УХВАЛА

17 серпня 2022 року

м. Київ

cправа № 922/1491/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 (головуючий суддя Россолов В. В., судді Слободін М. М., Шутенко І. А.) та рішення Господарського суду Харківської області від 12.08.2021 (суддя Погорелова О. В.) у справі

за позовом Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Інвестгруп», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Соснова Гірка», 3) Комунального підприємства «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області, 4) Державного реєстратора Комунального підприємства «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області Дунаєвої Оксани Володимирівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів 1, 2 - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович,

про визнання права власності на майно та витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача-1 - Кутько Г. С. (адвокат),

відповідача-2 - не з`явився,

відповідача-3 - не з`явився,

відповідача-4 - не з`явився,

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У квітні 2021 року Громадська організація «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (далі - ГО «ВОІ «УТОС», позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Регістрсервіс» Первомайської міської ради Харківської області Дунаєвої Оксани Володимирівни (далі - державний реєстратор Дунаєва О. В., відповідач-4) про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Інвестгруп» (далі - ТОВ «ІК «Інвестгруп», відповідач-1) () права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем (далі - приватний нотаріус Ємець І. О.) 21.10.2019 за реєстровим № 6128;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Ємця І. О. щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Соснова Гірка» (далі - ТОВ «Соснова Гірка», відповідач-2) () права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, номер запису про право власності: 33791197, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- визнати право власності за ГО «ВОІ «УТОС» () та витребувати з незаконного володіння ТОВ «Соснова Гірка» () нежитлові будівлі літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. від 26.09.2019 про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174 (далі - спірне нерухоме майно), за ТОВ «ІК «Інвестгруп» не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки прийнято з порушенням статті 41 Конституції України, пункту 3 частини другої статті 16, статті 319, частини першої статті 321, статей 391, 655 Цивільного кодексу України, пункту 2 статті 9, статті 19, частини третьої статті 26, підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

3. ГО «ВОІ «УТОС» вважає, що оскільки договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та ТОВ «ІК «Інвестгруп» визначає обов`язок відповідача-1 провести 100% розрахунки, а останній не перерахував кошти на поточний рахунок позивача, саме ГО «ВОІ «УТОС» залишається власником спірного нерухомого майна.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

4. Господарський суд Харківської області рішенням від 12.08.2021 у задоволенні позову відмовив повністю.

5. Східний апеляційний господарський суд постановою від 06.12.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 12.08.2021 залишив без змін.

6. Судові рішення мотивовані тим, що висловивши свою волю на відчуження спірних об`єктів нерухомого майна, власник (ГО «ВОІ «УТОС») у межах свого суб`єктивного права власності реалізував свої правомочності.

7. Державна реєстрація правочину (здійснена та підтверджена Витягом з Державного реєстру правочинів № 8728428 номер правочину 4011967, дата видачі 05.07.2010 21:20), завершила перехід права власності від продавця до покупця.

8. Ураховуючи висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20), суди зазначили, що покупець за договором купівлі-продажу від 05.07.2010 (відповідач-1), який посвідчений приватним нотаріусом Саврасовою І. О. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, відповідно до норм статей 334, 657 Цивільного кодексу України є таким, що з 05.07.2010 набув титул власника майна.

9. На момент виникнення спірних правовідносин тобто до 01.01.2013 необхідність реєстрації права на нерухоме майно не впливала на виникнення у покупця нерухомості прав власника на це майно.

10. Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку, що рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. від 26.09.2019 номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, є рішенням, пов`язаним з підтвердженням державою факту набуття ТОВ «ІК «Інвестгруп» права власності, яке виникло 05.07.2010.

11. Суди також зазначили, що оскільки є необґрунтованими вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. щодо реєстрації за ТОВ «ІК «Інвестгруп» права власності на нерухоме майно, то не підлягають задоволенню й інші похідні позовні вимоги.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

12. У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГО «ВОІ «УТОС» (скаржник), в якій скаржник просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 12.08.2021 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

13. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

14. На обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій неповно встановлені обставини, що мають значення для вирішення справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без урахування правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

15. ГО «ВОІ «УТОС» вважає, що сторони договору купівлі-продажу від 05.07.2010 відповідно до приписів чинного законодавства досягли згоди з усіх істотних умов договору та визначили порядок сплати, передачі та переходу права власності на нерухоме майно, а саме: сторони домовились, що відбудеться передача майна у майбутньому після виконання зобов`язань покупця перед продавцем, а підставою для переходу права власності на оплачену нежитлову будівлю до покупця та реєстрації за останнім права власності на відповідну будівлю є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та платіжне доручення.

16. На думку скаржника, оскільки ТОВ «ІК «Інвестгруп» не здійснило плату 100% вартості за спірне нерухоме майно, відповідач-1 не отримував від позивача відповідні акти приймання-передачі нежитлових будівель, тому відсутнє право власності на вказані нежитлові будівлі у ТОВ «ІК «Інвестгруп» та відповідно підстави для реєстрації права власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2010.

17. Отже, сама лише реєстрація договору купівлі-продажу, здійснена 05.07.2010 приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно, а лише містить інформацію про правочин, оскільки на час укладення цього договору був чинним Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

18. Крім того, 17.08.2022 ГО «ВОІ «УТОС» подані письмові пояснення до касаційної скарги.

19. Суд касаційної інстанції зазначає, що вказані пояснення містять обґрунтування, які не були наведені у касаційній скарзі, тобто фактично є доповненнями до касаційної скарги.

20. Оскільки письмові пояснення до касаційної скарги подані скаржником з порушенням строку, визначеного частиною першою статті 288 Господарського процесуального кодексу України, причин пропуску даного строку в поясненнях не наведено, суд залишає їх без розгляду.

21. 09.08.2022 (відповідно до поштових відміток на конверті) ТОВ «ІК «Інвестгруп» направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який судом касаційної інстанції залишається без розгляду, оскільки поданий з порушенням встановленого ухвалою Верховного Суду від 20.04.2022 строку до 20.05.2022 на подання відзиву і клопотання про продовження такого строку відповідачем-1 не заявлено.

22. У судовому засіданні представник відповідача-1 заперечила проти касаційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

23. Інші учасники справи правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися.

24. Справа розглядається судом касаційної інстанції у розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

27. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

28. Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

29. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника відповідача-1, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

30. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

31. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

32. Судом касаційної інстанції після відкриття касаційного провадження у справі, що розглядається, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в її постанові від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) про те, що сама по собі реєстрація договору, здійснена 26.10.2007 приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, тому фізична особа, яка не отримала державний акт на земельну ділянку, не здійснила державну реєстрацію права на нерухоме майно, не була наділена правами власника на розпорядження цим майном.

33. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 334/3161/17 виходила з того, що:

- Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як акт цивільного законодавства повинен був прийматися відповідно до Цивільного кодексу України;

- сторони, укладаючи договір купівлі-продажу нерухомого майна, не можуть відступити від положень Цивільного кодексу України;

- Цивільний кодекс України як основний акт цивільного законодавства (на момент виникнення спірних правовідносин) містив чіткі та зрозумілі положення щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином, які в повній мірі відповідають принципу правової визначеності та принципу легітимних (законних) очікувань;

- Цивільний кодекс України (на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачав необхідності державної реєстрації права на нерухоме майно та відповідно не містив відсилочної норми на положення Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

34. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) також зазначила, що до спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01.01.2013 нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

35. У цій справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами вирішено спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору, визнання права власності на майно та витребування його з незаконного володіння.

36. Суди попередніх інстанцій установили, що 05.07.2010 між ГО «ВОІ «УТОС» (продавець) та ТОВ «ІК «Інвестгруп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І. О. (далі - приватний нотаріус Саврасова І. О.) за реєстраційним номером 2299 (далі - договір купівлі-продажу від 05.07.2010).

37. Відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу від 05.07.2010 продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність нежитлові будівлі: літ. «Б-1», загальною площею 57,8 кв. м, літ. «Г-2» загальною площею 389,0 кв. м, літ. «Е-1», загальною площею 10,5 кв. м, літ. «Д-1», «Д'-1», загальною площею 99,4 кв. м, літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1», загальною площею 189,2 кв. м, літ. «Р-2», загальною площею 238,3 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Харків, вул. Клочківська, 174 (далі - об`єкт продажу), та сплатити за нього відповідну грошову суму.

38. Вартість відчужуваних нежитлових будівель згідно з витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», становить: літ. «Р-2» - 61 350,97 грн, літ. «Г-2» - 122 115,15 грн, літ «Н-1» - 42 551,85 грн, літ «М-1» - 40 404,00 грн, літ «Б-1» - 20 810,62 грн, літ. «Е-1», літ. «Д-1», «Д'-1» - 7796,78 грн (пункт 1.3 договору купівлі-продажу від 05.07.2010).

39. Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 05.07.2010 загальна сума продажу нежитлових будівель складає 2 206 240,80 грн, у тому числі ПДВ 20% 367 706,80 грн, які покупець зобов`язується перерахувати поступово до 01.10.2010 на розрахунковий рахунок, вказаний продавцем.

40. Згідно з пунктом 5.1 договору купівлі-продажу від 05.07.2010 право власності на кожну із нежитлових будівель, що складає об`єкт продажу, переходить до покупця після сплати ним 100% вартості відповідної будівлі.

41. Відповідно до пункту 5.2 договору купівлі-продажу від 05.07.2010 за домовленістю сторін підставою для переходу права власності на оплачену нежитлову будівлю до покупця та реєстрації за ним права власності на відповідну будівлю є цей нотаріально посвідчений договір та платіжне доручення, в якому вказується, за яку будівлю здійснюється платіж, з відміткою банку про перерахування коштів на рахунок, вказаний продавцем.

42. Між сторонами також були укладені договір про зміни від 22.11.2010 № 1 до договору купівлі-продажу від 05.07.2010 та договір про зміни від 12.09.2011 № 2 до договору купівлі-продажу від 05.07.2010, якими, зокрема, змінено строк оплати вартості нежитлових будівель до 31.12.2010 та 01.09.2012 відповідно.

43. 26.09.2019 відповідач-4 здійснив державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «ІК «Інвестгруп», вказавши підставою для державної реєстрації договір купівлі-продажу від 05.07.2010.

44. 21.10.2019 між ТОВ «ІК «Інвестгруп» та ТОВ «Соснова Гірка» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. «М-1», загальною площею 373,7 кв. м та літ. «Н-1» загальною площею 189,2 кв. м за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, який було посвідчено приватним нотаріусом Ємцем І. О. за реєстровим № 6128 (далі - договір купівлі-продажу від 21.10.2019), та на підставі цього договору було проведено державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі за ТОВ «Соснова Гірка».

45. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ТОВ «ІК «Інвестгруп» не здійснило плату 100% вартості за спірне нерухоме майно, але всупереч приписам законодавства та умовам договору відповідач-1 звернувся до державного реєстратора Дунаєвої О. В. із заявою про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «ІК «Інвестгруп» на нежитлові будівлі. Відповідач-4 здійснив державну реєстрацію права власності.

46. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2019 було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Соснова Гірка».

47. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що спірні правовідносини виникли та стосуються нерухомого майна, придбаного до 01.01.2013, тому до них підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна, набуття права власності за відсутності державної реєстрації права власності на придбане нерухоме майно до 01.01.2013.

48. Частиною першою статті 657 Цивільного кодексу України (у редакції, яка була чинною станом на липень 2010 року, тобто до 01.01.2013) встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

49. Суди встановили, що договір купівлі-продажу від 05.07.2010 та договір купівлі продажу від 21.10.2019 містять всі істотні умови, визначені чинним законодавством для договорів купівлі-продажу, в тому числі передбачені статтею 180 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміст договору купівлі-продажу становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, визначені ті умови, що приймаються сторонами договору як обов`язкові, погодженими сторонами є предмет, ціна та строк дії договору.

50. За змістом частини третьої статті 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

51. Відповідно до частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

52. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що здійснення 05.07.2010 приватним нотаріусом Саврасовою І. О. нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність нежитлові будівлі (об`єкт продажу), реєстрація вказаного правочину, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів, вчинення запису на свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 11.11.2003 № 2815, свідчать про перехід права власності на ці нежитлові будівлі до покупця, в тому числі на спірне нерухоме майно, та відповідає порядку, передбаченому частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання договору купівлі-продажу від 05.07.2010).

53. Приписи частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України є нормою імперативної дії і тому не передбачають можливість відступлення сторонами договору від положень актів цивільного законодавства, в тому числі щодо можливості визначення умов переходу права власності на об`єкти нерухомого майна за нотаріально посвідченими договорами після здійснення оплати вартості майна.

54. Суди також вказали, що наявність у посвідчувальному написі приватного нотаріуса Саврасової І. О. вказівки на обов`язок щодо здійснення реєстрації договору купівлі-продажу від 05.07.2010 у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ) в порядку, передбаченому статтею 182 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання договору купівлі-продажу від 05.07.2010) не є підтвердженням пов`язаності виникнення моменту права власності на нерухоме майно із здійсненням реєстраційних дій щодо державної реєстрації цього укладеного договору, як на тому наполягає позивач.

55. Виконання дій, пов`язаних з державною реєстрацію договору, є лише дотриманням встановленої законодавцем процедури щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації з офіційного визнання існуючого права власності шляхом відповідного запису та підтвердженням державою факту виникнення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2010, укладеного у встановленому законом порядку.

56. З огляду на викладене суди дійшли висновку, що посвідчувальний напис, зроблений приватним нотаріусом Саврасовою І. О., зобов`язує покупця (відповідача-1), здійснити дії щодо внесення інформації про існуюче у нього право власності на нерухоме майно шляхом здійснення державної реєстрації договору купівлі-продажу в БТІ.

57. Таким чином, висловивши свою волю на відчуження спірних об`єктів нерухомого майна, власник (продавець за договором, позивач) у межах свого суб`єктивного права власності реалізував свої правомочності. Державна реєстрація правочину (здійснена та підтверджена витягом з реєстру правочинів № 8728428 номер правочину 4011967, дата видачі 05.07.2010 21:20), завершила перехід права власності від продавця до покупця.

58. Звідси покупець за договором купівлі-продажу від 05.07.2010 (відповідач-1), який посвідчений приватним нотаріусом Саврасовою І. О. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, відповідно до норм статей 334, 657 Цивільного кодексу України є таким, що з 05.07.2010 набув титул власника майна.

59. На момент виникнення спірних правовідносин, тобто до 01.01.2013, необхідність реєстрації права на нерухоме майно не впливала на виникнення у покупця нерухомості прав власника на це майно.

60. Суди також правильно зазначили, що Цивільний кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, як основний акт цивільного законодавства: містив чіткі та зрозумілі положення щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином, які в повній мірі відповідають принципу правової визначеності та принципу легітимних (законних) очікувань; не передбачав необхідності державної реєстрації права на нерухоме майно та відповідно не містив відсилочної норми на положення Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

61. Частини друга та п`ята статті 4 Цивільного кодексу України закріплюють пріоритет норм Цивільного кодексу України над нормами інших законів та унеможливлюють застосування встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інших правил, аніж передбачені Цивільним кодексом України.

62. Пріоритет застосування норм Цивільного кодексу України над Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до правовідносин, що виникли до 01.01.2013, підтверджено рішеннями Конституційного Суду України (рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), Верховного Суду України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15).

63. Такі висновки судів попередніх інстанцій зроблені з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20).

64. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій зазначили, що рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. від 26.09.2019 номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, є рішенням, пов`язаним з підтвердженням державою факту набуття ТОВ «ІК «Інвестгруп» права власності, яке виникло 05.07.2010.

65. Отже доводи позивача щодо можливості проведення реєстрації договору купівлі-продажу від 05.07.2010 лише після виконання покупцем вимог пунктів 5.1, 5.2 вказаного договору не відповідають приписам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

66. Звідси суди дійшли висновку, що вимога про скасування рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. про державну реєстрацію на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «ІК «Інвестгруп» права власності на спірне нерухоме майно не підлягає задоволенню.

67. Разом з тим оскільки є необґрунтованою вимога позивача про скасування рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В. щодо державної реєстрації за ТОВ «ІК «Інвестгруп» права власності на спірне нерухоме майно, не підлягають задоволенню також і інші похідні позовні вимоги.

68. Суд касаційної інстанції зазначає, що правовідносини у справі № 334/3161/17 та справі, що розглядається, є подібними, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах виникли щодо переходу права власності на нерухоме майно, придбане до 01.01.2013.

69. Зміст оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, як і рішення суду першої інстанції, переконливо свідчать про те, що суди попередніх інстанцій не лише послалися, але й цілком обґрунтовано врахували під час вирішення спору правові висновки щодо застосування норм Цивільного кодексу України (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також правові висновки про те, що Цивільний кодекс України (на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачав необхідності державної реєстрації права на нерухоме майно та відповідно не містив відсилочної норми на положення Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20). Тому суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення відповідно до висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду, що у розумінні пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України є достатньою підставою для закриття касаційного провадження у справі № 922/1491/21.

70. Крім того, як було зазначено раніше, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в її постанові від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), який, як вважає скаржник, не був врахований судами попередніх інстанцій.

71. Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги і скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

72. Будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі.

73. Доводи скаржника правильних висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

74. Відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

75. За вказаних обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою ГО «ВОІ «УТОС», згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 12.08.2021 у справі № 922/1491/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов