ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. Справа№ 911/1805/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 02.08.2022

прокурор: Дергунов Д.С.;

від позивача-1: не з`явився;

від позивача-2: не з`явився;

від позивача-3: Бахуринський І.М.;

від відповідача: Гамаза І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021

у справі №911/1805/21 (суддя - Сокуренко Л.В.)

за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром"

про стягнення 6 552 000, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" про стягнення 6 552 000,00 грн. пені.

Позов подано з підстав неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 1053К від 16.12.2019 в частині вчасної допоставки складових товару належної якості. У зв`язку із цим, Першим заступником керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" подано позов до відповідача про стягнення 6 552 000,00 грн. нарахованої пені.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що нарахування пені прокурором є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначав, що він повідомляв позивача-3 про відсутність можливості заміни обладнання у зв`язку із обставинами непереборної сили та виконав допоставку складової товару належної якості після закінчення форс-мажорних обставин. За таких обставин, на думку відповідача, посилання прокуратури на обгрунтованість піства дял стягненян пені у заявленому до стягнення розмірі - є безпідставними та нормативно недоведеними.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 у задоволенні позову Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" про стягнення 6 552 000,00 грн. пені - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, п. п 7.2, 2.12, 2.14.3 та 5.5 договору, які б підтверджували виконання умов договору з боку позивача (Комунальної організації "Київмедспецтранс") щодо складання документів та повідомлення відповідача, що виключає застосування до відповідача відповідальності, обумовленої законом та договором у вигляді пені. Крім того, матеріали справи не містять розрахунок вартості всіх недопоставлених складових, що підтверджувало б обґрунтований та правомірний розрахунок розміру пені в загальній сумі 6 552 000,00 грн., тобто заявлений до стягнення розмір суми пені - є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, перший заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" подав апеляційну скаргу, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 911/1805/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з відповідача на користь Київської міської прокуратури.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема прокурор в апеляційній скарзі наголошував:

- судом першої інстанції зроблено помилкові висновки стосовно наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності внаслідок отримання відповідачем сертифікату про форс-мажорні обставини за договором, а поданий сертифікат не може свідчити про форс-мажорні обставини,а вказаний доказ прийнято судом першої інстанції в порушення ст. ст. 80, 120 Господарського процесуального кодексу України, а саме під час розгляду справи по суті, а зміст поданого сертифікату по суті зводиться до наявності форс-мажорних обставин в особи, яка взагалі не є учасником правовідносин, які склалися між відповідачем та замовником за договором, та не є учасником даної справи;

- суд першої інстанції не врахував, що факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором - визнається відповідачем та підтверджується матеріалами справи, а отже, не підлягає доведенню в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України;

- суд першої інстанції надав перевагу єдиному доказу - сертифікату про настання форс-мажорних обставин та в порушення ст. ст. 13, 73, 74 Господарського процесуального кодексу України ухвалив оспорюване рішення у справі, і у порушення вимог ст.238 Господарського процесуального кодексу України не наведено мотивів визнання вказаного доказу більш вірогідним щодо кожної наведеної у позовній заяві обставини;

- висновки суду першої інстанції щодо необхідності нарахування пені лише від суми недопоставленого обладнання, - суперечить самій цілі державної закупівлі у надважливій галузі охорони здоров`я, оскільки належно піклуватись про здоров`я населення можливо лише при наявності всіх складових товару (автомобілю швидкої допомоги з обладнанням для його функціонування);

- з урахуванням вимог договору та акцептованої відповідачем тендерної пропозиції, він мав поставити транспортний засіб саме з відповідним обладнанням, а невиконання зобов`язання в цій частині є неналежним виконанням зобов`язання щодо всього товару;

- надання судом першої інстанції переваги доводам відповідача ставить в нерівні умови інтереси суб`єкта господарювання, який не виконав зобов`язання, з державою, яка розраховувала отримати медичні транспортні засоби в повній комплектації для забезпечення охорони здоров`я людей;

- відповідачем поставлений товар, якість якого умовам договору - не відповідає та унеможливлює його використання для цілей, з метою яких придбався цей товар, у зв"язку з чим в позові прокурором здійснено розрахунок пені, виходячи з вартості неякісного товару (19 950 000 грн) за кожен день прострочення виконання, яка нарахована, починаючи з 19.06.2020 (річний строк від дня наступного з дати звернення прокурора із вказаним позовом до суду) по 20.05.2021 (до дати усунення недоліків за договором), а відповідачем не заперечувався порядок обчислення розміру штрафних санкцій за договором, що здійснений прокурором, а відтак судом неправомірно, всупереч вимог ст. 236 ГПК України, надано перевагу відповідачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021, апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" у справі № 911/1805/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя- Ткаченко Б.О., судді - Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

02.12.2021 від Київської міської прокуратури надійшов додаток до апеляційної скарги, а саме оригінал платіжного доручення від 26.11.2021 № 2163 та від 26.11.2021 № 2164.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження ц справі № 911/1805/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 та призначено розгляд справи на 25.01.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. з 17.01.2022 по 31.01.2022 на лікарняному, 25.01.2022 судового засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 розгляд справи призначено на 15.03.2022.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Враховуючи вищевикладене, судове засідання у справі, призначене на 15.03.2022 - не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 911/1805/21 на 31.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 розгляд апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 911/1805/21 відкладено на 21.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 911/1805/21 відкладено на 19.07.2022.

У зв`язку з перебуванням суддів Майданевича А.Г. у відпустці з 11.07.2022, Гаврилюка О.М.у відпустці з 18.07.2022, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, здійснити розгляд даної справи 19.07.2022 у визначеному складі суду неможливо.

Відповідно до пп. 2.3.25., 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 02.10.2018 р., за допомогою автоматизованої системи має бути здійснено заміну суддів Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформувати відповідний протокол.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи раніше визначеному головуючому судді від 13.07.22, у зв`язку з перебуванням суддів Майданевича А.Г. у відпустці з 11.07.2022, Гаврилюка О.М. у відпустці з 18.07.2022, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 справу № 911/1805/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 розгляд апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Киїмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі № 911/1805/21 відкладено на 02.08.2022.

Колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 02.08.2022 з`явились: прокурор, представники позивача-3 (Комунальної організації "Київмедспецтранс") та відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром").

Представники позивача1- Київської міської ради, та позивача-2 - Київської міської державної адміністрації представників в судове засіданні 02.08.2022 - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема засобами як поштового, так і електронного зв`язку.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників позивача-1 та позивача-2 - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги та справи - відсутні.

Прокурор в судовому засіданні 02.08.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 - задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні 02.08.2022 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просив апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 - задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.08.2022 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 - без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" (далі - постачальник, відповідач) та Комунальною організацією "Київмедспецтранс" укладено договір поставки № 1053К (далі - договір) та додатки до нього.

Пунктами 1.1 та 1.2 договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити у власність дорожні (колісні) транспортні засоби, а саме ДК 021:2015 - 34110000-1 Легкові автомобілі (НК 024:2019 - 35988 Автомобільна швидка допомога) (спеціалізований санітарний транспорт екстреної медичної допомоги типу В з обладнанням) далі - товар, а покупець прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Постачальник гарантує, що товар новий, майнові права на товар належать йому та не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та/або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Згідно п. 1.3 договору, найменування товару (кількість та ціна) наведені у Додатку № 1 до цього договору (специфікація), який є невід`ємною частиною договору.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору сторонами погоджено ціну, яка становить 19 950 000,00 грн. (дев`ятнадцять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ 7% - 1 305 140,19 грн..

Ціна товару згідно договору включає в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником згідно вимог чинного законодавства України, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, навантаження, розвантаження, транспортування товару, а також всі інші витрати постачальника пов`язані з виконанням цього договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що здійснення попередньої оплати здійснюється на строк не більше 3 (трьох) місяців в порядку та на умовах постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" у розмірі 100% (сто) відсотків від ціни договору на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 договору.

Відповідно до п. п. 4.2-4.6 договору, форма розрахунків: безготівкова. Вид безготівкового розрахунку: платіжне доручення. Моментом здійснення оплати за поставлений товар вважається факт перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунка-фактури. Розрахунки проводяться з урахуванням та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 р. № 425.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено місце поставки (передачі) товару: поставка (передача) товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP згідно з правилами INCOTERMS в редакції 2010 р. за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 16 В.

Відповідно до п. 5.2 договору, строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з моменту проведення попередньої оплати, відповідно до пункту 4.1.

Згідно п. 5.3 договору, передача товару здійснюється постачальником на підставі належним чином оформленої довіреності, виданої вповноваженому представникові покупця з обов`язковим складанням і підписанням уповноваженими представниками сторін відповідних документів, передбачених п. 5.4 цього договору.

Пунктами 5.4 та 5.7 договору сторонами погоджено, що датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та акту приймання-передачі товару.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару.

Як зазначав прокурор у позові, на виконання умов договору, відповідачем упродовж 16-18 березня 2020 року поставлено позивачу-3 сім автомобілів спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідним обладнанням згідно з додатком 1 до договору, в тому числі з портативним апаратом штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром.

Зазначені дорожні (колісні) транспортні засоби були прийняті позивачем-3 без будь-яких зауважень і заперечень, що не заперечується сторонами ні стадії розгляду справи судом першої інстанції, ні на стадії апеляційного розгляду справи.

Також, прокурор у позові зазначав, що під час здійснення експлуатації зазначених транспортних засобів позивачем-3 було виявлено, що в порушення умов вказаного договору відповідачем поставлені транспортні засоби недоукомплектовані шлангами подачі газу О2 та конекторами для підключення портативних кисневих балонів, що виключає можливість використання апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т за межами зазначених транспортних засобів.

07.05.2020 позивач-3 звернувся до відповідача з листом № 1127-5 про доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів.

Відповідно до п. 2.12 договору, за результатами звернення покупця до постачальника щодо наявності недоліків товару або його складових постачальником проводиться діагностика, що оформлюється рекламаційним актом, який є підставою для усунення таких недоліків або несправностей товару або його складових. Строк виконання робіт з усунення недоліку або несправності товару або його складових не може перевищувати 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту передачі товару або його складових на ремонт, без письмової згоди покупця на інший термін.

Пунктом 5.5. договору сторони передбачили, що у разі виявлення невідповідності товару, зокрема, окремо кожної його складової вимогам договору, видаткова накладна та акт приймання-передачі товару, уповноваженим представником покупця не підписується, при цьому постачальник зобов`язаний в присутності та за підписом уповноваженого представника покупця скласти акт про невідповідність товару у двох примірниках, який підписується уповноваженими представниками сторін по одному для кожної із сторін. У випадку відмови представника постачальника від підписання відповідного акту про невідповідність покупець складає цей акт самостійно. Сторони домовились, що акт про невідповідність, зокрема, складений покупцем самостійно (одноособово) є підставою для усунення дефектів та недоліків або заміни товару. Постачальник зобов`язаний усунути всі виявлені дефекти та недоліки протягом 10-ти календарних днів з дати підписання (отримання) акту про невідповідність або інший термін письмово погоджений сторонами.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами, скріплений відбитками печаток сторін та діє до 31.03.2020 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань.

В матеріалах справи також наявне наступне листування учасників справи:

- позивач-3 листом № 1127-5 від 07.05.2020 звертався до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 11.08.2020 позивач-3 листом № 1816-5 повторно звернуся до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 03.09.2020 відповідач листом вих. № 153 проінформував позивача-3 про відсутність можливості замінити обладнання, а саме шлангу подачі газу до портативного балону до апарату ШВЛ, виробництва Siare, Італія, у зв`язку із обставинами непереборної сили;

- листами № 2128-5 від 29.10.2020 та № 202-5 від 03.02.2021 позивач-3 просив відповідача доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 04.02.2021 відповідач листом вих. № 6 у відповідь на лист позивача-3 № 202-5 від 03.02.201 повідомляв, що ним було розміщено замовлення в компанії Siare Engіneering International Group s.r.l, Італія, на придбання шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів та повідомив, що в найближчі терміни надасть інформацію щодо строків постачання даних комплектуючих;

- 30.03.2021 позивач-3 листом № 421-5 звернувся до відповідача з повторним проханням терміново вжити всіх необхідних заходів для вирішення питань комплектації апаратів ШВЛ;

- 14.05.2021 позивач-3 листом № 550-3 звернувся до відповідача з претензією терміново, але не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання претензії поставити замовнику комплектуючі до апаратів ШВЛ SIRIO S2/Т для використання їх за межами автомобілів ЕМД тип С: шлангів подачі газу О2 та конекторів для підключення портативних кисневих балонів для 7 автомобілів ЕМД тип С.

Також, як підтверджується наявними матеріалами справи, за результатами аудиту Київською міською прокуратурою ефективності використання коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, спрямованих на розвиток системи екстреної медичної допомоги, затвердженого рішенням Рахункової палати від 27.10.2020 № 28-1 було складено Звіт та встановлено низку порушень при постачанні автомобілів екстреної медичної допомоги та відсутності належного реагування на такі факти.

Зі звіту вбачається, що в містах Києві, Вінницькій та Тернопільській областях 76 автомобілів екстреної медичної допомоги, поставлених ТОВ "Автоспецпром", не укомплектовані передбаченими договорами редукторами для підключення портативних балонів з киснем до апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т, що унеможливлює їх автономне використання для надання екстреної медичної допомоги поза межами санітарних автомобілів.

Київською міською прокуратурою встановлено, що за результатами проведеної публічної закупівлі за бюджетні кошти (ідентифікатор закупівлі UA-2019-08-29-000090-b) між Комунальною організацією "Київмедспецтранс" (далі - позивач-3) та ТОВ "Автоспецпром" (далі - відповідач) 16.12.2019 укладено договір поставки № 1053К спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідним обладнанням.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна поставленого товару становить 19 950 000,00 грн.

На виконання умов договору відповідачем упродовж 16-18 березня 2020 року поставлено позивачу-3 сім автомобілів спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідними обладнанням згідно з додатком 1 до договору, в тому числі з портативним апаратом штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром.

Під час здійснення експлуатації зазначених транспортних засобів, КО "Київмедспецтранс" встановлено, що в порушення умов вказаного договору відповідачем поставлені транспортні засоби недоукомплектовані шлангами подачі газу О2 та конекторами для підключення портативних кисневих балонів, що виключає можливість використання апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т за межами зазначених транспортних засобів.

Київською міською прокуратурою було встановлено, що 14.05.2021 КО "Київмедспецтранс" направляло претензію № 550-3 на адресу відповідача щодо необхідності належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором в частині вчасної поставки товару належної якості.

За ствердженням прокуратури, 20.05.2021 КО "Київмедспецтранс" прийнято товари за договором, а саме: шланги подачі газу О2 та конектори для підключення портативних кисневих балонів, про що складено відповідний акт. Тобто, лише в травні 2021 року, зазначені порушення умов договору, усунуто відповідачем. Умовами договору та вимогами законодавства передбачено відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань за договором, у тому числі за невчасну поставку товару та поставку неякісного товару, зокрема, у вигляді сплати пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

За твердженням прокурора у позові, 20.05.2021 КО "Київмедспецтранс" прийнято товари за договором, а саме: шланги подачі газу О2 та конектори для підключення портативних кисневих балонів, про що складено відповідний акт. Тобто, лише в травні 2021 року, зазначені порушення умов договору, усунуто відповідачем. Умовами договору та вимогами законодавства передбачено відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань за договором, у тому числі за невчасну поставку товару та поставку неякісного товару.

З огляду на встановлені порушення, Київською міською прокуратурою на адресу Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та КО "Київмедспецтранс" скеровано низку листів в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо надання інформації та необхідності вжиття заходів реагування, в тому числі цивільно-правового характеру, спрямованих на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за договором поставки № 1053К (у тому числі щодо необхідності примусового стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем зазначених обов`язків за договором поставки відповідно до умов договору).

Зі змісту отриманих відповідей зазначених органів вбачається, що дієвих заходів, спрямованих на захист інтересів держави, в даному випадку (звернення до суду щодо стягнення передбачених договором штрафних санкцій з позовом зобов`язального характеру тощо) упродовж тривалого часу не вживалося та більш того, підстав для таких заходів не вбачалося.

Неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором щодо вчасної поставки товару належної якості, а також, враховуючи бездіяльність позивача-1, позивача-2 та позивача-3, як представницького органу від держави в даних правовідносинах щодо стягнення в примусовому порядку штрафних санкцій за договором, стали підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивача-1, позивача-2 та позивача-3 з позовом про стягнення з відповідача 6 552 000,00 грн. нарахованої пені.

Щодо наявності підстав для звернення саме прокурора до суду в інтересах позивача, господарський суд встановив наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99, інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" до Господарського суду Київської області.

Відповідно до п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів та на принципі цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частина 2 статті 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Фінансування за договором здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету, власником яких є територіальна громада в особі відповідної ради - Київської міської ради.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" Місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: 1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; 2) законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; 3) виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку; 4) підготовку та схвалення прогнозів відповідних бюджетів, підготовку та виконання відповідних бюджетів; 5) звіт про виконання відповідних бюджетів та програм; 6) взаємодію з органами місцевого самоврядування; 7) реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо захисту інтересів держави, в даному випадку, є також Київська міська державна адміністрація.

Згідно п. 1.1 Положення КО "Київмедспецтранс" затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.01.2014 № 17 Комунальна організація "Київмедспецтранс" є бюджетною (неприбутковою) організацією, що заснована на комунальній власності територіальної громади міста Києва, віднесена до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядковується Апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до п. 4 ст. 20 Бюджетного кодексу України відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.

Таким чином, у даному випадку інтереси держави порушено внаслідок незастосування до відповідача передбаченої договором неустойки за невчасне постачання товару належної якості, внаслідок чого на користь територіальної громади не стягнуто відповідні кошти, які могли бути використані на задоволення її потреб.

Зважаючи на викладене, суб`єктами владних повноважень, до компетенції яких належить вжиття заходів реагування на виявлені порушення є Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація та Комунальна організація "Київмедспецтранс".

Так, відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи із змісту рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч.2 ст. 129 Конституції України).

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор, по-перше, реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру").

По-друге, з викладеного вбачається, що органами, уповноваженим на захист цих інтересів держави у зв`язку з виявленим порушенням, не вжито жодних заходів, спрямованих на усунення наслідків правопорушення та стягнення спричинених збитків із відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що Київська міська прокуратура листом від 21.04.2021 № 15/2-300вих-21 звернулася до Київської міської ради та КО "Київмедспецтранс", та листом від 14.05.2021 № 15/2-401вих-21 звернулося до Київської міської державної адміністрації з проханням надання інформації щодо вживання позивачами-1, 2 та 3 самостійних заходів, спрямованих на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за договором поставки № 1053К від 16.12.2019 (в тому числі, щодо необхідності примусового стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання ТОВ "Автоспецпром" зазначених обов`язків за договором поставки відповідно до умов договору).

З відповідей позивачів-1, 2 та 3 вбачається, що підстави для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" відсутні, оскільки шкоди інтересам держави не заподіяні.

Як зазначає прокурор, підставою для звернення до суду з цим позовом стало те, що позивачами-1, 2 та 3 вжито недостатні заходи, спрямовані на захист інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Автоспецпром" обов`язків за договором поставки № 1053К від 16.12.2019 (в тому числі, щодо необхідності примусового стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання ТОВ "Автоспецпром" зазначених обов`язків за договором поставки відповідно до умов договору).

Абзацом 2 частини 5 статті 53 ГПК України унормовано, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що вимоги Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України, при зверненні з позовом до суду прокурором дотримані, як і підстави представництва інтересів держави в особі позивачів.

Стосовно спірних правовідносин за договором поставки № 1053К від 16.12.2019 та додатків до нього, як належних підстав у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, щодо виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим також погоджується суд апеляційної інстанції, за правовою природою укладений між сторонами договір № 1053К від 16.12.2019, є договором поставки.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції а наслідками апеляційного розгляду справи, на виконання умов договору, відповідачем упродовж 16-18 березня 2020 року поставлено позивачу-3 сім автомобілів спеціалізованого санітарного транспорту екстреної медичної допомоги типу С із відповідним обладнанням згідно з додатком 1 до договору, в тому числі з портативним апаратом штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т для дорослих, дітей та новонароджених з вбудованим позитивним тиском на кінці видиху та спірометром, які були прийняті позивачем-3 без будь-яких зауважень і заперечень, що не заперечувалось сторонами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій.

Також, як наголошував прокурор у позові, під час здійснення експлуатації зазначених транспортних засобів позивачем-3 було виявлено, що в порушення умов вказаного договору відповідачем поставлені транспортні засоби недоукомплектовані шлангами подачі газу О2 та конекторами для підключення портативних кисневих балонів, що виключає можливість використання апаратів штучної вентиляції легень марки SIRIO S2/Т за межами зазначених транспортних засобів.

Цивільним кодексом України врегульовано правовідносини щодо правових наслідків передання товару неналежної якості.

Статтею 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Стаття 678 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Статтею 680 Цивільного кодексу України визначено, що у зв`язку з недоліками товару покупець набуває право пред`явити вимогу продавцеві.

Правовідносини щодо правових наслідків передання некомплектного товару визначено Законом у такий спосіб.

Відповідно до ст. 682 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.

Статтею 684 Цивільного кодексу України визначено, що у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) доукомплектування товару в розумний строк.

Якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний;

2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми. Наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (стаття 683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторонами в п. 2.12 договору узгоджено, що за результатами звернення покупця до постачальника щодо наявності недоліків товару або його складових постачальником проводиться діагностика, що оформлюється рекламаційним актом, який є підставою для усунення таких недоліків або несправностей товару або його складових. Строк виконання робіт з усунення недоліку або несправності товару або його складових не може перевищувати 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту передачі товару або його складових на ремонт, без письмової згоди покупця на інший термін.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 5.5. договору сторони передбачили, що у разі виявлення невідповідності товару, зокрема, окремо кожної його складової вимогам договору, видаткова накладна та акт приймання-передачі товару, уповноваженим представником покупця не підписується, при цьому постачальник зобов`язаний в присутності та за підписом уповноваженого представника покупця скласти акт про невідповідність товару у двох примірниках, який підписується уповноваженими представниками сторін по одному для кожної із сторін. У випадку відмови представника постачальника від підписання відповідного акту про невідповідність покупець складає цей акт самостійно. Сторони домовились, що акт про невідповідність, зокрема, складений покупцем самостійно (одноособово) є підставою для усунення дефектів та недоліків або заміни товару. Постачальник зобов`язаний усунути всі виявлені дефекти та недоліки протягом 10-ти календарних днів з дати підписання (отримання) акту про невідповідність або інший термін письмово погоджений сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і що перевірено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази складання, обумовлені п. 2.12, п. 5.5 договору виклики представника постачальника, проведення діагностики, складання рекламаційного акту, акту про невідповідність за підписом двох сторін та/або акту про невідповідність, що складений покупцем самостійно. Доказів складання одного з вищенаведених документів - не було надано ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи:

- позивач-3 листом № 1127-5 від 07.05.2020 звертався до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 11.08.2020 позивач-3 листом № 1816-5 повторно звернуся до відповідача з проханням доукомплектування автономних апаратів штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 03.09.2020 відповідач листом вих. № 153 проінформував позивача-3 про відсутність можливості замінити обладнання, а саме шлангу подачі газу до портативного балону до апарату ШВЛ, виробництва Siare, Італія, у зв`язку із обставинами непереборної сили;

- листами № 2128-5 від 29.10.2020 та № 202-5 від 03.02.2021 позивач-3 просив відповідача доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів;

- 04.02.2021 відповідач листом вих. № 6 у відповідь на лист позивача-3 № 202-5 від 03.02.201 повідомляв, що ним було розміщено замовлення в компанії Siare Engіneering International Group s.r.l, Італія, на придбання шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів та повідомив, що в найближчі терміни надасть інформацію щодо строків постачання даних комплектуючих;

- 30.03.2021 позивач-3 листом № 421-5 звернувся до відповідача з повторним проханням терміново вжити всіх необхідних заходів для вирішення питань комплектації апаратів ШВЛ;

- 14.05.2021 позивач-3 листом № 550-3 звернувся до відповідача з претензією терміново, але не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання претензії поставити замовнику комплектуючі до апаратів ШВЛ SIRIO S2/Т для використання їх за межами автомобілів ЕМД тип С: шлангів подачі газу О2 та конекторів для підключення портативних кисневих балонів для 7 автомобілів ЕМД тип С.;

20.05.2021 на вимогу претензії № 550-3 від 14.05.2021 відповідач поставив позивачу-3 недопоставлені складові товару, що підтверджується актом здачі-приймання товарів від 20.05.2021 та підписаний сторонами (копія акту наявна в матеріалах справи).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В свою чергу, вимоги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 6 552 000,00 грн. за прострочення строків виконання зобов`язання за договором в частині допоставки товару ґрунтуються на умовах п. 7.2 договору.

Відповідно до п. 7.2 договору, за порушення строків поставки товару, в тому числі прострочення усунення недоліків товару згідно п. 2.12, 2.14.3, 5.5 з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% (однієї десятої відсотка) вартості не поставленого, чи невчасно поставленого, чи неякісного товару, або його складової, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) вказаної вартості.

Згідно з п. 2.12 договору, за результатами звернення покупця до постачальника щодо наявності недоліків товару або його складових постачальником проводиться діагностика, що оформлюється рекламаційним актом. Який є підставою для усунення таких недоліків або несправностей товару або його складових. Строк виконання робіт з усунення недоліку або несправності товару або його складових не може перевищувати 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту передачі товару або його складових на ремонт, без письмової згоди покупця на інший термін.

Відповідно до п. 2.14.3 договору, усунення недоліку або несправності товару або його складових, пов`язане із непропорційними затратами часу/великими витратами праці й часу - такий прояв неналежної якості товару або його складових, для усунення якого необхідний строк становить понад 30 календарних днів.

Пунктом 5.5. договору сторони передбачили, що у разі виявлення невідповідності товару, зокрема, окремо кожної його складової вимогам договору, видаткова накладна та акт приймання-передачі товару, уповноваженим представником покупця не підписується, при цьому постачальник зобов`язаний в присутності та за підписом уповноваженого представника покупця скласти акт про невідповідність товару у двох примірниках, який підписується уповноваженими представниками сторін по одному для кожної із сторін. У випадку відмови представника постачальника від підписання відповідного акту про невідповідність покупець складає цей акт самостійно. Сторони домовились, що акт про невідповідність, зокрема, складений покупцем самостійно (одноособово) є підставою для усунення дефектів та недоліків або заміни товару. Постачальник зобов`язаний усунути всі виявлені дефекти та недоліки протягом 10-ти календарних днів з дати підписання (отримання) акту про невідповідність або інший термін письмово погоджений сторонами.

В свою чергу, як встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази виклику постачальника, проведення діагностики складання на вимогу вищенаведених умов договору рекламаційного акту, акту про невідповідність складеного двома сторонами або акту про невідповідність, що складений покупцем самостійно. Доказів складання одного з вищенаведених документів - матеріали справи не містять і вказаний документи не було надано ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

Стосовно посилань Першого заступника керівника Київської міської прокуратури у позовній заяві на листи КО "Київмедспецтранс" № 1127-5 від 07.05.2020, № 1816-5 від 11.08.2020, № 2128-5 від 29.10.2020, № 202-5 від 03.02.2021 та № 421-5 від 30.03.2021, як на підтвердження порушення умов договору з боку відповідача, а саме неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором щодо вчасної поставки товару належної якості та виконання позивачем-3 належним чином умов договору, суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про те, що вказані листи містять лише прохання доукомплектувати автономні апарати штучної вентиляції легень Sirio S 2/T шлангами подачі газу О2 з відповідними конекторами для підключення до портативних кисневих балонів та не можуть розцінюватися в розумінні як п. п. 7.2, 2.12, 2.14.3 та 5.5 договору, так і ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України як рекламаційний акт, акт про невідповідність складеного двома сторонами або акт про невідповідність, що складений покупцем самостійно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, п. п 7.2, 2.12, 2.14.3 та 5.5 договору, які б підтверджували виконання умов договору з боку позивача (Комунальної організації "Київмедспецтранс") щодо складання документів та повідомлення відповідача.

При цьому, доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував, що факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором - визнається відповідачем та підтверджується матеріалами справи, а отже, не підлягає доведенню в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України - суд апеляційної інстанції відхиляє в контексті доводів прокурора щодо наявності підстав для стягнення пені, оскільки факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару не спростовує обумовлений договором обов"язок здійснити оформленян відповідних документів у встановленому порядку (зокрема з огляду на п. п. 7.2, 2.12, 2.14.3 та 5.5 договору), так і довести наявність відповідних обставин належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, чого прокурором в контексті ініційваного спору надано і доведено не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції також погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що Першим заступником керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" здійснено розрахунок пені в розмірі 0,1% від вартості неякісного товару (19 950 000,00 грн.), у той час, як п. 7.2 договору передбачено, що за порушення строків поставки товару, в тому числі прострочення усунення недоліків товару згідно п. 2.12, 2.14.3, 5.5 з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% (однієї десятої відсотка) вартості не поставленого, чи невчасно поставленого, чи неякісного товару, або його складової, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) вказаної вартості.

Одночасно, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано розрахунок вартості всіх недопоставлених складових, що підтверджувало б обґрунтований та правомірний розрахунок розміру пені в загальній сумі 6 552 000,00 грн., тобто заявлений до стягнення розмір суми пені - є необґрунтованим та документально не підтвердженим.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності нарахування пені лише від суми недопоставленого обладнання, - суперечить самій цілі державної закупівлі у надважливій галузі охорони здоров`я, оскільки належно піклуватись про здоров`я населення можливо лише при наявності всіх складових товару (автомобілю швидкої допомоги з обладнанням для його функціонування) - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновки суду першої інстанції у наведеній частині узгоджуються з встановленими обставинами справи, і з чим суд апеляційної інстацнії також погоджується з огляду зокрема і на те, що п. 7.2 договору передбачено розрахунок, виходяич і з вартсоті складових відповідного товару, проте, наведений прокурором у позові відповідний розрахунок не узгоджується з вказаним пунктом договору, і суперечить ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Також, стосовно пояснень відповідача щодо неможливості виконати допоставку товару, в зв`язку з настанням дії та поширенням COVID-19 на території України та Італійської Республіки з посиланням на те, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з приписами частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Відповідач заперечуючи проти позову, зазначав, що він листом вих. № 153 від 03.09.2021 повідомив позивача-3 про відсутність можливості заміни обладнання у зв`язку із обставинами непереборної сили та виконав допоставку складової товару належної якості після закінчення форс-мажорних обставин.

Згідно пунктів 8.1 та 8.2 договору сторони погодили, що сторони цього договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору, виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійні природні явища надзвичайної сили, ембарго, блокади, епідемія, війна тощо), якщо ці обставини вплинули на виконання цього договору.

Сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна повідомити іншій стороні про їх настання/припинення і досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов`язань або припинення дії договору. Зазначене повідомлення повинно бути підтверджено довідкою (сертифікатом) Торгово-промислової палати чи документами інших компетентних органів, що уповноважені посвідчувати обставини непереборної сили відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції, що перевірено судом апеляційної інстанції, відповідач листом вих. № 153 від 03.09.2021 повідомив позивача-3 про відсутність можливості замінити обладнання, а саме шлангу подачі газу до портативного балону до апарату ШВЛ, виробництва Siare, Італія, у зв`язку із обставинами непереборної сили.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 19.10.2021 Київською торгово-промисловою палатою виданий сертифікат № 3000-21-0823 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження настання форс-мажорних обставин у постачальника медичного обладнання (шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів у кількості 7 шт. для подачі кисню до портативного апарату штучної вентиляції легень у період з 31.01.2020 по 25.03.2021.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

За приписами статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки стосовно наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності внаслідок отримання відповідачем сертифікату про форс-мажорні обставини за договором, а поданий сертифікат не може свідчити про форс-мажорні обставини, судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, в розумінні вищенаведених вимог сертифікат, який виданий Київською торгово-промисловою палатою № 3000-21-0823 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 19.10.2021, є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження настання форс-мажорних обставин у період з 31.01.2020 по 25.03.2021 саме щодо обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецпром" з передачі покупцю шлангів подачі газу О2 з конекторами для підключення портативних кисневих балонів у кількості 7 шт. для подачі кисню до портативного апарату штучної вентиляції легень SIRIO S2/Т виробництва компанії SIARE ENGINEERING INTERNATIONAL GROUP SRL (Італія), відповідно до п. 1.3 договору та п. 2.2 таблиці 2 до п. 5.9 договору та п. 3.6 специфікації на обладнання.

При цьому, довод про те, що вказаний доказ прийнято судом першої інстанції в порушення ст. ст. 80, 120 Господарського процесуального кодексу України, а саме під час розгляду справи по суті - також судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки суд першої інстанції в судовому засіданні 21.10.2021 розглянув клопотання відповідача про долучення сертифікату про форс-мажорні обставини за договором, поновив в порядку ст. 119 Господарського процесуального кодексу України відповідачу процесуальний строк на подання такого доказу на відповідній стадії судового процесу, і вказані висновки суду першої інстанції про залученн до справи наведеного доказу не суперечать ст. ст. 80, 120 Господарського процесуального кодексу України, а також узгоджуються і з приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України в призмі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції надав перевагу єдиному доказу - сертифікату про настання форс-мажорних обставин та в порушення ст. ст. 13, 73, 74 Господарського процесуального кодексу України ухвалив оспорюване рішення у справі, і у порушення вимог ст.238 Господарського процесуального кодексу України не наведено мотивів визнання вказаного доказу більш вірогідним щодо кожної наведеної у позовній заяві обставини - судом апеляційної інстанції відхиляється як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному ршенні у відповідності до вимог ст. ст. 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України належним чином обгрунтував підстави для прийняття вищенаведеного сертифікату, як доказу, нававши відповідне обгурнутвання в мотиувальній частині оскаржуваного рішення, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що відповідачем поставлений товар, якість якого умовам договору - не відповідає та унеможливлює його використання для цілей, з метою яких придбався цей товар, у зв"язку з чим в позові прокурором здійснено розрахунок пені, виходячи з вартості неякісного товару (19 950 000 грн) за кожен день прострочення виконання, яка нарахована, починаючи з 19.06.2020 (річний строк від дня наступного з дати звернення прокурора із вказаним позовом до суду) по 20.05.2021 (до дати усунення недоліків за договором), а відповідачем не заперечувався порядок обчислення розміру штрафних санкцій за договором, що здійснений прокурором, а відтак судом неправомірно, всупереч вимог ст. 236 ГПК України, надано перевагу відповідачу - судом апеляційної інстанції відхиляється як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у задоволенні позову.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що надання судом першої інстанції переваги доводам відповідача ставить в нерівні умови інтереси суб`єкта господарювання, який не виконав зобов`язання, з державою, яка розраховувала отримати медичні транспортні засоби в повній комплектації для забезпечення охорони здоров`я людей - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не були доведені прокурором належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господаскього процесуального кодеку України та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та Комунальної організації "Київмедспецтранс" про стягнення з відповідача нарахованої пені в загальній сумі 6 552 000,00 грн. за несвоєчасну поставку або непоставку товару у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення за період з 19.06.2020 по 20.05.2021 за наведених у позові доводів та обґрунтувань - задоволенню не підлягають, а тому вимоги прокурора у наведеній частині задоволенню не підлягають.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи, як і подані ними усі докази в процесі розгляду справи в силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у задоволенні позову.

Також, відповідачем до ухвалення оскаржуваного рішення було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, і враховуючи висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відхиливши відповідне клопотання відповідача, і висновки сууд першої інстацнії в цій частиін учасниками справи не оспорюються в межах доводів апеляційної скарги та відповідних заперечень на неї.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21, за наведених прокурором доводів апеляційної скарги.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена і за наслідками апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за Київською міською прокуратурою.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Комунальної організації "Київмедспецтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2021 у справі №911/1805/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Київською міською прокуратурою.

4. Матеріали справи № 911/1805/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець

Повний текст постанови підписано 15.08.2022.