексу газотранспортної системи (ГТС), відповідно до підпунктів 14, 16, 26 - 28 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, позивач вважає, що в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу відповідач, для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності, повинен здійснити закупівлю природного газу в обсягах, достатніх для надання послуг з розподілу природного газу.

АТ «Укртрансгаз», зазначає, що протягом зазначеного періоду АТ «Одесагаз», як Оператор ГРМ, безпідставно набуло з газорозподільної системи для покриття власних виробничо-технічних витрат природний газ у загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м, власником якого є позивач.

При цьому, позивач зауважив, що відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС (в редакції від 07.05.2017) об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

У разі, якщо обсяги природного газу, що надходять до газотранспортної системи на точці входу та обсяги, які відбираються на точці виходу, відрізняються, фактично виникає небаланс: позитивний небаланс - у разі перевищення обсягів поданого природного газу над відібраним (фактичне перевищення пропозиції над попитом), негативний - у разі перевищення обсягів відібраного природного газу над поданим (перевищення попиту над пропозицією) (п.5 гл.1 розд.І, гл.1 розд. XIV Кодексу ГТС).

Негативний місячний небаланс може покриватись як Оператором ГТС шляхом надання послуг з балансування, так і оператором ГРС самостійно (шляхом купівлі природного газу у інших замовників послуг балансування або відбору природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації за цей газовий місяць) відповідно до п.п. 4, 7 гл. 3 розд. XIV Кодексу ГТС.

Натомість, у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року АТ «Одесагаз» фактично не закупило природний газ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ), проте здійснило відбір із Газотранспортної системи природного газу в обсягах 57 134 597,00 куб.м., що підтверджується звітами (алокацією) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р.; актами надання послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р., рахунками -фактури; звітами по точкам входу/виходу замовника; звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018р. та січень, лютий 2019р. (отримані позивачем на запит АТ «Укртрансгаз» від НКРЕКП).

Також позивач зазначив, що при здійсненні алокації обсягів природного газу, відібраних замовниками послуг транспортування з точки виходу з газотранспортної системи до точки входу до суміжної системи - газорозподільної системи, оператором якої є АТ «Одесагаз», встановлено факт несанкціонованого відбору відповідачем природного газу за період липень-грудень 2019 р. в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м., що безпосередньо підтверджується інформацією з Інформаційної платформи щодо балансу газу у спірний період по АТ «Одесагаз», формами №2,3,4,9, розміщеними на матеріальному (електронному) носії - цифровому диску ОУО-Я, в яких містяться дані про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби), про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, Інформацією про перетоки між ОГРМ, Повідомленням про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру жодного постачальника/постачальник яких не подав намінацію на точку виходу до ОГРМ або така номінація була відхилена Оператором ГРМ/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання; довідкою №1 Про добові небаланси АТ «Одесагаз», що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи та довідкою №3 Про добові небаланси АТ «Одесагаз» за липень-грудень 2019 р.; Інформацією з Інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019р. по АТ «Одесагаз», яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м.; Звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за липень-грудень 2019 р. (отримані на запит АТ «Укртрансгаз» від НКРЕКП).

Як зазначає позивач, для відбору відповідачем природного газу у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з газотранспортної системи, оператором якої є АТ «Укртрансгаз», через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Одесагаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності не мав підстав здійснювати відбір природного газу.

Натомість, як вважає позивач, відповідач в порушення п. І глави 6 розділу III Кодексу ГРС протягом вересня-грудня 2018 року та січня, лютого, липня-грудня 2019 року не здійснив закупівлю необхідних обсягів природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, відповідно, не здійснено подання таких обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи для потреб відповідача, проте з точки виходу з газотранспортної системи відповідачем здійснено відбір обсягів природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат АТ «Одесагаз» з обсягів природного газу, які належать АТ «Укртрансгаз».

Виходячи з викладеного, на думку АТ «Укртрансгаз», відбір 73 454 050,07 куб.м. природного газу АТ «Одесагаз» був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС, що підтверджується довідками головного бухгалтера АТ «Укртрансгаз» про списання газу на балансування за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, реєстрами надходження та використання природного газу за липень-грудень 2019 року.

Таким чином, позивач вважає, що відбір природного газу у зазначених обсягах здійснений АТ «Одесагаз» за межами правовідносин, що врегульовані Кодексом ГТС України та за відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо передачі спірного майна, а відтак - майно, набуте АТ «Одесагаз» за рахунок АТ «Укртрансгаз», є таким, що набуте за відсутності правових підстав.

АТ «Укртрансгаз» також зазначає, що на виконання положень п.п. 1, 2 глави 1 розділу V, п.п. 4-6 глави 3 розділу І Кодексу ГТС, п.4, п.10 ч.2 ст.22 Закону України «Про ринок природного газу»,з метою здійснення фізичного балансування газотранспортної системи, Товариством для уникнення порушення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу до газотранспортної системи, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу з газотранспортної системи, було придбано значні наступні обсяги природного газу, що підтверджується наданими до позовної заяви договорами купівлі-продажу природного газу, актами приймання-передачі природного газу та договорами про закупівлю природного газу. Такі обсяги природного газу були отримані позивачем у власність безпосередньо в газотранспортній системі у віртуальній торговій точці, а також у підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз» та подані позивачем до газотранспортної системи для забезпечення стабільної роботи газотранспортної системи, що підтверджується довідкою головного бухгалтера АТ «Укртрансгаз» про списання газу на балансування за період вересень- грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, а також реєстрами надходження та використання природного газу за липень-грудень 2019 року.

Таким чином, на думку позивача, відповідач здійснював відбір природного газу протягом вересня - грудня 2018 року та січня, лютого, липня-грудня 2019 року в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з газотранспортної системи з ресурсу АТ «Укртрансгаз», який змушений був подавати такі обсяги до газотранспортної системи в рамках фізичного балансування для забезпечення стабільної роботи газотранспортної системи.

Щодо обов`язку відповідача повернути безпідставно набуте майно (природний газ в загальному обсязі 73 454 050, 07 куб.м.) його власнику - АТ «Укртрансгаз», позивач зазначає, що відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Главою 83 Цивільного кодексу України регулюють два види позадоговірних зобов`язань: зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного набуття майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).

Зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, як зазначає позивач, здійснений відповідачем відбір природного газу в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з ресурсу позивача, за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Позивач зазначає, що безпідставно набуте АТ «Одесагаз» майно АТ «Укртрансгаз» в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. природного газу було спожите відповідачем, внаслідок чого таке майно не може бути повернуте відповідачем в натурі, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість такого майна, визначену на момент розгляду судом даної справи, яка на даний час складає 5 135 389 грн 84 коп. (загальний обсяг безпідставно набутого майна 73 454 050,07 куб. м.* 69 912 грн 95 коп, згідно з інформацією про середньозважені ціни на природний газ за тис.куб.м. (по всіх умовах оплати) за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі, оприлюдненої на сайті Української енергетичної біржі за посиланням https://www.ueex.com/ua/exchange-quotations/natural-gas/medium-and-long-term-market/.

Таким чином, враховуючи все викладене, позивач просить суд стягнути з АТ «Одесагаз» вартість безпідставно набутого майна- природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м, визначену на момент розгляду судом справи про повернення майна, попередній розмір якої становить 5 135 389 329 грн 84 коп.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, АТ «Укртрансгаз» зазначає, що згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені зміни до Цивільного кодексу України набрали чинності 02.04.2020р. Початок карантину датується 12.03.2020р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р.

Згідно ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, позивач вважає, що якщо закінчення строку позовної давності за вимогами про стягнення вартості безпідставно набутого майна за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року, з урахуванням ст.257 Цивільного кодексу України, припадає на період з 02.04.2020р. по даний час, відповідно, строк позовної давності за такими вимогами не вважається пропущеним та продовжується на строк дії зазначеного карантину, який на даний час не припинив свою дію.

Щодо застосування спеціального строку позовної давності позивач зазначає, що у питанні транспортування «газу» як продукції існує різниця між наданням послуг з його транспортування та перевезенням його як вантажу, у зв`язку із чим такі правовідносини мають різну правову природу.

Так, природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є продукцією виробничо-технічного призначення та не є виробом народного споживання. Згідно п.31 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ(метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск -760 мм ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм) є товарною продукцією.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994р. №827 природний газ є видобувною сировиною, корисною копалиною, визначеною у Переліку корисних копалин загальнодержавного значення.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу є послугою, яка замовляється на підставі договору і стороною у такому договорі є замовник, а не вантажовідправник.

Таким чином, позивач вважає, що природний газ, що транспортується трубопровідним транспортом, не є вантажем у розумінні ст.306 Господарського кодексу України, у зв`язку із чим у даному випадку застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.306,307 Господарського кодексу України є безпідставним..

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що у відповідності до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, АТ «Укртрансгаз» надає послуги транспортування природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП згідно з методологією визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу.

АТ «Одесагаз» здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі Ліцензії АЕ № 295532 з безстроковим терміном дії, виданої згідно Постанови НКРЕКП від 15.12.2015 р., в межах території міста Одеса та Одеської області, де знаходяться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Одесагаз» з метою його фізичної доставки споживачам.

Відповідач зазначає, що в процесі здійснення господарської діяльності право власності на природний газ, який надходить газорозподільною системою, до АТ «Одесагаз» не переходить. АТ «Одесагаз» лише виконує функції з контролю, регулювання, приладового обліку природного газу, спожитого кінцевими споживачами.

Як зазначає відповідач, на законодавчому рівні встановлено обов`язок для АТ «Укртрансгаз» та АТ «Одесагаз» діяти виключно в інтересах третіх осіб (замовників, споживачів), (а не своїх) та одержувати плату (тариф) виключно в розмірі, що встановлює НКРЕКП, а не встановлювати власні ціни на послуги. В свою чергу, на третіх осіб (замовників, споживачів) покладено обов`язок покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості для АТ «Укртрансгаз» та АТ «Одесагаз».

На думку відповідача, зазначене свідчить про те, що в межах здійснення ліцензованої (господарської) діяльності, боржниками АТ «Укртрансгаз» та АТ «Одесагаз» можуть виступати виключно треті особи (замовники, споживачі), у зв`язку із чим АТ «Одесагаз» не може бути боржником перед АТ «Укртрансгаз» та, відповідно, і відповідачем у даній справі.

Крім того, відповідач зазначає, що АТ «Укртрансгаз» самостійно закачувало газ у газорозподільчі мережі АТ «Одесагаз» і не обмежувало його транспортування, а АТ «Одесагаз» мало власних постачальників природного газу, у зв`язку із чим вважає, що твердження позивача про існування несанкціонованого відбору є безпідставним.

АТ «Одесагаз» зазначає, що під несанкціонованим відбором положеннями Кодексу ГТС розуміється відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Газ надходив у суміжну газорозподільну систему відповідача виключно через запірну арматуру газорозподільних станцій (ГРС), які перебувають у володінні і користуванні позивача. Відкриття вентиля на ГРС має наслідком подачу (закачування) газу у суміжний газопровід поза волею відповідача. Обсяг подачі газу регулюється Оператором ГТС мірою відкриття вентиля на ГРС і тиском газу. На думку АТ «Одесагаз» ці обставини спростовують доводи позивача про відбір газу з газотранспортної системи відповідачем, адже AT «Одесагаз» фізично не могло відбирати газ з ГТС.

Окрім того, за твердженням відповідача, Оператор ГТС не припиняв (не обмежував) транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадку несанкціонованого відбору природного газу в порядку ч. 2 ст. 1 розділу Х Кодексу ГТС, що свідчить про відсутність несанкціонованого відбору природного газу.

Відповідач вказує, що з системного аналізу положень законодавства вбачається, що при встановленні факту наявності чи відсутності врегулювання Оператором ГТС добового небалансу та підстав для оплати заявлених вимог, необхідно виходити із доказів, які свідчитимуть про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС); доказів щодо дій, що були вчинені оператором ГТС з врегулювання небалансу (вчинення балансуючих дій); залежно від результатів вчинення балансуючих дій, Оператор ГТС виставляє рахунки за врегулювання небалансів до оплати.

Однак, як зазначає АТ «Одесагаз», АТ «Укртрансгаз» не надало первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні ГТС позивача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому та у липні-грудні 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі.

