ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2022 року м.Дніпро Справа № 904/420/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Техінсерв" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022 (суддя Бажанова Ю.А..Г, м. Дніпро, повний текст підписаний 10.05.2022) у справі № 904/420/22

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Техінсерв", м. Дніпро

про стягнення 11 494,81 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв" на свою користь 11 494,81 грн., з яких: 10 500,00 грн. заборгованості, 639,39 грн. пені, 115,39 грн. 3% річних, 240,03 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №0942DBQ84AP016 розподілу природного газу від 01.01.2016 в частині своєчасної та повної оплати послуг в період з травня 2021 року по грудень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022 у справі №904/420/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 10 500,00 грн. заборгованості, 631,00 грн. пені, 114,27 грн. 3% річних, 240,03 грн. інфляційних втрат, 2 478,95 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Техінсерв", в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду від 10.05.2022, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору, а також 3700 грн витрат на правничу допомогу.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що AT «ОГС Дніпрогаз» з 11.01.2021 не надає послуг з газопостачання ТОВ «НВК «Техінсерв», що підтверджується відповідним актом самого Позивача. Припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування.

Наголошує, що, у даному випадку, постачальник природного газу та оператор газорозподільної системи є однією юридичною особою, а тому Позивачу було достеменно відомо про припинення газопостачання Відповідачу та про відсутність підстав для нарахування оплати послуг з розподілу газу за період з травня 2021 року по грудень 2021 року у сумі 10 500,00 грн.

Зазначає, що з урахуванням норм п. 4.4 Типового договору, ч. 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 1 глави 4 розділу IX, абзаців 4 та 5 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, пункту 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, вартість послуг з газопостачання напряму залежить від вартості фактичного об`єму споживання природнього газу, а тому, з огляду на припинення Позивачем постачання природнього газу, у останнього були відсутні законні підстави для нарахування вартості його розподілу.

Наголошує, що поза увагою суду залишилось те, що Позивачем не надано, а матеріалами справи не підтверджується та судом не встановлено будь-яких розрахунків, з яких Позивач виходив, формулюючи розмір своїх позовних вимог, з огляду на фактичні об`єми наданого/спожитого природнього газу, обмежившись формальним посиланням на акти наданих послуг.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що поза увагою суду першої інстанції залишились положення п. 11.1 розділу XI Типового договору розподілу природного газу, відповідно до якого спори між Споживачем і Оператором ГРМ вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Проте, матеріали справи не містять, а Позивачем до суду не надано будь-якого підтвердження про те, що він звертався до ТОВ «НВК «Техінсерв» з будь-яким листом, щодо вирішення наявного спору.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про законність та обґрунтованість рішення, ухваленого судом відповідно до норм матеріального права. Зазначає, що Посилання Відповідача на обставини щодо припинення постачання природного газу на об`єкт ТОВ НВП «Техінсерв», не є суттєвими та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу.

Так, згідно пункту 1 розділу II Кодексу ГРМ газорозподільна система (ГРМ) є технологічним комплексом, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам.

Тому, послуга з розподілу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів. До послуги з розподілу також входить цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, що буквально означає - наявність технічної можливості у будь-який час необхідний споживачу скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Тобто, оператор ГРМ, знаючи, що об`єкт відповідача підключено до газорозподільної системи підтримує належний тиск у системі з урахуванням замовленої потужності приєднаних об`єктів споживача. А відтак, AT «Дніпрогаз» забезпечує не лише фізичне транспортування газу до ТОВ НВП «Техінсерв», а і комплекс інших дій, які полягають в забезпеченні споживача (відповідача) доступом до газорозподільної системи, належної потужності системи на підставі укладеного між оператором ГРМ та споживачем договору.

З посиланням на п.3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ вказує, що з моменту укладення між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, Оператором ГРМ здійснюється надання споживачу послуг з розподілу природного газу.

Позивач наголошу, що апелянтом не точно викладені обставини справи, зокрема припинення газопостачання споживачу (відповідачу) відбулось з 30 квітня 2021 року шляхом встановлення блінди (різновид заглушки) та її опломбування (С49080747), про що складено акт №43123 (додається). Причиною припинення газопостачання (розподілу природного газу) є заборгованість з оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу у розмірі 512 299,54 грн. (зазначена заборгованість стягується в межах справи №904/6477/21).

Звертає увагу суду, що відповідно до пункту 9 розділу 6 глави VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Вищенаведені приписи Кодексу ГРМ не ставлять у залежність фактичне постачання газу споживачу з оплатою послуг розподілу такого газу, отже, Відповідач міг не здійснювати таку оплату лише у випадку: 1) механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи; 2) розірвання договору розподілу природного газу.

