РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2022Справа № 910/16754/21
За позовом ОСОБА_1 , м. Київ

до 1. ОСОБА_2 , м. Київ

2. ОСОБА_3 , м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд", м. Київ

третьої особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жукова Юлія Вікторівна, м. Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха Сергій Сергійович, м. Київ

про визнання недійсними договору та актів, витребування з чужого незаконного володіння та скасування реєстраційних дій, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Тюріна Ю.Є. (адвокат за довіреністю від 21.09.2021 року);

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: Друченко А.Ю. (адвокат за ордером серії ХМ№041620 від 20.11.2020 року);

від третьої особи-1: не з`явились;

від третьої особи-2: не з`явились;

від третьої особи-3: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.09.2021 року ОСОБА_1 (позивач) подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про:

- визнання недійсним правочином Договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" від 22.10.2020 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визнання недійсним акту прийому-передачі частини частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" від 02.08.2019 до договору купівлі-продажу частини частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" від 02 серпня 2019 року (зі змінами), укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1608.

- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" від 22.10.2020 до договору дарування частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 18, офіс 325, ідентифікаційний код 39532133) від 22.10.2020, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

- витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (РНКОПП: НОМЕР_3 ) частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (ідентифікаційний код 39532133), що становить 45% статутного капіталу цього Товариства на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

- скасування реєстраційної дії №2056184 від 05.08.2019, вчинену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватним нотаріусом Жуковою Ю.В.

- скасування реєстраційної дії №020056184 від 22.10.2020., вчинену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватним нотаріусом Розсохою Є.Є.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/16754/21 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 постановлено звернутися до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичних осіб ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), за формою, наведеною в додатку №3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 та зобов`язано Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичних осіб ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ).

03.11.2021 до суду від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшло повідомлення із зазначенням адреси реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Буд-Трейд" та призначено підготовче засідання на 23.11.2021.

15.11.2021 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спір з приводу вимог позивача розглянутий в межах справи №910/16800/20. Окрім того, відповідачем-2 вказано, що відповідно до правової позиції, зазначеної в Постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року №910/17643/19, усі правочини, які були вчинені у період дії Договору купівлі-продажу, до його розірвання, є правомірними, зокрема Акт-1 та Договір дарування. Також, відповідач-2 є належним набувачем прав на частку у статному капіталі, яка не вибула від позивача поза його волею, а навпаки, за його волевиявленням. Відповідач-2 наголосив на тому, що позивач до відповідача-1 ніяких претензій щодо сплати вартості спірної частки у статутному капіталі не пред`являв, а тому укладання Договору дарування не могло бути спрямоване на ухилення виконання зобов`язання щодо оплати вартості такої частки, а сам Договір дарування являється правомірним правочином.

В підготовчому засіданні 23.11.2021 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 01.02.2022.

31.01.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

В підготовчому засіданні 01.02.2022 судом було оголошено перерву до 01.03.2022.

18.02.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Підготовче засідання призначене на 01.03.2022 року не відбулось у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168) та продовженням строку дії воєнного стану згідно Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19.04.2022 №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року, а також продовженням 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року.

30.05.2022 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 підготовче засідання у справі призначено на 05.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жукову Юлію Вікторівну в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачі, залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсоху Сергія Сергійовича в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів та оголошено перерву до 26.07.2022.

07.07.2022 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.07.2022 до суду від третьої особи-3 надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначено, що державним нотаріусом було засвідчено справжність підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на Акті приймання-передачі частки у статному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд». Також, державна реєстрація внесення змін до відомостей про юридичну особу, а саме зміну складу засновників (учасників) або зміни відомостей про засновників (учасників) юридичної особи було вчинено на підставі вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 26.07.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 02.08.2022 року.

В судовому засіданні 02.08.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2019 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частини частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (надалі також - Договір купівлі-продажу), за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупця частину частки в розмірі 45% (сорок п`ять відсотків), що в грошовому виразі складає: 3 150 000,00 грн. (три мільйони сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) (надалі - частина частки) від належної Продавцю частки в розмірі 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (у подальшому - ТОВ, Товариство), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити вказану частину частки.

Відповідно до п. 1.3 Договору купівлі-продажу, відомості про частину частки Продавця у статутному капіталі ТОВ, що відчужується: 3 150 000,00 грн (три мільйони сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), що становить 45% (сорок п`ять відсотків) статутного капіталу ТОВ. Належність частки підтверджується статутом ТОВ, відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтвом про оплату внеску у повному обсязі.

Згідно з п. 2.1. Договору купівлі-продажу, Покупець отримує частину частки статутного капіталу ТОВ у розмірі 45% (сорок п`ять відсотків), що в грошовому виразі складає 3 150 000,00 грн. (три мільйони сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

За домовленістю сторін ціна продажу частини частки складає 3 150 000,00 грн. (три мільйони сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), які Покупець сплачує Продавцю в день підписання договору. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу Продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для них обставин та повністю його задовольняє. (2.2. Договору купівлі-продажу).

Як визначено у п. 2.3. Договору купівлі-продажу, право власності на частину частки в статутному капіталі ТОВ переходить до Покупця з моменту державної реєстрації зміни відомостей про склад учасників ТОВ. Одночасно з передачею частини частки Покупцю переходять усі права та обов`язки, що належали Продавцю як учаснику ТОВ, в тому числі майнові права на прибуток ТОВ за поточний рік.

У Додатковому договорі від 02.08.2019 року до Договору купівлі-продажу сторони домовилися збільшити ціну Договору та порядок розрахунків по ньому, у зв`язку з чим внести зміни до Договору купівлі-продажу та викласти пункт 2.2. Договору купівлі-продажу в наступній редакції:

"2.2. За домовленістю Сторін ціна продажу частини частки складає суму в гривнях, що еквівалентна 7 200 000,00 (Семи мільйонам двомстам тисячам) доларів США, які Покупець сплачує Продавцю в гривнях за курсом Національного банку України на день оплати в наступному порядку:

2.2.1. У строк до 31 (тридцять першого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю суму в гривнях, яка еквівалентна 3 000 000,00 (Три мільйони) доларів США по курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України на день оплати;

2.2.2. У строк до 01 (першого) червня 2020 (дві тисячі двадцятою) року Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю суму в гривнях, яка еквівалентна 4 200 000,00 (Чотири мільйони двісті тисяч) доларів США по курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України на день оплати.

2.2.3. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу Продавець вважає вигідною дія себе, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для них обставин та повністю його задовольняє".

Відповідно до п. 4.1 Договору купівлі-продажу, цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами. Після укладення цього договору до статутних документів ТОВ повинні бути внесені відповідні зміни, оформлені у встановленому чинним законодавством порядку.

02.08.2019 року за актом прийому-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 свою частину частки у розмірі 3 150 000,00 грн, що складає 45% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД", а ОСОБА_2 прийняв зазначену частину частки шляхом підписання договору купівлі-продажу від 02.08.2019.

22.10.2020 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдарований) укладено Договір дарування частки у статному капіталі ТОВ "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (надалі також - Договір дарування), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Дарувальник зобов`язується передати Обдарованому у власність 45% від загального розміру Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" (далі - Товариство), що включають правомочності на управління, отримання прибутку, активів в разі ліквідації та інші правомочності, передбачені законом та статутом, а Обдарований зобов`язується прийняти частку Статутного капіталу.

Як встановлено у пунктах 1.1.1.-1.1.2. Договору дарування, розмір внеску Дарувальника до Статутного капіталу товариства у грошовому вираженні становить 3 150 000 (Три мільйони сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, та складає 45% (сорок п`ять цілих відсотків) від загального розміру Статутного капіталу.

Ідентифікаційні ознаки Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД", частка Статутного капіталу якого відступається, станом на дату укладання договору:

повне найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД";

ідентифікаційний код: 39532133; місцезнаходження: 01042, м, Київ, вулиця Чигоріна, буд, 18, офіс 325;

номер запису в реєстрі: 0056184; дата запису: 05.12.2014;

розмір статутного капіталу становить: 7 000 000 (сім мільйонів) гривень 00 копійок.

Згідно з п. 1.2. Договору дарування, право власності у Обдарованого на частку Статутного капіталу виникає з моменту державної реєстрації зміни учасників товариства. З моменту державної реєстрації змін до відомостей про товариство, пов`язаних зі зміною складу власників, до Обдарованого як до правонаступника одночасно переходять усі права і обов`язки попереднього власника - Дарувальника , які останній мав щодо товариства. До Обдарованого переходять, у тому числі, але не виключно: право на участь в управлінні товариством, отримання частки прибутку (дивідендів) товариства, активів у разі ліквідації тощо.

Дарувальник гарантує, що частка Статутного капіталу товариства належить йому на праві власності. Дарування частки відбувається за згодою Заставодержатєля за договором застави Корпоративних прав від 02.08.2019 року, ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картай платника податків НОМЕР_4 ), справжність підпису якого засвідчено 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 6311. (п. 1.3. Договору дарування).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань за договором або до його припинення з підстав, передбачених законодавством або договором. (п. 5.1. Договору дарування).

22.10.2020 року за актом прийому-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв частку у зазначеному товаристві у розмірі 3 150 000,00 грн, що дорівнює 45% статутного капіталу.

Листом від 14.06.2021 року позивач направив відповідачу-1 лист про одностороннє розірвання Договору купівлі-продажу та повернення частки статутного капіталу ТОВ «Еко-Буд-Трейд» у зв`язку з несплатою відповідачем-1 вартості частини частки.

В обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору дарування та актів позивач вказує про наявність ознак необхідних для віднесення оспорюваного Договору дарування до категорії фраудаторних правочинів та відповідно визнання його недійсним, оскільки грошові зобов`язання відповідача-1 є невиконаними в повному обсязі, відчуження відповідачем-1 спірної частки призвело до відсутності у боржника майна за рахунок якого можливо погасити заборгованість, укладенням Договору дарування створено негативні наслідки для позивача.

Також, мотивуючи необхідність витребування з чужого незаконного володіння спірної частки у статутному капіталі ТОВ "ЕКО-БУД-ТРЕЙД", позивач посилається ст. 392 ЦК України та на п. 3.5 договору купівлі-продажу, за яким повернення частки у власність позивача є наслідком невиконання відповідачем-1 обов`язку щодо оплати отриманої частки.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач-2 вказав, що рішеннями №910/16800/20 та №910/5116/21 правовідносинам між сторонами повністю надано правову кваліфікацію та підстави для задоволення позовних вимог в даній справі відсутні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір купівлі-продажу, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

При цьому, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2021, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 року, зокрема, встановлено, що доказів звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з повідомленням про розірвання укладеного ними Договору купівлі-продажу до матеріалів справи не надано, а відповідно й не доведено факту вчинення передбачених статтею 188 Господарського кодексу України, спрямованих на розірвання договору дій.

При цьому, в матеріалах даної справи міститься лист позивача від 14.06.2021 року, адресований відповідачу-1 про одностороннє розірвання Договору купівлі-продажу та повернення отриманої частки у розмірі 45% у статутному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд» у встановленому Договором порядку.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштове відправлення №87, поштове відправлення не вручене ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням терміну зберігання, про що проставлена відмітка 23.06.2021 року на довідці про причини повернення/досилання.

Відповідно до п. 3.5. Договору купівлі-продажу у випадку порушення строків оплати ціни продажу частини частки, встановлених в п. 2.2. Договору, більш ніж на 10 календарних днів, продавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку шляхом направлення покупцю письмового повідомлення за місцезнаходженням, вказаним в реквізитах цього Договору, у цьому випадку частина частки, вказана в п. 1.1. Договору, повертається у власність продавця.

Як встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 24.05.2021, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 року, відсутні будь-які докази виконання ОСОБА_2 свого зобов`язання щодо здійснення оплати за Договором купівлі-продажу у встановленому ним порядку.

Таким чином, направлення позивачем відповідачу-1 листа про одностороннє розірвання Договору купівлі-продажу та повернення отриманої частки у розмірі 45% у статутному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд» у встановленому Договором порядку, є правомірним.

Відповідач-2 наполягав на позиції того, що оскільки лист не вручений відлповідачу-1, то Договір купівлі-продажу відповідно не є розірваним.

Проте, пунктом 3.5. Договору купівлі-продажу встановлено, що договір вважається розірваним на 5-й календарний день від дати отримання покупцем письмового повідомлення про розірвання Договору. Датою отримання повідомлення про розірвання Договору вважається, зокрема, дата невручення повідомлення про розірвання Договору з однієї з наступних причин: відмови адресата або його представника від одержання/закінчення терміну зберігання/за місцезнаходженням, вказаним в Договорі, покупець не знаходиться та зазначена як така в повідомленні про вручення поштового відправлення чи іншому аналогічному документі, засвідченому відбитком штемпеля/штампа/печатки та підписом працівника відділення поштового зв`язку.

Згідно з п. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, на 5-й календарний день від дати невручення повідомлення про розірвання договору Договір купівлі-продажу є розірваним, тобто з 29.06.2021 року (враховуючи, що 28.06.2021 року був вихідним днем).

Враховуючи норми п. 3.5. Договору купівлі-продажу, Суд зазначає, що він є розірваним із зазначеної дати.

Отже, заперечення відповідача щодо невручення відповідачу-1 листа про розірвання Договору є підставою для його не розірвання, не знаходять свого відображення в матеріалах справи.

У зв`язку із встановленням обставини правомірного розірвання Договору купівлі-продажу вступає в силу обов`язок відповідача-1, передбачений п. 3.5. Договору купівлі-продажу, а саме в частині повернення у власність продавця частини частки, вказаної в п. 1.1. Договору купівлі-продажу, тобто частини частки в розмірі 45% (сорок п`ять відсотків) від належної Продавцю частки в розмірі 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД".

За наявності зазначеної обставини є підстави для задоволення заявленої позивачем вимоги, що є похідною від розірвання, про визнання недійсним Акта прийому-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-БУД-ТРЕЙД" в силу наявності підстав для повернення у власність продавця частини частки, вказаної в п. 1.1. Договору купівлі-продажу.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсними Договору дарування та акту прийому-передачі від 22.10.2020 року.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи.

Відповідно до статей 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

При укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення. Оскільки договір дарування є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясовувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі N 638/2304/17).

Надаючи правову кваліфікацію оспорюваному правочину, суд враховує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Боржник, який відчужує майно після виникнення у нього зобов`язання із повернення частки у статному капіталі діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно позивача. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог позивача.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, "на зло" іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів.

У постанові від 07.10.2020 у справі №755/17944/18 (провадження N 61-17511св19) Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19), за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018 у справі N910/7547/17 наведено правовий висновок, згідно з яким з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Стверджувані позивачем і встановлені Судом обставини вказують на те, що оспорюваний Договір дарування не відповідає критеріям добросовісності, справедливості та недопустимості зловживання правами, оскільки право власності на частку у розмірі 45% в статному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд» має бути повернуте позивачу.

За наведених обставин оспорюваний Договір дарування може бути кваліфікований як правочин, при укладенні якого відповідачі діяли недобросовісно та зловживали правами щодо позивача, відтак цей правочин є фраудаторним правочином, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання цього договору недійсним і як наслідок, визнання недійсним акту приймання-передачі, підписаного на виконання цього правочину, оскільки ця вимога є похідною від визнання недійсним Договору дарування.

Щодо позовних вимог про скасування державних реєстрацій, то відносин, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Зокрема, основними правовими положеннями цього Закону, які впливають на вирішення даного спору, є наступні:

- державна реєстрація юридичних осіб - це "…офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи …, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу ..., а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом" (пункт 4 частини 1 статті 1),

- державними реєстраторами є "… особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації", а також "…нотаріус" (пункт 5 частини 1 статті 1),

- "державний реєстратор: 1) приймає документи; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 3) перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; 4) проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 5) веде Єдиний державний реєстр; 6) веде реєстраційні справи; 7) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом" (частина 2 статті 6),

- "якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою" (частина 1 статті 10),

- "якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними" (частина 2 статті 10),

- "документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням" (частина 1 статті 14),

- "державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; … скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі…" (частина 1 статті 25).

Таким чином з наведених правових положень слідує, що:

- державний реєстратор є державним реєстратором відносно відомостей, що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичну особу,

- лише державному реєстратору належить право внесення відомостей до відповідного Реєстру,

- законом встановлена спростовна презумпція відомостей, наявних у Реєстрі,

- особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеним через подання та внесення до Реєстру недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей Реєстру та відображення дійсних відомостей та дій у спосіб, що забезпечує ефективне відновлення та захист її порушених прав, у тому числі скасуванням у судовому порядку недостовірного запису.

З аналізу наведеного, у контексті наявного спору, суд приходить до висновку про похідний характер реєстраційних дій №2056184 від 05.08.2019 року та №020056184 від 22.10.2020 року від даного спору, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо скасування вищевказаних реєстраційних записів підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про витребування частки у ОСОБА_3 , Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Враховуючи, що право власності на спірну частку у статутному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд» має бути повернуте позивачу, тому відповідно і набуття ОСОБА_3 частки у статутному капіталі Товариства за рахунок ОСОБА_1 як потерпілого є без достатньої правової підстави.

Окрім того, про що зазначено вище Договір дарування, визнано недійсним, тобто правова підстава набуття майна відпала.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.08.2019 у справі №908/439/18, а саме:

« 18. За змістом статті 317 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю), або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, одним з яких є вибуття майна із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вибуття майна із володіння власника або особи, якій власник передав майно у володіння, не з їхньої волі може мати місце коли вчиняється правочин. Такими правочинами є правочини фізичних осіб, вчинені за межами їх дієздатності (статті 221-223, 226 ЦК України), правочини вчинені без дозволу органів опіки і піклування (стаття 224 ЦК України), правочини вчинені під впливом помилки (стаття 229 ЦК України), обману (стаття 230 ЦК України), насильства (стаття 231 ЦК України), правочини учинені в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (статті 232 ЦК України), правочини, учинені від імені юридичної особи особою, що не мала повноважень діяти від імені юридичної особи та не підтверджені діями юридичної особи про визнання такого правочину.

Волевиявлення власника на передачу майна первісному набувачу має юридичне значення на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, що підтверджує укладення такого договору.

Порушення первісним набувачем умов укладеного договору щодо розрахунку за придбане майно не спростовує наявності волевиявлення власника на вибуття майна від власника до іншої особи, а тому не може бути підставою для задоволення віндикаційного позову в порядку статей 387, 388 ЦК України. Порушення умов укладеного договору купівлі-продажу може бути підставою для захисту порушених прав продавця майна іншими цивільно-правовими способами, які випливають із зобов`язальних правовідносин сторін.

19. Віндикація застосовується до вимог речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем немає договірних відносин і майно перебуває у власності володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.20016 у справі №6-2407цс15, з яким також погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, пункти 57-58). Отже, Верховним Судом передбачалося встановлення фактичних обставин незаконності вибуття майна від власника (попереднє визнання недійсним первісного правочину з відчуження майна від законного власника чи інші способи вибуття майна від власника поза його волею).»;

«Верховний Суд зазначає, що істотне порушення умов договору купівлі-продажу, зокрема, й щодо розрахунку за таке майно, може мати наслідком повернення майна стороною договору, якщо про це прямо зазначено в договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 651 ЦК України). За загальним правилом, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (частина 5 статті 653 ЦК України). Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).»

Отже, Судом встановлено, про що зазначено вище, обґрунтованість обставини щодо повернення майна (частини частки у статному капіталі товариства) стороною договору, оскільки це прямо зазначено в Договорі купівлі-продажу.

Враховуючи викладені обставини, позовна вимога про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 частини частки у статутному капіталі ТОВ «Еко-Буд-Трейд», що становить 45% статного капіталу цього товариства на користь ОСОБА_1 є аргументованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачами належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

Разом з тим, інші доводи та заперечення сторін, надані до суду документи, не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову в повному обсязі.

Судовий збір, у розмірі 58 600,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів солідарно.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» від 22.10.2020 року, укладений між ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , приватний будинок).

3. Визнати недійсним акт прийому-передачі частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» від 02.08.2019 до Договору купівлі-продажу частини частки статного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» від 02.08.2019 року (зі змінами), укладеного між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №1608.

4. Визнати недійсним акт прийому-передачі частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» від 22.10.2020 до Договору дарування частки у статутному капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» від 22.10.2020 року, укладений між ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , приватний будинок).

5. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , приватний будинок) частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Буд-Трейд» (ідентифікаційний код 39532133, адреса: 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 18, офіс 325), що становить 45% статного капіталу цього товариства на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

6. Скасувати реєстраційну дію №2056184 від 05.08.2019, вчинену у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватним нотаріусом Жуковою Ю.В.

7. Скасувати реєстраційну дію №020056184 від 22.10.2020, вчинену у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватним нотаріусом Розсохою С.С.

8. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , приватний будинок) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) суму судового збору в розмірі 58 600,00 грн (п`ятдесят вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок).

9. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

10. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

11. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 12.08.2022 року.

Суддя С. МОРОЗОВ