Також, на думку відповідача, Оператор ГТС не надав документу, з якого можна встановити процедуру алокації для визначення обсягів небалансу, та який би підтверджував поділ за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між усіма замовниками послуги транспортування.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що оскільки загрози цілісності ГТС не було і в газотранспортній системі було достатньо природного газу, то у позивача була відсутня потреба у закупівлі природного газу для балансування, зокрема й тому, що відповідач не замовляв жодних обсягів газу у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, у липні-грудні 2019 року у позивача. Отже, відповідно, у позивача були відсутні підстави для вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

Крім того, за твердженнями відповідача, договори купівлі-продажу природного газу, укладені позивачем з НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД», містять фіксовані обсяги продажу газу та ціну, і не передбачають умов подачі/відбору природного газу АТ «Укртрансгаз» в режимі кожної доби, що суперечить правовій природі врегулювання добових небалансів, проте вказані договори передбачають передачу газу на інші потреби позивача, серед яких є придбавання природного газу для виробничо-технологічних, власних потреб Оператора ГТС.

При цьому, відповідач зазначає, що обсяги придбаного позивачем у НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» природного газу, не відповідають тим обсягам, що відображені у рахунках та актах врегулювання щодобових небалансів за у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року для АТ «Одесагаз», а відтак, із цих актів неможливо встановити, який конкретно обсяг газу був придбаний саме для здійснення балансуючих дій відносно відповідача.

Відповідач вказує, що зазначений період Оператор ГТС не дотримався порядку та процедури вчинення балансуючих дій відповідно до вимог Кодексу ГТС в ринковий та прозорий спосіб, а тому, доводи позивача, що понесені ним втрати природного газу, якого він не мав у власності, є необґрунтованими, оскільки наявність договорів купівлі-продажу природного газу не є доказами вчинення балансуючих дій (купівля-продаж короткострокових стандартизованих продуктів або отримання послуг балансування) та не відповідають вимогам Кодексу ГТС щодо вчинення балансуючих дій.

Щодо розрахунку суми позову, то відповідач зазначив, що з довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 24.05.2021 р. № 122/10 вбачається, що середня вартість природного газу у 2018-2019 роках становила 8927,45 гривень за тис. м куб, з ПДВ, у зв`язку із чим вартість обсягу газу в розмірі 73 454 050, 07 куб.м. за розрахунком відповідача становить 655 757 359 грн 30 коп. гривень, а не 5 135 389 329 грн 84 коп.

Відповідач вважає необґрунтованим та юридично неспроможним посилання позивача в якості підстави позову на приписи ст. ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, та зазначає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

АТ «Одесагаз» вказує, що не могло набути природний газ або збільшити його кількість, з огляду на те, що здійснює діяльність з його розподілу кінцевим споживачам, контролю та приладового обліку природного газу, що виключає можливість його використання або зберігання. Право власності на природний газ, що розподіляється газорозподільчими мережами, належить третій особі (замовникам, споживачам) та до АТ «Одесагаз» не переходить.

Відповідно до звіту про фінансові результати АТ «Одесагаз» розмір збитків за 2018 рік становив 465 904 00 грн. Відповідно до звіту про фінансові результати АТ «Одесагаз» розмір збитків за 2019 рік становив 312 501 00 грн. На думку відповідача, означене вказує на відсутність факту будь-якого збагачення АТ «Одесагаз» у 2018 - 2019 роках.

Також, відповідач просить застосувати строки позовної давності звернення до суду у зв`язку з пропуском його позивачем, адже, вважає, що до позовних вимог, заявлених позивачем, повинна застосовуватись спеціальна позовна давність передбачена частиною 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Так, відповідач зазначив, що перевезення вантажів - господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України) Перевезення вантажів здійснюється, в тому числі, трубопровідним транспортом (ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України).

За визначенням ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідач зазначає, що така легальна конструкція договору перевезення вантажу застосовується до договорів перевезення вантажів будь-яким видом транспорту. Особливості перевезення (транспортування, переміщення) окремих видів вантажу визначаються іншими актами законодавства, зокрема, транспортування природного газу - в Законі України «Про ринок природного газу«.

Стаття 1 Закону України «Про нафту і газ» визначає газ як товарну продукцію. В транспортному законодавстві України відносини перевезення (переміщення) енергоносіїв традиційно визначаються як транспортування. Зокрема, ст. 1 Закону України «Про нафту і газ» транспортна послуга визначається як переміщення територією України нафти і газу та продуктів їх переробки як власного виробництва, так і тих, що надійшли з інших країн, для задоволення потреб споживачів України.

Як зазначив відповідач, у спірних правовідносинах постачальники (замовники послуг транспортування газу) є вантажовідправниками і передають газ Оператору ГТС (перевізнику) на вході в газотранспортну систему. Після його транспортування Оператор ГТС на виході з газотранспортної системи фактично отриманий на вході обсяг газу закачує у газові мережі Оператора ГРМ для розподілу споживачам постачальника, якому газ належить на праві власності. Оператор ГТС подає (закачує) у газопроводи Оператора ГРМ тільки ті обсяги газу, які йому на вході в ГТС передали постачальники для транспортування своїм споживачам. Газ, який передається у газорозподільні мережі, Оператору ГТС на праві власності не належить. Відтак, права позивача не можуть бути порушені втратою природного газу відповідачем при його транспортуванні у своїх мережах, оскільки це була б втрата вантажу (газу) постачальника, а не позивача.

Таким чином, відповідач вважає, що вимоги, пов`язані з втратою вантажу при транспортуванні у розподільних мережах, може пред`явити вантажовідправник (постачальник) на підставах і у порядку, визначених ст. 314 Господарського кодексу України , а не Оператор ГТС, та у строки, передбачені ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Виходячи з матеріалів справи та пояснень представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України.

Положення ч.1 ст.74 ГПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Отже, стверджуючи про те, що відповідачем було безпідставно набуто з газотранспортної системи у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року 73 454 050,07 куб.м. природного газу, власником якого є АТ «Укртрансгаз» та звертаючись із даним позовом на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, позивачу, перш за все, необхідно надати належні та допустимі докази того, що спірне майно належало саме АТ «Укртрансгаз», а відповідач набув його без достатньої правової підстави саме від позивача.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 N 2496, а також положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про нафту і газ», Закону України «Про трубопровідний транспорт», Цивільного та Господарського кодексів України.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015р., який також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу ХІІ цього Кодексу;

балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації;

фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи (п.10 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, належними доказами про здійснення споживачем несанкціонованого відбору газу є документи, з яких вбачається: відсутність по відповідному суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; самовільне під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку, самовільне відновлення споживання природного газу тощо. Окрім того, докази на підтвердження фактичного обсягу (об`єму) використаного природного газу та докази внесення спірного обсягу (об`єму) природного газу в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

Відповідно до п.4 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно п. 4 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу XIV Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць.

Пунктом 1 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу.

У пункті 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС зазначено, що оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.

На підставі законів та спеціальних підзаконних нормативних актів саме на АТ «Укртрансгаз» покладено балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та дискримінаційний спосіб, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Як вже зазначалося вище, згідно із ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018р. по справі №910/9072/17.

Конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер чи наявності прямої вказівки закону спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Згідно з п. 3 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Набуття або збереження майна означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2020р. у справі №910/2051/19.

Таким чином положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Між тим, предметом позову у даній справі є вимоги АТ «Укртрансгаз» про стягнення з АТ «Одесагаз» вартості обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року, січень, лютий, липень-грудень 2019 року.

Суд вважає за необхідне зауважити, що предметом позову у справі №916/3201/19 були вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «Одесагаз» про стягнення вартості обсягів негативних небалансів природного газу за вересень-грудень 2018 року, січень - лютий 2019 року, які виникли внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат АТ «Одесагаз» з посиланням на обсяги небалансів згідно Алокацій (звітів) AT «Одесагаз» про поділ фактичного обсягу природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, звітів по точках входу/виходу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року.

Предметом позову у справі № 916/2467/19 були вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «Одесагаз» про стягнення вартості обсягів негативних небалансів природного газу за березень-червень 2019 року, які виникли внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат АТ «Одесагаз» з посиланням на обсяги небалансів згідно алокацій (звітів) AT «Одесагаз» про поділ фактичного обсягу природного газу за березень-червень 2019 року, звітів по точках входу/виходу за березень-червень 2019 року.

За результатами розгляду зазначених справ, рішеннями судів, що набрали законної сили, у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» було відмовлено в повному обсязі.

Рішеннями у справі №916/3201/19 встановлено, що складені АТ «Укртрансгаз» односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу та відповідно вартості послуг балансування газу. Правові висновки щодо обов`язковості документального оформленням факту надання послуг балансування та їх заявленого обсягу при стягненні сум заборгованості за послуги балансування, обов`язковості з доказової точки зору факту понесення витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування обсягів природного газу у заявлені ним періоди, так само як і розміру заявленої до стягнення вартості послуг балансування, наведені у справі №916/2090/16, зокрема, у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019р. та постанові Верховного Суду від 25.06.2019р.

Наявні в матеріалах справи документи, в т. ч. і документи Регулятора - НКРЕКП в частині проведення перевірки діяльності позивача, і документи позивача в частині визначення вартості газу за умов недоведення позивачем суду обсягів газу, вартість яких розраховувалась, та за умов не вчинення сторонами достатніх дій, які б свідчили, що правова природа спірних правовідносин - договірна, - вищевикладених висновків суду не спростовують.

Рішеннями у справі №916/2467/19 встановлено, що надані позивачем акти приймання-передачі природного газу від 04.04.2019р., 03.05.2019р., 04.06.2019р. та 07.07.2019р. підписані без посилання на договір № від 29.03.2019р. та не передбачають обліку такої послуги як балансування у визначені періоди, до того ж при їх дослідженні у судовому засіданні 17.12.2019р. виявлено їх фактичну розбіжність у обсягах газу з тими односторонніми актами та документами, на підставі яких позивач розрахував та заявив позовні вимоги у даній справі, використовуючи водночас і дані Інформаційної платформи.

Проаналізувавши наявні матеріали справи для суду відповідно виявляється неможливим перевірити, який саме обсяг газу позивач облікував в системі, який на його думку відповідач використав за період з березня по червень 2019 року (включно), в т. ч. для своїх технологічних потреб та відповідно який відповідач має компенсувати позивачу в якості послуг балансування.

Окремо господарський суд зазначає, що постановою НКРЕКП від 23.11.2018р. №1509 встановлено для АТ «Одесагаз» таке регулювання, яке забороняє приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов; належних доказів того, чи приводився заявлений позивачем обсяг газу чи не приводився до стандартних умов, матеріали справи не містять.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, та змісти рішень у справі № 916/3201/19 та справі №916/2467/19, що набрали законної сили, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справах №916/3201/19, №916/2467/19 є частково тотожними в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у справі №916/47/22 буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду (рішення господарського суду від 05.03.2020 р. у справі № 916/3201/19 та рішення господарського суду від 17.12.2019 року № 916/2467/19), оскільки розглядаючи позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз", суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Окрім того, визнання договору транспортування природного газу № від 29.03.2019р. та договору транспортування природного газу № від 01.03.2016р. не означає наявність інших договірних відносин з огляду на поведінку сторін та документів що були оформлені у спірний період.

Разом з цим, згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути фактично здійснена та підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняє реальні зміни майнового стану позивача.

АТ «Укртрансгаз» не довів факт понесення витрат на закупівлю, транспортування та зберігання природного газу та його одержання саме АТ «Одесагаз», а також не підтвердив реальні зміни у структурі активів та зобов`язань у власному капіталі АТ «Укртрансгаз», зумовлені такими операціями.

Крім того, АТ «Укртрансгаз» не надав документального підтвердження понесених витрат на закупівлю природного газу саме для відповідача.

Беручі до уваги велику кількість відкритих судових проваджень за позовами АТ «Укртрансгаз» на підставі доданих до позовної заяви документів, суд критично ставиться до наданих доказів та не вважає за можливе брати їх до уваги.

Суд також звертає увагу на те, що позивач не надав первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні ГТС позивача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі, тобто докази, які дії були вчинені позивачем з врегулювання небалансу (вчинення балансуючих дій), як того вимагають положення розділу XIII та розділу XIV Кодексу ГТС.

Не надано доказів на підтвердження одержання позивачем у власність природного газу, який в подальшому, на думку АТ «Укртрансгаз», безпідставно вибув у власність відповідача.

Надані позивачем договори, які укладені з НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» передбачають передачу газу на інші потреби позивача, серед яких є придбавання природного газу для виробничо-технологічних, власних потреб оператора ГТС.

Таким чином, позивачем не доведено, що придбаний природний газ був використаний останнім не на власні та виробничо-технологічні потреби.

Також, позивач не надав документу, з якого можна встановити процедуру алокації для визначення обсягів небалансу, та який би підтверджував поділ за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між усіма замовниками послуги транспортування.

Все зазначене, на думку суду, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укртрансгаз» до АТ «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329 грн 84 коп.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності у відповідності до ст.ст.257, 258 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в даному спорі суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ч.3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

На підставі вищенаведеного витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивачу відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329 грн 84 коп. - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст рішення складено 12 серпня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога