ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. Справа№ 911/1077/19 (911/1548/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Гарник Л.Л.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Дюкаревої І.М.

перевіривши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.01.2022

у справі № 911/1077/19 (911/1548/21)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХК Інноваційні технології" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язанням боржника

в межах справи № 911/1077/19

за заявою Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізмнг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХК Інноваційні технології"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 16.08.2022

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.05.2019 відкрито провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Київської області від 29.08.2019 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича та зобов`язано останнього виконати ліквідаційну процедуру банкрута.

До господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича надійшла заява вих. № 02-69/122 від 26.05.2021 (вх. № 1553/21 від 27.05.2021) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у якій заявник просив суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» у розмірі 5 275 514, 41 грн., у зв`язку з доведенням товариства до банкрутства, на ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» грошові кошти у розмірі 5 275 514, 41 грн. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.01.2022 заяву ТОВ "ХК Інноваційні технології" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. задоволено. Покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» у розмірі 5 275 514, 41 грн., у зв`язку з доведенням товариства до банкрутства, на ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 18.09.2001; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 30.10.1997; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26.06.1997; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 11.05.1995; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 18.09.2001; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 30.10.1997; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26.06.1997; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 11.05.1995; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Ленінградська, будинок 8-Б, нежиле приміщення 3, ідентифікаційний код - 36515340) грошові кошти у розмірі 5 275 514 (п`ять мільйонів двісті сімдесят п`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 41 коп. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології».

Ключовим мотивом ухвали є:

- судом встановлені обставини щодо недобросовісної та протиправної поведінки колишнього керівника і бездіяльності колишніх учасників боржника, вчинення колишнім головою правління ДПАТ «НАК Украгролізинг» юридичних дій, які не відповідають принципу добросовісності в комерційній практиці, наявність причино-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю вказаних осіб та настанням негативних наслідків для боржника (неплатоспроможність боржника та відсутність будь-яких активів для задоволення вимог кредиторів).

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "ХК Інноваційні технології" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ключовими аргументами скарги є:

- ліквідатором не доведено наявність у діях скаржників складу такого правопорушення, як доведення до банкрутства;

- отримана у Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» позика була використана за призначенням з метою виробництва комбайнів; реальною причиною банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» є фінансова криза 2014 - 2016 років;

- надання Товариством з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» фінансової допомоги ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» та ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» документально не підтверджено,

- ліквідатором не доведено, що ОСОБА_4 не надсилав повідомлення щодо наявності у підприємства ознак банкрутства учасникам Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології»;

- ліквідатором з невідомих причин не включено до суб`єктів відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в подальшому увійшли до складу учасників боржника;

- ліквідатором не вжито заходів щодо стягнення у судовому порядку дебіторської заборгованості та заходів щодо продажу прав вимоги за дебіторською заборгованістю.

Відповідно до витягів з протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та з передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) апеляційні скарги передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022, 14.06.2022, 27.06.2022, 04.07.2022 відкрито провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , справу призначено до розгляду на 12.07.2022. Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.01.2022 у справі № 911/1077/19 (911/1548/21) об`єднано в одне апеляційне провадження.

Розпорядженням в.о. керівника апарату від 11.07.2022 у зв`язку з перебування судді Пантелієнко В.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/1077/19 (911/1548/21) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 розгляд справи № 911/1077/19 (911/1548/21) відкладено на 16.08.2022.

Розпорядженням керівника апарату від 08.08.2022 у зв`язку з перебування судді Отрюха Б.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/1077/19 (911/1548/21) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Гарник Л.Л., Грек Б.М. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевий суд, задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства, виходив з того, що судом встановлені обставини щодо недобросовісної та протиправної поведінки колишнього керівника і бездіяльності колишніх учасників боржника, вчинення колишнім головою правління ДПАТ «НАК Украгролізинг» юридичних дій, які не відповідають принципу добросовісності в комерційній практиці, наявність причино-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю вказаних осіб та настанням негативних наслідків для боржника (неплатоспроможність боржника та відсутність будь-яких активів для задоволення вимог кредиторів).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 619 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Аналогічні норми закріплені і в ч. 5 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - «Закон про банкрутство»).

Актуальна судова практика Верховного Суду (постанова від 02.03.2021 у справі №906/904/16) свідчить про те, що визначене ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство (ч. 2 ст. 61 КзПБ) господарське правопорушення за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення судами складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

1. Об`єкт правопорушення

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника (постанова Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16).

1. Об`єктивна сторона правопорушення

Об`єктивну сторону такого правопорушення (доведення до банкрутства) складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів. Хоча законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону доведення до банкрутства. Верховний Суд у своїх постановах намагається окреслити орієнтовний перелік дій особи, які свідчать про доведення підприємства до банкрутства (постанова Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16).

У кожному випадку потрібно окремо оцінювати чи призвели діяння особи до банкрутства підприємства, чи ні.

На ліквідатора відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство покладається обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) суб`єкта відповідальності та негативними наслідками (неплатоспроможністю боржника та відсутністю майна для задоволення вимог його кредиторів у процедурі банкрутства). Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (постанова Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16).

Окремо слід відзначити, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії суб`єктів відповідальності, які належать до ризиків підприємницької діяльності, від винних дій таких суб`єктів, що мали наслідком настання неплатоспроможності боржника та відсутність активів на задоволення вимог кредиторів (ст. 42 Господарського кодексу України) (постанова Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16).

Так, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України (далі - «ГК України») підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, об`єктивна сторона доведення до банкрутства полягає у тому, що певні фізичні особи, пов`язані з боржником, вчинили дії або бездіяльність, що призвело до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів. Між зазначеними діями/бездіяльністю та вказаними наслідками має бути наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини зобов`язаний довести ліквідатор.

При цьому об`єктивна сторона доведення до банкрутства відсутня, якщо мали місце дії/бездіяльність, які належать до ризиків підприємницької діяльності. Так, результати господарської діяльності у залежності від певних комерційних ризиків можуть бути як позитивними, прибутковими, так й негативними, за якими може настати й неплатоспроможність, однак така неплатоспроможність жодним чином не пов`язана з доведенням до банкрутства.

1. Суб`єкт правопорушення

Суб`єкти правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності за ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство (ч. 2 ст. 62 КзПБ) чітко визначені цією нормою - це засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови доведення вчинення ними винних дій (бездіяльності), що потягнули наслідки у вигляді, як неплатоспроможності боржника, так відсутності у боржника активів для задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі (постанова Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16).

1. Суб`єктивна сторона правопорушення

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/9971/17, у теорії права суб`єктивна сторона правопорушення - його внутрішня, так звана психологічна сторона посягання. Обов`язковим елементом цієї сторони є вина, яка являє собою відношення суб`єкта до свого діяння та його наслідків.

Так, у справі щодо покладення субсидіарної відповідальності на особу за доведення підприємства до банкрутства, аналізуючи суб`єктивну сторону правопорушення, Верховний Суд (постанова від 02.03.2021 у справі № 906/904/16) зазначив: «На підставі встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА 1 , яке б характеризувалось прямим умислом, як щодо вилучення майна боржника та припинення його діяльності так і щодо наслідків таких дій - настання стану його неплатоспроможності та банкрутства, невиконання зобов`язань перед кредиторами. Виходячи з викладеного, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні заяви ліквідатора ТО В "Староолександрівка" Балєва В.П. від 25.05.2018 № 02-01/148 в частині покладення на ОСОБА 1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТО В "Староолександрівка" у зв`язку з доведенням його до банкрутства у межах справи № 906/904/16».

Крім цього, у цій же постанові вказано: «При вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення ч. 1 ст. 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство»

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Частиною 3 ст. 215 ГК України визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Крім того, визначення поняття «доведення до банкрутства» міститься у Методичних рекомендаціях щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14.

Згідно з п. 4 Розділу і вказаних методичних рекомендацій доведення до банкрутства - умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином-засновником (учасником) або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору.

Таким чином, суб`єктивною стороною доведення до банкрутства є вина виключно у формі умислу. Це пояснюється тим, що лише у випадку наявності умислу можливе доведення підприємства до банкрутства, оскільки за відсутності такого умислу матиме місце звичайний непрофесіоналізм чи неправильна оцінка можливостей, чи ситуації на ринку, що є складовими ризиків підприємницької діяльності.

В Ухвалі місцевого суду вказано: «Будь-яких доказів того, що керівництвом боржника вживалися заходи чи вчинялись дії щодо повернення коштів, які надавались Товариством з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» в якості поворотної фінансової допомоги на користь ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» та ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» суду не надано... Разом з тим, суд звертає увагу, що на дату перерахування боржником коштів у загальному розмірі 5 010 000, 00 грн. за договорами надання безвідсоткової фінансової допомоги № 0603/13 від 06.03.2013 та № 16 від 16.04.2013, у нього вже були наявні зобов`язання перед Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» у розмірі 4 900 000, 00 грн. на підставі договору про надання позики № 43 від 14.02.2013.».

Водночас у матеріалах справи відсутні договори щодо надання поворотної фінансової допомоги, укладені між ТОВ «ХК Інноваційні Технології» з однієї сторони та ТОВ «Компанія Добробут-Трейд», ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» з іншої.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, зокрема платіжні доручення, які б могли підтвердити, хто саме здійснював перерахунок коштів (якщо це мало місце) з рахунку ТОВ «ХК Інноваційні Технології» на рахунки ТОВ «Компанія Добробут-Трейд», ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона».

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - «ГПК України») України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Верховний Суд у справі № 910/21232/16 (постанова від 16.06.2020) досліджував питання можливості покладення субсидіарної відповідальності на фізичних осіб у випадку відсутності договорів та іншої, пов`язаної з ним, документації, та дійшов наступних висновків: «....аналіз зміни цих [фінансових] показників у негативний бік за відсутності доказів на підтвердження підстав для їх зміни (договори, рішення, акти, первинна документація із зазначенням осіб, які їх укладали та вчиняли, підписували, тощо), не вказує на особу (осіб), яка прийняла рішення чи вчинила дію/бездіяльність та тим самим призвела до зміни цих показників; не вказує на спосіб, у якій змінились ці показники... При цьому відсутність у ліквідатора через неотримання, ненадання керівником наведеної первинної документації незалежно від причин її відсутності не може братись судом до уваги і тим виправдовувати посилання лише на відомості у фінансових звітах, оскільки у цьому разі призведе до порушення закріпленого в статті 77 ГПК України положення про допустимість доказів у господарському процесі. А тому, за відсутності зазначених доказів відсутня об`єктивна сторона порушення з доведення до банкрутства/банкрутства, відсутні підстави для встановлення суб`єктів цього порушення та їх вину, а тому відсутні підстави для покладення на будь-кого із зазначених ліквідатором Боржника осіб субсидіарної відповідальності відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство».

Тобто, факт що конкретний договір від імені юридичної особи підписала конкретна особа може бути підтвердженням виключно таким договором: інформацією про таку особу та про документи на підставі яких така особа діяла, що зазначається в тексті договору, а також підписом особи у договорі. Тому, за відсутності договору, який на думку ліквідатора, свідчить про доведення юридичної особи до банкрутства, неможливе покладення на конкретну фізичну особу відповідальності за доведення юридичної особи до банкрутства, оскільки у такому випадку буде недоведеним конкретний зв`язок фізичної особи з таким договором.

Аналогічно, за відсутності документів, які підтверджують, хто саме здійснив перерахунок коштів з рахунку юридичної особи (це можуть бути платіжні доручення), неможливо стверджувати про здійснення такого перерахунку конкретною особою.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи договорів щодо надання ТОВ «ХК Інноваційні технології» на користь ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» та ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» поворотної фінансової допомоги, та платіжних доручень на перерахування коштів за такими договорами, відсутні підстави вважати, що апелянти приймали участь в їх укладенні, виконанні та взагалі мають будь-який зв`язок з такими договорами, а тому відсутні підстави покладення на них субсидіарної відповідальності внаслідок укладення зазначених договорів на час існування у ТОВ «ХК Інноваційні технології» заборгованості перед ДПАТ «НАК «Украгролізинг».

Водночас неможливо виключати, що рішення про укладення та виконання зазначених договорів (якщо вони взагалі існували) було прийнято, наприклад, загальними зборами, а підписано - представником за довіреністю або взагалі особою за межами повноважень. Так, згідно з ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

При цьому враховуючи, що саме Ліквідатор посилався на факт укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги на користь ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» та ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона», то саме Ліквідатор і повинен був подати до суду відповідні договори. Водночас, якщо у Ліквідатора вказані договори відсутні, то він, перед зверненням до суду, повинен був вжити всіх заходів для їх відшукання.

З цього приводу у постанові Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 50/318-6-46/536-2012 вказано: «Судом апеляційної інстанції, також, встановлено, що ліквідатором не вжито вичерпних заходів щодо отримання первинних документів боржника, відсутні докази звернення до контрагентів боржника за відповідними правочинами (у тому числі до його дебіторів) щодо отримання відповідних первинних документів тощо».

Водночас Ліквідатор, стверджуючи про наявність договорів про надання поворотної фінансової допомоги та про вину апелянтів за їх укладення, навіть не звернувся до ТОВ «Компанія Добробут- Трейд» та ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» з запитом про надання копій чи оригіналів вказаних договорів. Наведене свідчить про те, що звертаючись з заявою про покладення субсидіарної відповідальності, ТОВ «ХК Інноваційні Технології» в особі Ліквідатора не вчинило необхідних дій для зібрання потрібних доказів, що свідчить про невиконання ним свого обов`язку доказування (ст. 74 ГПК України).

Водночас посилання суду першої інстанції на банківські виписки з рахунку ТОВ «ХК Інноваційні Технології», відкритому у ПАТ КБ «Євробанк», як на підставу вважати, що мали місце договори про надання поворотної фінансової допомоги, є безпідставними, оскільки виписки можуть лише підтвердити рух коштів, однак аж ніяк не факт наявності договору, його умови та осіб, які приймали участь в його укладенні й виконанні.

Посилання суду першої інстанції на той факт, що ТОВ «ХК Інноваційні Технології» протиправно надало позику ТОВ «Компанія Добробут-Трейд», оскільки в нього були невиконані зобов`язання в частині повернення позики перед ДПАТ «НАК Украгролізинг», є безпідставними.

Як зазначено в ухвалі місцевого суду договір про надання поворотної фінансової допомоги між ТОВ «ХК Інноваційні технології» та ТОВ «Компанія Добробут Трейд» було укладено 06.03.2013.

Якщо припустити, що вказаний договір дійсно існував, то станом на момент його укладення ще не настав строк повернення ТОВ «ХК Інноваційні Технології» позики на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг» за договором позики № 43 від 14.02.2013. Так, згідно з додатковою угодою № 1/136 від 14.03.2013 до договору позики № 43 від 14.02.2013 строком повернення позики є 14.08.2013.

Більше того, на момент надання поворотної фінансової допомоги ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» ТОВ «ХК Інноваційні технології» здійснювало активну господарську діяльність та мало значні прибутки, про що свідчить виписка з банківського рахунку ТОВ «ХК Інноваційні технології», відкритого у ПАТ КБ «Євробанк», яку Ліквідатор долучив до матеріалів справи: станом на кінець дня 05.03.2013 на рахунку ТОВ «ХК Інноваційні Технології» перебувало 29 000 000,00 грн. Вказане свідчить про наявність у ТОВ «ХК Інноваційні Технології» можливості надати позику ТОВ «Компанія Добробут- Трейд».

Крім того, після укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги між ТОВ «ХК Інноваційні технології» та ТОВ «Компанія Добробут-Трейд», ТОВ «ХК Інноваційні технології» здійснювало повернення позики на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг» за договором позики № 43 від 14.02.2013.

Так, згідно з виписками з банківських рахунків ТОВ «ХК Інноваційні Технології», які відкриті у ПАТ КБ «Євробанк» (т. 1 а. с. 109) ТОВ ХК «Інноваційні технології» 13.03.2013 перерахувало на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг» 500 000,00 грн, а 08.04.2013 - 300 000,00 грн.

Отже, враховуючи, що станом на момент надання ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» поворотної фінансової допомоги (якщо вона взагалі була надана) ще не настав строк повернення ТОВ «ХК Інноваційні Технології» позики на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг», з огляду на часткове повернення ТОВ «ХК Інноваційні Технології» позики на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг» (що відбулось після надання ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» поворотної фінансової допомоги) очевидно, що був відсутній у відповідних осіб умисел на доведення ТОВ «ХК Інноваційні Технології» до банкрутства внаслідок надання ТОВ «Компанія Добробут-Трейд» поворотної фінансової допомоги. Натомість могла мати місце неправильна оцінка можливостей, що є ризиком підприємницької діяльності.

При цьому надання ТОВ «ХК Інноваційні технології» на користь ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» поворотної фінансової допомоги (якщо така допомога дійсно надавалась) жодним чином не призвело до банкрутства ТОВ «ХК Інноваційні технології», оскільки сума вказаної фінансової допомоги (110 000,00 грн) жодним чином не надала б можливості погасити заборгованість перед ДПАТ «НАК «Украгролізинг», яка становила 4 900 000,00 грн.

Також колегія зауважує, що суд першої інстанції не маючи жодного доказу на підтвердження факту наявності договорів про надання поворотної фінансової допомоги, укладених між ТОВ «ХК Інноваційні Технології» та ТОВ «Компанія Добробут-Трейд», ПрАТ «ДЗЗУ ІЕЗ ім. Є.О. Патона» та вини ОСОБА_4 й ОСОБА_1 у доведенні підприємства до банкрутства, на підтвердження цих недоведених обставин процитував у своїй ухвалі описову частину ухвал слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.06.2021 у справі № 91/4108/21 та від 18.06.2021 у справі № 991/4107/21.

Обставини, зазначені в ухвалі слідчого судді не є преюдиційним фактом згідно зі ст. 75 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, лише обставини, встановлені в обвинувальному вироку суду є обов`язковими для господарського суду. Однак висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, не мають жодного значення під час розгляду господарської справи та не можуть братись господарським судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 183/3811/16 єдиною можливою формою договору є письмова форма, доказом дотримання якої може бути виключно оригінал такого договору.

Отже, місцевий суд не мав права посилатись на описову частину вказаних ухвал та вважати, що викладені у вказаних ухвалах обставини є встановленими.

Крім того, актуальна судова практика свідчить про відсутність у господарського суду права встановлювати обставини справи на підставі ухвал, постановлених в межах кримінального провадження:

«Посилання учасників на те, що факт зміни назви вулиці та нумерації будівлі...підтверджується ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова Лямзіної Н.Ю., також не заслуговують на увагу, адже на підставі ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом....Проте, ухвала слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова Лямзіної Н.Ю. не входить до переліку судових рішень, передбачених в ст. 75 ГПК України, а тому не може бути взята до уваги як доказ...» (постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у справі № 927/1181/20);

«При цьому колегія суддів враховує посилання позивача на те, що в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 13.04.2020 у справі №991/2929/20, зазначено, що: "економічна вартість акцій пов`язана із виплатою дивідендів, які час розгляду не виплачені, становлять мільйони гривень. У випадку залишення акцій у володінні AT "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Голдмен"", останнім може бути вирішено питання про виплату дивідендів і тому буде змінена їх економічна вартість, що призведе до безповоротних втрат для держави, оскільки акції є предметом протиправних посягань."...З урахуванням наведених положень процесуального законодавства колегія суддів відзначає, що зазначений висновок Вищого антикорупційного суду у кримінальній справі за своєю суттю є припущенням чи оцінкою обставин та не має для розгляду даної господарської справи преюдиційного значення в розумінні до ст. 75 ГПК України» (постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 910/11546/20); «Обставини, викладені в описовій частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 у справі № 761/11928/18 стосуються розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001137, розгляд якого не завершений, тобто вказаною ухвалою, в ході досудового розслідування, вирішене певне процесуальне питання, результат розгляду якого не свідчить про існування та доведення обставин, з якими заявник пов`язує свої позовні вимоги» (постанова Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2021 у справі № 908/2318/20).

Враховуючи, що обставини, викладені в ухвалах слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.06.2021 у справі № 991/4108/21 та від 18.06.2021 у справі № 991/4107/21 не мають преюдиційного значення, то такі ухвали мають бути оцінені судом в якості доказів на загальних підставах.

Так, вказані ухвали як докази лише підтверджують, що до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були застосовані запобіжні заходи у вигляді застави. Про жодні інші обставини вказані Ухвали слідчого судді не свідчать.

Також в ухвалі місцевого суду вказано: «Крім того, матеріалами справи № 911/1077/19 підтверджується, що 18.12.2013 боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» був знятий з обліку для реалізації на користь громадянина України... транспортний засіб NISSAN ТІ I DA... Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» вбачається, що у вересні 2013 року боржником було відчужено все нерухоме майно на користь третіх осіб».

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи немає жодного документа, який би надавав змогу встановити, хто конкретно з посадових осіб ТОВ «ХК Інноваційні технології» приймав рішення щодо відчуження транспортного засобу/нерухомого майна, хто приймав участь в укладенні та виконанні відповідних договорів. Ліквідатор жодним чином не доводить, що ТОВ «ХК Інноваційні технології» безоплатно відчужило вказаний автомобіль.

Крім того, згідно з виписками з банківських рахунків ТОВ «ХК Інноваційні Технології», які відкриті у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» 30.12.2013 на рахунок ТОВ «ХК Інноваційні технології» було зараховано 56 200,00 грн з призначенням платежу «Виручка від реалізації Товару». Оскільки у той період часу ТОВ «ХК інноваційні технології» не здійснювало будь-якого іншого відчуження майна, яке залишилось не оплаченим, очевидно що зазначені 56 200,00 грн і є тими коштами, які ОСОБА_8 (особа, на яку у подальшому був зареєстрований автомобіль) сплатив за реалізацію транспортного засобу.

Отже, наведені вище обставини жодним чином не свідчать про доведення апелянтами ТОВ «ХК Інноваційні Технології» до банкрутства

Щодо бездіяльності колишніх засновників колегія зазначає таке.

В Ухвалі вказано: «Проте, колишні учасники не ініціювали, а колишній керівник боржника своєчасно не звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології», чим порушили вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинний з 18.01.2013 до 20.10.2019) та Кодексу України з процедур банкрутства і фактично приховали скрутний майновий стан підприємства. Будь-яких доказів звернення колишнього керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» 0С0БА_3 до учасників боржника з повідомлення щодо наявності у підприємства ознак банкрутства суду не надано. Таким чином, керівництвом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» не вживалися заходи для запобігання банкрутства».

Водночас актуальна судова практика свідчить про те, що саме по собі не вжиття особою заходів із запобігання банкрутству не є доказом доведення підприємства до банкрутства. Так, у постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2020, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16 вказано: «Єдиними порушенням у діях даного директора було не направлення засновникам банкрута відомостей щодо наявності ознак банкрутства. На думку колегії суддів такі дії не можуть слугувати підставою для притягнення до субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства».

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 906/904/16: «На ліквідатора відповідно до ч. 5 cm. 41 Закону про банкрутство покладається обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) суб`єкта відповідальності та негативними наслідками (неплатоспроможністю боржника та відсутністю майна для задоволення вимог його кредиторів у процедурі банкрутства)».

При цьому у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 920/31/18 вказано: «Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами»

Тобто причинно-наслідковий зв`язок матиме місце, якщо конкретні дії є причиною, а неплатоспроможність - безпосереднім наслідком.

Водночас неповідомлення учасників підприємства про наявність ознак банкрутства (навіть якщо вказані діяння і мали місце) не є причиною неплатоспроможності ТОВ «ХК Інноваційні технології».

Так, причиною неплатоспроможності ТОВ «ХК Інноваційні технології» була заборгованість перед ДПАТ «НАК «Украгролізинг».

Крім того, колегія зауважує, що в ухвалі суд першої інстанції не надав жодної оцінки: висновку експерта № 44/21 від 16.12.2021 (далі - «.Висновок експерта»), аналізу фінансово-господарського стану ТОВ «ХК Інноваційні технології» щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, який складено розпорядником майна ТОВ «ХК Інноваційні Технології» арбітражним керуючим В.О. Лободою (далі - «Аналіз фінансово- господарського стану»).

Так, за результатами проведення судово-економічної експертизи складено «Висновок експерта», у якому зазначено:

«Об`єктами дослідження підсумків економічної діяльності підприємств і організацій, насамперед є дані фінансової звітності.

Як вище зазначалося, НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», визначаються мета, склад і принципи складання фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів. Фінансова звітність складається з:

· балансу (звіту про фінансовий стан);

· звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід);

· звіту про рух грошових коштів;

· звіту про власний капітал;

· приміток до фінансової звітності.

Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду (п. 1 Розділу II НП(С)БО 1).

В наданих на дослідження матеріалах частково відсутні документи фінансової звітності підприємства ТОВ «ХК Інноваційні Технології» за період з 01.01.2013р. по 31,12.2015р.

Таким чином провести аналіз фінансово - господарської діяльності ТОВ «ХК Інноваційні Технології» за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. з метою визначення показників, які можуть свідчити про наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства та приховування стійкої фінансової неплатоспроможності зазначеного підприємства не вдається за можливе.».

Отже, Висновок експерта свідчить, що Ліквідатор зібрав настільки незначну кількість документів, що вони не дають розуміння загальної картини діяльності підприємства, унеможливлюють (1) встановлення факту доведення підприємства до банкрутства; (2) визначення складу осіб, винних у банкрутстві як за період часу, який становить три роки до порушення провадження справи про банкрутство, так і за останні три роки перебування ОСОБА_4 на посаді керівника ТОВ «ХК Інноваційні Технології». Тому, відсутні будь-які підстави для покладення на ОСОБА_4 субсидіарної відповідальності за доведення ТОВ «ХК Інноваційні Технології» до банкрутства.

Враховуючи наведе колегія суддів прийшла до висновку, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки фактично апелянтів притягнуто до субсидіарної відповідальності за укладення угоди, яка відсутня в матеріалах справи, та в основу доказової бази місцевий суд поклав ухвали слідчого судді ВАС, які не можуть бути преюдиціальними рішеннями для даної справи.

Таким чином, ухвала Господарського суду Київської області від 24.01.2022 у справі № 911/1077/19 (911/1548/21) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про хід справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.01.2022 у справі № 911/1077/19 (911/1548/21) задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 24.01.2022 у справі № 911/1077/19 (911/1548/21) скасувати та ухвалити нове рішення.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ХК Інноваційні технології» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства, відмовити.

4. Справу №911/1077/19 (911/1548/21) повернути до Господарського суду Київської області.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Л.Л. Гарник

Б.М. Грек

Повний текст складено 22.08.2022