ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Справа№ 910/21682/15 (910/16995/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 17.08.2022 у даній справі

розглянувши матеріали апеляційної скарги ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В.

на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022

у справі №910/21682/15 (910/16995/20)

за позовом Державного підприємства "Ягільницький кінний завод"

до Державного підприємства "Конярство України"

про повернення об`єкту оренди та стягнення заборгованості з орендної плати

в межах справи № 910/21682/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

02.11.2020 Державне підприємство "Ягільницький кінний завод" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Конярство України" про повернення об`єкту оренди та стягнення заборгованості з орендної плати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ліквідатор ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражний керуючий Окряк А.В. звернувся безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20), прийняти нове рішення та стягнути з ДП "Конярство України" в особі Філії "Західний племконецентр" ДП "Конярство України" на користь ДП "Ягільницький кінний завод" вартість об`єкту оренди Жеребця української верхової породи, кличка коня "Бодрий", 2001 року народження, у розмірі 45000 грн, основний борг у розмірі 24000 грн, пеню в розмірі 921, 96 грн, інфляційні витрати в розмірі 47, 62 грн та річні в розмірі 216, 15 грн, всього - 70 185, 73 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Одночасно скаржником було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2022 апеляційну скаргу ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В. передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Гарник Л.Л., Копитова О.С.

У зв`язку з перебуванням судді Копитової О.С. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2022, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/21682/15 (910/16995/20) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Грек Б.М., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 клопотання ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20) задоволено. Поновлено ліквідатору ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражному керуючому Окряка А.В. строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/18773/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В. на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20). Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.08.2022 об 12 год. 30 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 10.08.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 15.08.2022.

15.08.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Клопотання позивача про зміну предмета позову було спрямовано на одночасну зміну предмета і підстав позову, що не допускається. Нова заявлена позивачем матеріально-правовова вимога ґрунтується на інших обставинах та є за своєю суттю новим позовом.

У судове засідання 17.08.2022 з`явився представник Державного підприємства "Конярство України". Решта учасників справи у судове засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання, щодо чого представник відповідача не заперечував.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Представник відповідача просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично не дослідив належним чином клопотання позивача про зміну предмету позову, саме як заяву про зміну предмету позову та не встановив з достовірністю, чи були змінені позивачем предмет позову, а також чи відбулася при цьому зміна підстав позову. Як зазначає скаржник, ціна знищеного об`єкта оренди встановлена договором, погоджена сторонами та не була оспорювана. Щодо нарахованої орендної плати, апелянт зазначає, що факт смерті об`єкта оренди - жеребця української верхової породи, кличка коня «Бодрий», 2001 року народження, було зафіксовано позивачем лише у ході розгляду справи, після долучення відповідачем відповідного Акту до матеріалів справи, хоча позивачем, до звернення із позовом до суду, була направлена претензія на адресу відповідача, яка проігнорована відповідачем.

Проаналізувавши матеріали справи в частині доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку: апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

20.02.2020 між Державним підприємством «Ягільницький кінний завод» (Орендодавець) та філією «Західний племконецентр» Державного підприємства «Конярство України» (Орендар) укладено Договір оренди №1-К/2020 Жеребця «Бодрий», що належить до державної власності (далі - Договір).

У відповідності до п. 1.1 Договору орендодавець передав, а орендар прийняли у тимчасове платне користування (оренду) Жеребця української верхової породи кличка коня «Бодрий» 2001 року народження (надалі - «майно»), який є власністю орендодавця.

Початок платного користування майном обліковується з 21.02.2020. До 21 лютого майно перебувало у ДП «Ягільницький кінний завод» та готове до транзиту до місця утримання хут.Анастазівка, м.Тернопіль, Тернопільської області, 46000 (п. 1.2 Договору).

Як передбачено п. 1.3 Договору передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарям права власності на це майно. Правовласником орендованого майна залишається Орендодавець, а Орендарі набувають права користування Майном протягом строку оренди, що визначений даним Договором.

Відповідно до п.2.1 Договору право оренди діє з 21.02.2020 до 23.03.2020, з першочерговим правом Орендаря на пролонгацію договору на аналогічний строк.

Згідно з п. 2.3 Договору настання встановленого у п. 2.1 договору терміну не звільняє Орендаря від обов`язку сплати орендних платежів у повному обсязі за фактичне використання майна Орендарем після закінчення зазначеного терміну.

Орендна плата та порядок проведення розрахунків за договором обумовлена сторонами у пп. 3.1- 3.4 Договору. Розмір орендної плати становить 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) за тридцять календарних днів. Орендна плата сплачується Орендарями шляхом безготівкового переказу відповідних коштів, в українських гривнях, на розрахунковий рахунок Орендодавця, на підставі даного договору, без бов`язкового оформлення будь-яких інших документів.Терміни оплати оренди - 1 раз на місяць, до 25-го числа поточного місяця. Орендодавець перебуває в ліквідаційній процедурі та не являється платником ПДВ, Орендар - платник ПДВ та податку на прибуток на загальних підставах.

Вартість об`єкта оренди Жеребця української верхової породи, кличка коня «Бодрий», 2001 року народження, встановлено п.4.3. Договору у розмірі 45 000,00 грн.

У п. 4.4. Договору сторони погодили, що Орендар повинен повернути Майно після закінчення строку оренди протягом 7-ми робочих днів у стані, придатному для повноцінного використання, без жодних ознак хвороб та дефектів.

Договір є чинним з дати його підписання Сторонами і до повного виконання Стороанми своїх зобов`язань (п. 10.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, Орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування - Жеребця української верхової породи кличка коня «Бодрий» 2001 року народження, що підтверджується підписаним сторонами Актом №1 про передавання-приймання майна державного підприємства «Ягільницький кінний завод» від 21.02.2020.

Відповідно до Акту майно прийнято Орендарем за фактичним станом. Зауваження щодо стану майна відсутні. Стан майна на момент укладання Договору оренди від 20.02.2020 №1-К/2020 придатний для повноцінного використання, без жодних ознак хвороб та дефектів.

Як зазначає позивач, оскільки орендна плата не сплачена, об`єкт оренди не повернуто, 24.04.2020 Орендодавець звернувся до Орендаря з претензією від 23.04.2020 № 23/04/10/Б-711 про повернення об`єкта оренди та сплати боргу з орендної плати.

Претензія залишена відповідачем без відповіді, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про зобов`язання відповідача повернути позивачу об`єкт оренди - Жеребця української верхової породи, кличка коня «Бодрий», 2001 року народження та стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 24 000,00 грн, 921,96 грн пені, 216,15 грн - 3 % річних та 47,62 грн втрат від інфляції, всього 25185,73 грн.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно з ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено ч.1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, що передбачено ч.1 ст.762 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2021 за клопотанням відповідача до матеріалів справи долучено Акт № 1 на вибуття поточних біологічних активів тваринництва (забій, прирізка та падіж) за 21.02.2020, а саме, племінний жеребець, кличка «Бодрий» 2001 року народження, вага - 500 кг, балансова вартість - 45000,00 грн, причини вибуття - падіж, діагноз - заворот кишечника (ПІБ особи, за якою закріплена тварина - Волинець Ю.В.).

Колегією суддів враховано, що сторонами щодо засвідчених цим Актом обставин зауважень не надано, докази недійсності відповідного Акту в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим судом першої інстанції вірно взято до уваги зазначений Акт в якості доказу на підтвердження загибелі об`єкта оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2021 позивач звернувся до суду з клопотанням про зміну предмета позову, за яким просив суд стягнути з ДП «Конярство України» в особі філії «Західний племконецентр» ДП «Конярство України» на користь ДП «Ягільницький кінний завод» вартість об`єкту оренди Жеребця української верхової породи, кличка коня «Бодрий», 2001 року народження у розмірі 45000 грн. Стягнути з ДП «Конярство України» в особі філії «Західний племконецентр» ДП «Конярство України» на користь ДП «Ягільницький кінний завод» основний борг у розмірі 24000 грн, пеню в розмірі 921,96 грн, інфляційні втрати в розмірі 47,62 грн та річні в розмірі 216,15 грн, всього - 25185,73 грн.

Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20 зазначено, що відповідно до частини 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зауважити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 ГПК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Заяву позивача про зміну предмета та підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 та від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20.

Судом першої інстанції надано вірно оцінку клопотанню позивача про зміну предмета позову під час прийняття рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, звертаючись до суду з клопотанням про зміну предмета позову, замінив первісно заявлену позовну вимогу про повернення об`єкта оренди іншою вимогою - про стягнення вартості об`єкта оренди на підставі п. 4.3 Договору.

Водночас, змінений предмет позову в даній частині обґрунтовується саме обставиною смерті жеребця, як об`єкта оренди, з посиланням на Акт № 1 на вибуття поточних біологічних активів тваринництва від 21.02.2020, як на новий доказ. Разом з тим, первісно заявлена позовна вимога про повернення об`єкта оренди, так і друга заявлена позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати обґрунтовувалися саме обставиною наявності заборгованості з орендної плати за договором оренди.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що клопотання позивача про зміну предмета позову спрямоване на одночасну зміну предмета та підстав позову, що є неприпустимим, адже, фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Тобто клопотання про зміну предмета позову вірно не взято судом до розгляду, оскільки зміна і предмета, і підстав позову одночасно є неприпустимим.

Суд першої інстанції вірно розглянув по суті первісно заявлений позов без врахування клопотання про зміну предмета позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з загибеллю об`єкта оренди, договір оренди припинив свою дію, у зв`язку з чим позовна вимога про повернення об`єкта оренди є безпідставною не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правова природа орендної плати безпосередньо пов`язана із користуванням об`єктом оренди протягом строку, встановленого у договорі, тобто обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до моменту припинення договору оренди. Оскільки договір оренди автоматично припинив свою дію 21.02.2020, враховуючи загибель об`єкта оренди, нарахування орендної плати є правомірним лише до дня припинення договору оренди.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем заявлена до стягнення орендна плата (березень 2020 - жовтень 2020), нарахована вже після фактичного припинення договору оренди (21.02.2020). На заявлену суму боргу нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних за період з 25.03.2020 по 27.10.2020. Водночас, відсутність договірного зобов`язання відповідача після припинення дії договору оренди зі сплати орендної плати виключає можливість стягнення з останнього як пені, так і індексу інфляції та 3% річних.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога Державного підприємства "Ягільницький кінний завод" про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" основного боргу - орендної плати, а також пені, інфляційних втрат та 3% річних після припинення дії договору оренди є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Інших доводів скаржника по суті апеляційної скарги, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність в апеляційній скарзі суду не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В. слід залишити без задоволення; оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора ДП "Ягільницький кінний завод" арбітражного керуючого Окряка А.В. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/21682/15 (910/16995/20) залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21682/15 (910/16995/20) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 17.08.2022.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Л.Л. Гарник

Б.М. Грек