Таким чином, застосований до відповідача метод припинення газопостачання (встановлення заглушки та опломбування) не призвів до фізичного відключення об`єкта Відповідача від газорозподільної мережі та/або механічного від`єднання від діючого газопроводу. Після припинення газопостачання за актом №43123 від 30.04.2021 Відповідач залишився таким, що не позбавлений технічної можливості в будь-який час поновити газоспоживання. Тому, в даному випадку, не зважаючи на встановлення блінди (заглушки) на газовій трубі, об`єкт Відповідача вважається приєднаним до газорозподільної системи.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази розірвання договору про розподіл природного газу, а Відповідач не звертався до Оператора ГРМ про укладення угоди щодо припинення (розірвання) договору розподілу природного газу.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували остаточне припинення Відповідачем користування природним газом, таких як: звернення до позивача із відповідною заявою про механічне від`єднання від постачання природного газу об`єктів споживання газу, що знаходяться за адресою: м.Дніпро, вул. Івана Езау, 176; або звернення до Оператора ГРМ про вилучення об`єкта споживача із додатку 4 до Типового договору (заяви-приєднання), тощо.

Отже, оскільки договірні відносини між сторонами не припинено, а лише з 30.04.2021 припинено розподіл природного газу, позивач правомірно та обґрунтовано нараховував відповідачу вартість наданих послуг з розподілу природного газу.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що вищевикладена позиція Позивача узгоджується з висновками, що були наведені Верховним Судом у постановах по справам, які за нормативно-правовим регулюванням та обставинами, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у справі, що розглядається, є подібними.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 18 лютого 2021 року у справі №922/1703/20 дійшов висновку, що оскільки у справі встановлено наявність у відповідача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також враховуючи те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалась, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про існування у відповідача обов`язку оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови №2080 від 07.10.2019.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.05.2022 у справі № 924/605/21.

Щодо посилань апелянта на справу №904/6477/21, предметом позову в якій є стягнення 512 299,54 грн. з ТОВ «НВП «Техінсерв», як відповідача, на користь AT «Дніпрогаз», як позивача, вартості необлікованого об`єму природного газу за період з 06.11.2020 по 01.01.2021 у кількості 56 660,24 м куб. спожитого за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання, встановленого на об`єкті споживача (відповідача) відповідно до додатку 4 Договору розподілу природного газу, то предмети позовів у справах є різними, як і різною є сфера правового регулювання та фактично-доказова база, тому правовідносини у цих справах не є тотожними або пов`язаними; у справі №904/6477/21 не встановлюються обставини, що мають значення для цієї справи.

В свою чергу від Відповідача надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій останній знов послався на п.3.17 гл.3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, за яким не здійснюється нарахування вартості послуг за договором з розподілу природного газу та вважає, що встановленням блінди (заглушки) з 30.04.2021 газові мережі відповідача механічно від`єднані від газорозподільної системи.

Вважає хибними твердження позивача про надання послуг розподілу газу без фактичного постачання газу.

Вказує, що позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував той факт, що відповідач спожив саме той природний газ, який розподілив (перемістив) відповідачу позивач і що останній є єдиним діючим постачальником природного газу для відповідача.

Вважає нечинним рішення Регулятора про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «ОГС «Дніпрогаз» через відсутність їх державної реєстрації та вважає, що таке рішення суперечить ст.117 Конституції України. Відтак. З посиланням на п.6.2 типового договору вважає, що оплата послуг з розподілу газу має відбуватись з величини приєднаної потужності об`єкта споживача за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Крім того, вважає, що судом при задоволенні вимог щодо стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат невірно застосовано вимоги ч.6 ст.232 ГК України.

Оскільки Розділ ІV ГПК України на відміну від Розділу ІІІ не передбачає таких заяв по суті як відповідь на відзив на апеляційну скаргу, то колегія суддів розцінює вищезазначене письмове звернення апелянта (відповідача) як додаткове пояснення до апеляційної скарги.

При цьому, в частині неправильного застосування судом першої інстанції до позовних вимог щодо стягнення пені, річних та інфляційних втрат норм ст.232 ГК України, зазначені доводи фактично є доповненням апеляційної скарги, адже, стосовно такої невідповідності ухваленого рішення нормам права, відповідних доводів апеляційна скарга не містила.

В той же час, згідно з приписами ч.1 ст.266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, оскільки строк оскарження рішення становив до 30.05.2022, а відповідні доводи наведені у відповіді на відзив (та фактично є доповненням до апеляційної скарги), поданій суду апеляційної інстанції 04.08.2022 (згідно штемпелю на конверті), без відповідного клопотання про поновлення строку для подачі таких доповнень, то суд апеляційної інстанції не враховує такі доповнення до апеляційної скарги (в частині невідповідності рішення господарського суду щодо позовних вимог по нарахуванню пені, інфляційних втрат та відсотків річних вимогам ст.232 ГК України) та розглядає апеляційну скаргу в межах, наведених у ній доводів та вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 01.06.2022 здійснено запит матеріалів справи №904/420/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

06.06.2022 матеріали справи №904/420/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2022 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання доказів направлення скарги позивачу листом з описом вкладення. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Вказану ухвалу отримано відповідачем 10.06.2022, що підтверджується поштовим повідомленням наявним у справі, відтак, недоліки скарги мали бути усунені у строк до 20.06.2022 (включно).

21.06.2022 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 06.06.2022, надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано поштову накладну №617 від 15.06.2022 та опис вкладення у цінний лист від 15.06.2022, що підтверджують направлення скарги позивачу (направлена до суду засобами поштового зв`язку 17.06.2022).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022 у справі №904/420/22; з урахуванням ціни спору справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

01.01.2016 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної мережі "Дніпрогаз" (далі Оператор ГРМ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв" (далі Споживач) укладений типовий договір №0942DBQ84AP016 розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання до нього, на підставі якого здійснюється розподіл природного газу на об`єкти споживача.

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30.09.2015 №2498.

Відповідно до пункту 2, глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператор ГРМ (до мереж якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газ, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 (далі - договір розподілу природного газу), в порядку визначеному цим розділом.

Згідно з пунктом 4, глави 3, розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в укованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 1.1 типового договору визначено, що цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункт 1.3 типового договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовим) який є невід`ємною частиною цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунку оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Таким чином, підписавши заву-приєднання відповідач приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 типового договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата вартості послуг Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (пункт 6.2 типового договору).

Пунктом 6.3 типового договору визначено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.4 типового договору).

Пунктом 6.6 типового договору, визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно пункту 6.8 типового договору, надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог кодексу газорозподільчих систем.

Відповідно до пункту 7.2 типового договору Оператор ГРМ має право отримувати від Споживача оплату за цим договором.

Споживач за умовами пункту 7.4 типового договору зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 8.2 типового договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Цей договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1 типового договору).

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" надало додаток 4, в якому зазначено розрахунок втрат і витрат природного газу та перелік точок комерційного обліку споживача (Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв"), відповідно до якого в точці комерційного обліку суб`єкта встановлене газоспоживаюче обладнання, а саме: інфрачервоний обігрівач Adrian-Rad АА 501-4 шт, номінальні витрати - 6,08мЗ/год; котел Ferroli Pegasus F2 N 102Т - 1 шт., номінальні витрати - 11,97мЗ/год; котел Ferroli Pegasus F2 N 85Т- 1 шт., номінальні витрати - 9,98мЗ/год; котел Hermann Місга 2 30 SE-1 шт., номінальні витрати - 3,42м3/год.

На виконання умов договору Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" у період травень - грудень 2021 року надано Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв" послуги з розподілу природного газу, про що складені акти наданих послуг №№ ДНГ81010609 від 31.05.2021, ДНГ81013634 від 30.06.2021, ДНГ81016229 від 31.07.2021, ДНГ81018382 від 31.08.2021, ДНГ81021045 від 30.09.2021, ДНГ81021828 від 31.10.2021, ДНГ81025080 від 30.11.2021, ДНГ81027998 від 31.12.2021 та на їх оплату виписані рахунки №61010588 від 01.04.2021, №61012866 від 01.05.2021, №61017358 від 01.06.2021, №61023120від 01.07.2021, №61026998 від 01.08.2021, №61030718 від 01.09.2021, №61035353 від 01.10.2021, №61037524 від 01.11.2021.

Вказані акти підписані Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та разом з рахунками направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв", що підтверджується описами вкладення, поштовими та кур`єрськими накладними (а.с. 21, 25, 28, 30, 32).

Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Техінсерв" не здійснено оплати за отримані послуги з розподілу газу, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 10 500,00 грн. заборгованості за послуги з розподілу газу, 240,03 грн. інфляційних втрат за період травень листопад 2021 року, 639,39 грн. пені за загальний період з 11.06.2021 по 03.02.2022 та 115,39 грн. 3 % річних за період 11.06.2021-03.02.2022.

Відповідач заявлені позовні вимоги в суді першої інстанції не заперечив, мотивований відзив на позовну заяву не надав, в той час, як з наявною проти нього справою був обізнаний, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.02.2022 отримав 14.04.2022, що підтверджується поштовим повідомленням наявним у справі (а.с.52).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з укладення між сторонами та чинності договору на розподіл природного газу, доведення матеріалами справи надання позивачем послуг з розподілу природного газу, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині основного боргу.

Щодо стягнення пені, то судом задоволено позовні вимоги в сумі 631,00 грн із 639,39 грн. заявлених, з урахуванням арифметичної невірності такого розрахунку, зокрема неправильного періоду нарахування за актами ДНГ81013634 від 30.06.2021 та ДНГ81021045 від 30.09.2021.

Щодо інфляційних втрат вимоги позивача після перевірки визнані арифметично правильними, відтак, задоволені у повному обсязі (240,03 грн).

Щодо стягнення відсотків річних, то судом задоволено 114,27 грн із 115,39 грн заявлених, з урахуванням аналогічної арифметичної помилки у періоді нарахування за вищевказаними актами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору №0942DBQ84AP016 розподілу природного газу від 01.01.2016, факт надання послуг з розподілу газу, строк оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати за послуги з розподілу газу.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини з надання послуг.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Укладений між Позивачем та Відповідачем Договір №0942DBQ84AP016 є підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України (статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України) і відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи між сторонами є діючий договір про розподіл природного газу, умовами п.6.1 якого визначені умови щодо порядку розрахунків між сторонами (оплати вартості послуг з розподілу), відповідно до якого оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

Пунктом 6.3 визначено, що величина річної замовленої потужності об`єкта споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Відповідно до п.1-п.4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

З 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за:

39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, наякому природний газ використовується тільки для приготування їжі;

126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;

314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Так, згідно матеріалів справи, фактичний обсяг споживання природного газу об`єктами Відповідача за попередній газовий рік (з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року) складає 14 113 м3, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДНГ00363254 від 30 вересня 2020 року, який підписаний з боку ТОВ НВП «Техінсерв» та наявний в матеріалах справи (а.с.19).

Тому, величина річної замовленої потужності на 2021 рік становить 14 113 м3 та не може бути менше обсягів, визначених абзацом четвертим пункту 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ.

Величина потужності, що розрахована для місячної плати у 2021 році складає 1176,08 м3.

Згідно постанови НКРЕКП від 30.12.2020 №2767 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT Дніпрогаз» (яка розміщена на офіційному порталі Регулятора) на період з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року включно, встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 0,93 грн. за 1мЗ на місяць (без урахування ПДВ).

За таких обставин, розмір плати за замовлену потужність на місяць для об`єктів Відповідача у період з січня 2021 року на місяць розраховано у сумі 1 312,50 грн. (14113 куб.м/12 міс. х 0,93 грн. + ПДВ).

Наведена інформація відображена як у актах наданих послуг, так і у виставлених відповідачу рахунках.

Розрахунок здійснений у точній відповідності до вимог Кодексу ГРМ та типового договору, укладеного між сторонами.

З цього приводу відхиляються доводи апеляційної скарги стосовно не підтвердження матеріалами справи та відсутності розрахункової бази для визначення вартості послуги (формулювання її розміру).

Як і не беруться до уваги доводи апелянта, наведені у відповіді на відзив, стосовно нечинності рішення Регулятора та невідповідності такої постанови Конституції України, оскільки такі вимоги не стосуються предмету цього спору та не можуть розглядатись у межах господарської справи.

Оскільки п.6.6 типового договору визначені умови оплати вартості послуг з розподілу за цим договором споживачем, що не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду (яким згідно п.6.4 договору є календарний місяць), на підставі рахунка Оператора ГРМ, та з огляду на направлення цих актів та рахунків у визначені строки відповідачу і їх неоплату останнім, є цілком правомірним стягнення судом заборгованості вартості наданих послуг в сумі 10500 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечив надання послуг з розподілу газу, посилаючись на ненадання послуг з газопостачання йому позивачем з 11.01.2021, у додатку до апеляційної скарги надав заяву про припинення розподілу газу від 11.01.2021 №15, доказів направлення якої позивачу не надав.

Позивач в свою чергу, до відзиву на апеляційну скаргу надав акт про припинення газопостачання №43123 від 30.04.2021, відповідно до якого за заявкою абонента останньому саме з цієї дати відключено газопостачання шляхом встановлення блінди.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 глави VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

У разі розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання оплата вартості послуги за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем з урахуванням повного календарного місяця, у якому сталося розірвання договору або вилучено об`єкт із заяви-приєднання. У цих випадках Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

Якщо припинення або обмеження розподілу природного газу здійснюється за ініціативи Оператора ГРМ у випадках, передбачених пунктом 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу не здійснюється. При цьому місячна вартість послуг розподілу зменшується з урахуванням кількості днів припинення (обмеження) розподілу природного газу. Таке припинення (обмеження) та відновлення розподілу природного газу споживачу здійснюється за рахунок Оператора ГРМ.

Слід наголосити, що глава 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання має назву «Вимоги безпечної експлуатації газопроводів і установок, що використовують газ, промислових і сільськогосподарських підприємств, котелень, підприємств комунально-побутового обслуговування виробничого характеру» і містить перелік вимог, які стосуються в першу чергу технічного обслуговування і ремонту споруд та об`єктів системи газопостачання промислових і сільськогосподарських підприємств, підприємств комунально-побутового обслуговування населення.

Зокрема, пунктом 3.17 глава 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання передбачено, що перед ремонтом і при тривалій зупинці (понад 3 доби) установки (за винятком котлоагрегатів, що знаходяться в резерві) газопровід до неї і газопровід до пальника (при його живленні від колектора до відключення на установку) необхідно відключати від діючих газопроводів першим по ходу газу до неї запірним пристроєм із встановленням інвентарної заглушки. Газопроводи безпеки у цей час повинні залишатися у відкритому стані.

Відтак, оскільки відключення газу на об`єкті відповідача відбулось за його заявкою, що підтверджено заявою відповідача від 11.01.2021 та зазначено у акті від 30.04.2021, то є безпідставним посилання апелянта на п.3.17 глава 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, в частині не здійснення нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу.

При цьому, матеріали справи не містять, а сторонами, зокрема апелянтом, не надано доказів розірвання договору на розподіл газу або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Відтак, в даному випадку відсутні виключні підстави для не здійснення оплати вартості розподілу газу, а припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу.

З цього приводу відхиляються доводи апелянта стосовно припинення газопостачання на його об`єкті.

Слід наголосити, що з огляду на визначені Кодексом ГРМ і типовим договором обсяги річної замовленої потужності, фактична відсутність поставки газу з 30.04.2021 буде мати значення щодо вартості оплати послуг з розподілу газу на 2022 рік.

Щодо посилань на норми п. 4.4 Типового договору, ч. 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 1 глави 4 розділу IX, абзаців 4 та 5 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, то суд апеляційної інстанції їх відхиляє, оскільки вони стосуються газопостачання та обліку споживання, а не розподілу газу.

З огляду на встановлену матеріалами справи наявну заборгованість відповідача перед позивачем у сплаті послуг з розподілу газу, позивачем нараховано останньому пеню відповідно до п.8.2 договору, та відсотки річних й інфляційні втрати, передбачені ст.625 ЦК України.

Судом першої інстанції після перевірки розрахунку встановлена арифметична правильність нарахування інфляційних втрат, втім, помилковість у визначенні позивачем періоду нарахування по стягненню пені і відсотків річних, з огляду на що ці вимоги задоволені частково.

Колегія суддів наголошує, що з урахуванням застосування судом ст.254 ЦК України стосовно визначення періоду прострочення, суд першої інстанції підставно задовольнив вимоги по стягненню пені в розмірі 631,00 грн із 639,39 грн. заявлених, з урахуванням арифметичної невірності такого розрахунку, зокрема неправильного періоду нарахування за актами ДНГ81013634 від 30.06.2021 та ДНГ81021045 від 30.09.2021, та вимоги щодо стягнення відсотків річних в сумі 114,27 грн із заявлених 115,39 грн (за цими ж актами)

Щодо інфляційних втрат суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив їх у повному обсязі (240,03 грн).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки неправильне застосування судом норм права, зокрема ст.232 ГПК України, не було вимогою апеляційної скарги, а наведені доводи апелянтом у відповіді на відзив (фактично в цій частині доповненням до апеляційної скарги), поданій до суду не в межах строків на оскарження рішення, то в цій частині судом перевірка рішення не здійснюється.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно недотримання позивачем досудового врегулювання спору, колегія суддів зазначає наступне.

Питання обов`язкового досудового врегулювання спору у 2002 році було предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-2/2002.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2002 зазначив, що: «Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист».

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Зазначена правова позиція відображена також і в усталеній судовій практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12?216 гс 18), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 133/1195/16-ц (провадження № 61-23848 св 18), постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 910/5561/19 та багатьох інших.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 11494,81 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Техінсерв" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022 у справі №904/420/22 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2022 у справі №904/420/22 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Техінсерв" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.08.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна