ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1276/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання К.С. Пірожковій

за участю представників:

від позивача Притула А.С.,

від відповідача Хотинський С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) про стягнення заборгованості в загальній сумі 88108,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент звернулось до господарського суду Одеської області (через систему Електронний суд (https://id.court.gov.ua/) з позовною заявою до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. в загальній сумі 88108,80 грн., в т.ч. 73483,79 грн. основного боргу, 12652,66 грн. інфляційних втрат, 1972,35 грн. 3% річних, посилаючись на наступне.

07.05.2020 р. між Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України та ТОВ Енерджі-Агент було укладено письмовий договір про постачання електричної енергії №39-В-ІЗФ-20, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

В п. 1.3 договору визначено найменування предмету закупівлі: електрична енергія за кодом СРV за ДК 021:2015:09310000-5 (постачання електричної енергії).

Згідно п.2.2 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є додатком №1 до цього договору. Так, відповідно до умов підписаної заяви-приєднання до договору, початок постачання електричної енергії - з 21 травня 2020 року.

При цьому позивач вказує, що пунктом 2.1 договору встановлено, що розрахунковий строк (термін) поставки товару з 01.05.2020 р. по 31.12.2020 р.

В додатковій угоді № 4 до договору від 31.12.2020 р. сторони дійшли згоди пункт 2.1 договору викласти у наступній редакції: Розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020р. - 31.03.2021р., а також п.12.1 викласти у наступній редакції: Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо такі є) і діє до 31.03.2021р., а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електроенергію, відшкодування завданих збитків до повного виконання зобов`язань сторонами. Крім того, як наголошує позивач, вказаною додатковою угодою №4 у п.1.5 додаток №2 до договору викладено у новій редакції, що додається.

Додатком №2 до договору №39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р., що є специфікацією, визначено ціну на одиницю товару, в тому числі і на лютий місяць 2021 року у розмірі 1,64742344 грн.(без ПДВ).

При цьому позивач вказує, що відповідно до п. 5 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. Оператор системи надає послуги комерційного обліку споживачам. За п.8.6.1 розділу ХІІ Кодексу комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р. зчитування показів лічильників провадиться постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або Оператором системи, або споживачем та передаються адміністратору комерційного обліку (АКО) для проведення розрахунків та виставлення рахунків учасникам ринку на основі фактичних даних комерційного обліку.

Наразі позивач посилається на п. 4.12 ПРРЕЕ, яким передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку. На даний час, за ствердженнями позивача, на підставі п. 10 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме - АТ ДТЕК Одеські Електромережі.

Зокрема, позивач вказує, що у ТОВ Енерджі-Агент існують договірні відносини із АТ ДТЕК Одеські Електромережі на підставі договору електропостальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 185.

Як стверджує позивач, ТОВ Енерджі-Агент отримало від АТ ДТЕК Одеські Електромережі за вказаний розрахунковий період дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, зокрема: у лютому 2021 року - 101684 кВт./год. ТОВ Енерджі-Агент звертає увагу суду на тому, що обсяг спожитої електричної енергії відповідачем у період лютого 2021р. підтверджується довідкою АТ ДТЕК Одеські електромережі. На підставі вищезазначених даних, як стверджує позивач, ТОВ Енерджі-Агент було підготовлено та направлено на офіційну поштову адресу рахунок за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії за період з лютого 2021 р., а саме № 01210219 від 09.03.2021 р. на загальну вартість 201 019,93 грн., у т.ч. ПДВ.

В п. 4.7. договору визначено, що всі рахунки постачальника за цим договором оплачуються споживачем впродовж 15 банківських днів з дня, наступного за днем отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку. Оплата рахунків за цим договором може бути здійснена споживачем протягом 90 робочих днів з дня, наступного за днем отримання їх оригіналів.

При цьому позивач вказує, що листом від 25.03.2021 р. № 534/14-03-05 відповідач повідомив про отримання 12.03.2021 р. оригіналу рахунку ТОВ Енерджі-Агент № 01210219 від 09.03.2021 р. для сплати за спожиту електричну енергію та акту купівлі-продажу електричної енергії. Однак, станом на дату звернення до суду відповідачем було частково оплачено рахунок за спожиту у вищезазначений період електроенергію, зокрема 29.03.2021 р. на суму у загальному розмірі 127 536,14 грн., тому залишок основного боргу за спожиту електроенергію складає 73483,79 грн., що заявлена до стягнення.

Також у зв`язку з несвоєчасною та не повною оплатою заборгованості за спожиту електроенергію, ТОВ Енерджі-Агент нарахувало споживачу, починаючи з початку настання періоду прострочення оплати заборгованості на підставі ст.625 ЦК України 3 % річних у розмірі 1972,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 652,66 грн., що також заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.06.2022 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1276/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.08.2022 р.

18.07.2022 р. від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Так, між сторонами у справі 07.05.2020 р. було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 39-В-ІЗФ-20, відповідно до п. 4.1. якого загальна ціна договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 964550,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 192910,00 грн., разом ціна договору 1157460,00 грн. з ПДВ.

Як наголошує відповідач, у п. 4.2. договору зазначено, що ціна за одиницю товару визначається у додатку №2 специфікація товару, що є невід`ємною частиною цього договору, а відповідно п. 4.3. договору, ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

При цьому відповідач наголошує, що не раніше, ніж через один місяць від дати початку постачання електричної енергії за цим договором, допускається зміна ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни електричної енергії на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення ціни договору. Зменшення ціни за одиницю електричної енергії здійснюється без обмежень строків і розмірів. У разі коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення постачальник звертається до споживача щодо зміни ціни за одиницю електричної енергії. Окрім того, відповідач зазначає, що сторони можуть укласти угоду про збільшення вартості одиниці електричної енергії на поточний календарний місяць на відсоток коливання ціни на ринку (не більше ніж на 10 відсотків) по показникам коливання попереднього місяця, а наявність факту та відсоток коливання ціпи електричної енергії на ринку підтверджується даними державного підприємства Оператор ринку, розміщеними на веб-ресурсі: https://www.oree.com.ua/. Для визначення відсотку зміни ринкової ціни на електричну енергію сторонами враховуються середньоарифметичне значення середньозваженої ціни електричної енергії на ринку "на добу наперед" та на внутрішньодобовому ринку (все - для ОЕС) місяця, що передує розрахунковому.

Сторони договору, як зазначає відповідач, приймаючи до уваги збільшення ціни за одиницю товару внаслідок коливання ціни електричної енергії на ринку та триваючої тенденції підвищення, керуючись п. 14.8 договору, дійшли згоди внести зміни до цього договору шляхом укладення 31.12.2020 р. додаткової угоди № 4, виклавши у наступній редакції, окрім змін у договорі, що зазначені позивачем у позовній заяві, також пункт 4.1. договору, за яким загальна ціна цього договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 1157460,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 231492,00 грн., разом ціна договору 1388952,00 грн. з ПДВ.

При цьому відповідач наголошує, що споживачем було отримано й спожито електроенергію в обсягах, обумовлених договором, про що складені та підписані обома сторонами відповідні акти прийняття-передавання, та сплачено по виставленим позивачем рахункам в рамках загальної ціни цього договору:

- № 2/П від 20.05.2020 р. за травень 2020 р. на суму 31300,07 грн., сплачено 26.05.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2744 в сумі 31300,07 грн.;

- № 1/П від 20.05.2020 р. за червень 2020 на суму 58000,49 грн., сплачено 03.06.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2768 в сумі 58000,49 грн.;

- № 1/1 від 03.06.2020 р. за травень 2020 р. на суму 3574,42 грн. , сплачено 23.06.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2863 в сумі 3574,42 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/П від 17.06.2020 р. за липень 2020 р. на суму 92764,55 грн., сплачено 23.06.2020 згідно з платіжним дорученням № 2862 в сумі 92764,55 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/1 від 01.08.2020 р. за липень 2020 р. на суму 116762,83 грн., сплачено 20.08.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3159 в сумі 116762,83 грн.;

- № 1/П від 27.08.2020 р. за серпень 2020 р. на суму 92764,55 грн., сплачено 31.08.2020 р., згідно з платіжним дорученням № 3198 в сумі 92764,55 грн.;

- № 1/1 від 03.09.2020 р. за серпень 2020 р. на суму 21275,45 грн., сплачено 15.09.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3267 в сумі 21275,45 грн.;

- № 1/1 від 01.10.2020 р. за вересень 2020 р. на суму 114070,20 грн. сплачено 19.10.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3443 в сумі 114070,20 грн.;

- № 1/П від 27.10.2020 р. за листопад 2020 р. на суму 132520,79 грн., сплачено 16.11.2020 р. згідно з платіжним дорученням №3603 в сумі 132520,79 грн.;

- № 1/1 від 01.11.2020 р. за жовтень 2020 на суму 93791,16 грн., сплачений 16.11.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3604 в сумі 93791,16 грн.;

- № 1/1 від 01.01.2021 р. за грудень 2020 р. на суму 277422,87 грн., сплачено 19.01.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 3983 в сумі 277422,87 грн.;

- № 1/П від 01.01.2021 р. за січень 2021 р. на суму 62470,30 грн., сплачено 25.01.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 4023 в сумі 62470,30 грн.;

- № 1/1 від 01.02.2021 р. за січень 2021 р. на суму 164698,18 грн., сплачено 23.02.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 96 в сумі 164698,18 грн.

- № 01210219 від 09.03.2021 р. за лютий 2021 р. на суму 201019,93 грн., сплачено 29.03.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 256 в сумі 127536,14 грн.

З огляду на вищевикладене відповідач зазначає, що отриманий від постачальника рахунок від 09.03.2021 р. № 01210219 за спожиту електроенергію, виставлений на загальну суму 201019,93 грн., не міг бути оплачений відповідачем у повному обсязі, так як це призвело би до збільшення загальної ціни, визначеної в договорі, тим самим до безпідставних змін істотних умов договору, всупереч ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), під дію якого з огляду його укладення за результатом проведення відповідної процедури закупівлі підпадає договір, а саме відповідно заборону зміни істотних умов договору (в тому числі ціна договору), за виключенням певних умов і обставин, що в ситуації яка склалася не мали місця.

Таким чином, на думку відповідача, споживач сплатив за спожиту електроенергію позивачу суму у розмірі 1 388 952,00 грн., що в цілому відповідає умовам п. 4.1. договору. Отже, відповідач вважає, що споживачем відповідно до умов п. 1.1. та п. 4.1. договору сплачена обумовлена ціна договору у повному обсязі, а відтак договір про постачання електричної енергії споживачу № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. вважається виконаним. Тому відповідач вказує, що постачальником електричної енергії для ДП АМПУ в особі філії з моменту завершення договору з ТОВ Енерджі-Агент є саме постачальник останньої надії в розумінні Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312, а доводи позивача про порушення господарських зобов`язань на суму у розмірі 73483,79 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

22.07.2022 р. представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач заперечує стосовно обставин, наведених відповідачем у відзиві, з огляду на таке. Так, на думку позивача, відповідач не вірно трактує положення правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р., внаслідок чого частина тверджень відповідача взагалі не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, щодо посилань про те, що відповідач виконав зобов`язання згідно виставлених рахунків на загальну суму договору 1388952,00 грн. згідно угоди №4 до договору, а тому відповідач позбавлений правових підстав для сплати ТОВ Енерджі-Агент суму в розмірі 73 483,79 грн., позивач зазначає, що відповідно до п.5 ч. 2 ст. 22 Закону України Про публічні закупівлі у тендерній документації замовником зазначаються такі відомості: кількість товару та місце його поставки, тобто, на думку позивача, саме на замовника, в даному випадку на відповідача покладено обов`язок із визначення необхідного обсягу електричної енергії для забезпечення власної діяльності, а також планування обсягів електричної енергії, яка була спожита у відповідні розрахункові періоди. У зв`язку з цим, як стверджує позивач, Законом України Про публічні закупівлі, зокрема ст. 36 надає виключну можливість учасникам змінити умови договору про закупівлю після його підписання і до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку (п.6).

При цьому позивач наголошує, що у додатковій угоді №4 до договору міститься положення щодо того, що загальна ціна договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем. В той же час, позивач зазначає, що вказаною угодою сторони виклали п.2.1 договору у наступній редакції: Розрахунковий строк (термін) поставки товару: з 01.05.2020 р.- 31.03.2021 р.. Виходячи із вказаного, позивач наголошує, що саме замовник, здійснивши відповідний аналіз та прогноз власних обсягів споживання електроенергії, узгодив дану додаткову угоду до договору. Тому позивач наголошує, що порушення договірного зобов`язання сталося не з вини позивача, а відповідно з підстав недотримання визначених обсягів споживання електричної енергії зі сторони відповідача. Також позивач вважає, що перевищення договірних обсягів електричної енергії за договором сталося з вини (за ініціативою) споживача зважаючи на відсутність належного планування, тому безпідставними є посилання відповідача на те, що питання щодо оплати вартості спожитої електроенергії за лютий 2021 р. (у сумі 73 483,79 грн.) не регулюється договором про закупівлю, який укладено у 2020 р. та який було продовжено до 31.03.2021 р. відповідно до Закону України Про публічні закупівлі на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в початковому договорі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.07.2022 р. розгляд справи № 916/1276/21 відкладено на 10 серпня 2022 р.

08.08.2022 р. від відповідача до суду надійшли заперечення, в яких відповідач не погоджується із позицією позивача та наводить заперечення стосовно обставин, викладених позивачем у відповіді на відзив, та додатково зазначає про таке. По-перше, на думку відповідача, позивач помилково зазначає суму невиконаних зобов`язань у розмірі 73483,79 гривень включаючи ПДВ, але дана обставина не відповідає дійсності так як, відповідачем спожито в межах договірного обсягу 782863,8 кВт*год., на загальну суму 1388952,00 грн., та надлишково поставлені позивачем та такі, що не підлягають оплаті згідно до п. 4.1. договору - 29178,2 кВт*год, разом 812 042 кВт*год, що, на думку відповідача, підтверджується актами прийняття-передавання за весь час дії договору. При цьому відповідач зазначає, якщо перерахувати суму, зазначену позивачем в якості боргу відповідача, за розрахунком відповідача випливає, що останнім було спожито 37171,07 кВт*год (73483,79-ПДВ (20%) = 61236,49/1,64742344 (вартість 1 кВт*год без ПДВ). Тобто, навіть якщо виходити з позиції позивача, на думку відповідача, вартість позовних вимог завищена на 15801,17 грн., внаслідок чого також невірно розраховано інфляційні витрати та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

По-друге, як зазначає відповідач, навіть допущена перевитрата активної електричної енергії не підлягає сплаті з боку відповідача з огляду на наступні обставини. Згідно умов договору № 39-В-ІЗФ-20 про постачання електричної енергії споживачу загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії визначено сторонами в додатку № 2 до договору та становить 690 000 кВт*год, що відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора систем розподілу. Згідно умов додаткової угоди № 4 до договору пункт 1.4. викладено у новій редакції, згідно якої загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії в період до 31.03.2021 року був визначений в обсязі 782863,5 кВт*год, згідно додатку № 2 (в новій редакції). При цьому відповідач наголошує, що відповідно до виставлених позивачем рахунків за послуги з постачання активної електричної енергії відповідач за весь період дії договору спожив 812042 кВт*год. Проте, на думку відповідача, факт перевищення обсягу споживання електричної енергії, який відбувся з боку відповідача не тягне виникнення у нього зобов`язання щодо її оплати, оскільки відповідно до пункту 4.1. договору в редакції затвердженої додатковою угодою № 4 від 31.12.2021 р., визначено, що загальна ціна договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 1157 460,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 231492,00 грн., разом ціна договору складає 1388952,00 грн., включаючи ПДВ.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач невірно розраховує свої позовні вимоги, а саме відповідач керуючись договором № 39-В-ІЗФ-20 про постачання електричної енергії споживачу з додатками та укладеними додатковими угодами, що є його невід`ємними частинами, спожив передбачений договором обсяг активної електричної енергії у розмірі 782 863,8 кВт*год на загальну суму 1388 952,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 2744 від 26.05.2020 р. на суму 31300,07 грн.; № 2768 від 03.06.2020 р. на суму 58 000,49 грн.; № 2862 від 23.06.2020 р. на суму 92764,55 грн.; № 2863 від 23.06.2020 р. на суму 3 574,42 грн.; № 3159 від 20.08.2020 р. на суму 116762,83 грн.; № 3198 від 20.08.2020 р. на суму 92 764,55 грн.; № 3267 від 15.09.2020 р. на суму 21 275,45 грн.; № 3443 від 19.10.2020 р. на суму 114070,20 грн.; № 3603 від 16.11.2020 р. на суму 132 520,79 грн.; № 360 від 16.11.2020 р. на суму 93791,16 грн.; № 3983 від 19.01.2021 р. на суму 277 422,87 грн.; № 4023 від 25.01.2021 р. на суму 62 470,00 грн.; № 96 від 23.02.2021 р. на суму 164 698,18 грн.; № 256 від 29.03.2021 р. на суму 127 536,14 грн., тобто на загальну суму 1388952,00 гривень включаючи ПДВ.

Виходячи з вищевикладеного, на думку відповідача, він сумлінно виконав взяті на себе згідно договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. зобов`язання, а саме отримав обумовлений договором обсяг електричної енергії та своєчасно й в повному обсязі оплатив її, а тому у позивача відсутні підстави для пред`явлення позову.

11.08.2022 р. від позивача надійшли до суду письмові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що, ретельно ознайомившись із розрахунками відповідача та наведеними поясненнями, останні є помилковими, виходячи із наступного. Так, відповідач, здійснюючи розрахунок надлишкового обсягу електричної енергії, виходив із кількості кіловат годин, які обумовлені між сторонами умовами договору та додатковою угодою до договору № 4 від 31.12.2020 р., та не вірно визначив залишок заборгованості, співставляючи обсяги поставленої електричної енергії за актами приймання-передавання електричної енергії із обсягами визначеними додатковою угодою №4, оскільки у розрахункових періодах з 2020 р. 2021 р. у відповідача були установлені та визначені різні тарифи на електричну енергію, а не один фіксований тариф, як зазначає відповідач. Також, як наголошує позивач, відповідач є бюджетною організацією і отримує фінансування з відповідного бюджету, тому розраховувати залишок заборгованості за договором необхідно, виходячи саме із його ціни та залишків коштів, які були визначені на 2020 рік та 2021 рік.

Позивач наголошує, що п.4.1. договору визначено, що загальна ціна договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 964550,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 192 910, 00 грн., разом ціна договору 1157460,00 грн. з ПДВ. Проте, як зазначає позивач, згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період 2020 року між позивачем та відповідачем, наявного в матеріалах справи, який узгоджено та підписаного з обох сторін, за весь 2020 рік відповідачем було використано 1034247, 38 грн. Відтак, залишок коштів за договором у відповідача складає суму у розмірі 123212,62 грн. (1157460,00-1034247,38).

При цьому позивач зазначає, що 30.12.2020 р. між сторонами було узгоджено та підписано додаткову угоду до договору №4, якою договір було продовжено до 31.03.2021р. відповідно до Закону України Про публічні закупівлі на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному у 2020 році, зокрема на суму 231492,00 грн. З урахуванням залишку бюджетних коштів за договором на 2020 р. та суму згідно додаткової угоди №4, загальний розмір коштів за договором на які планував відповідач закупити електричну енергію склав суму у розмірі 354704,62 грн. (231492,00+123212,62).?

Також позивач вказує, що у розрахунковому періоді січня 2021 р. відповідачем було спожито електричну енергію у обсязі 114911 кВт./год., на підставі даних обсягів ТОВ Енерджі-Агент було виставлено рахунок за спожиту електричну енергію у розмірі 227168,48 грн., даний обсяг електричної енергії спожитої у вказаному розрахунковому періоді відповідачем не заперечувався, що підтверджується підписаним зі сторони відповідача актом купівлі-продажу електричної енергії у січні 2021 року. З урахуванням виставленої суми коштів, які підлягали до сплати на користь ТОВ Енерджі- Агент згідно рахунку за січень 2021 року, позивач зазначає, що фактично залишок коштів за договором вже у січні місяці 2021 року був 127536,14 грн. (354704,62-227168,48). В наступному, як наголошує позивач, ТОВ Енерджі-Агент отримало від АТ ДТЕК Одеські Електромережі за розрахунковий період лютого 2021 року дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, зокрема: 101684 кВт./год., на підставі чого позивачем було підготовлено та направлено на офіційну поштову адресу рахунок за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії за період з лютого 2021 р., а саме № 01210219 від 09.03.2021р. на загальну вартість 201019,93 грн., у т.ч. ПДВ. Листом від 25.03.2021 р. №534/14-03-05 відповідач повідомив про отримання 12.03.2021 р. оригіналу рахунку № 01210219 від 09.03.2021 р. для сплати за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії. За ствердженнями позивача, 29.03.2021 р. відповідачем було оплачено залишок суми коштів за договором у розмірі 127536,14 грн., що було враховано позивачем у розрахунку ціни позову.

Зважаючи на вищезазначені доводи та наведені розрахунки, позивач зазначає, що наведені відповідачем доводи та пояснення у запереченнях спростовуються вищезазначеними поясненнями та загалом здійснені не вірно, оскільки залишок основного боргу за спожиту електроенергію складає 73483,79 грн.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 08.08.2022 р. позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про ринок електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір); про участь у ринку "на добу наперед" та/або внутрішньодобовому ринку; про купівлю-продаж електричної енергії на ринку "на добу наперед"; про купівлю-продаж електричної енергії на внутрішньодобовому ринку; про участь у балансуючому ринку; про врегулювання небалансів; про надання послуг з розподілу; про надання послуг з передачі; про надання допоміжних послуг; про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; про приєднання до системи передачі; про приєднання до системи розподілу; про участь у розподілі пропускної спроможності; про постачання електричної енергії споживачу; про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом; про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; інші договори, передбачені відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 62 Закону України Про ринок електричної енергії визначено, що з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, виконання функцій постачальника універсальних послуг.

Згідно частини 1 статті 56 Закону України Про ринок електричної енергії постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частині 6 статті 56 Закону України Про ринок електричної енергії, постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Пунктом 3.1.6. Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником останньої надії; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії.

07.05.2020 р. між ТОВ Енерджі-Агент та Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України було укладено договір № 39-В-ІЗФ-20 про постачання електричної енергії споживачу, згідно п. 1.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору терміни, що використовуються в цьому договорі вживаються в значенні Закону України Про ринок електричної енергії та ПРРЕЕ.

Згідно п. 1.3. договору найменування відповідно до предмету закупівлі: Електрична енергія за кодом СРУ за ДК 021:2015: 09310000-5 (постачання електричної енергії). Постачання товару за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії.

За умовами п. 1.4. договору загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії визначено сторонами в додатку №2 до цього договору та становить 690 000 кВт*год і відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи розподілу. Відхилення від показників загального очікуваного обсягу постачання електричної енергії, зазначених в Додатку №2, не створює для Споживача будь-яких наслідків та не тягне за собою виникнення фінансових зобов`язань.

В п.п. 1.5., 1.6. договору вказано, що підписанням цього договору постачальник підтверджує, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, де споживач є стороною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020 р. - 31.12.2020 р..

Згідно п. 2.2.договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є додатком №1 до цього договору. Місце поставки (передачі) електричної енергії - на межі балансової належності, визначеної у договорі про надання послуг з розподілу, укладеного між оператором системи розподілу та споживачем. Точки розподілу електричної енергії знаходяться за адресами вказаними в додатку №3 до цього договору.

В п. 2.3. договору визначено, що споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та положень цього договору.

За умовами п. 2.4. договору постачальник за цим договором не має право вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, окрім визначеної цим договором.

Згідно п. 2.5. договору, споживач має право на коригування договірної величини постачання електричної енергії з розрахунковому місяці в межах очікуваного загального обсягу споживання електричної енергії.

В п. 4.1. договору передбачено, що загальна ціна цього договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 964 550,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 192 910,00 грн., разом ціна Договору 1 157 460,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до 4.2. договору ціна за одиницю товару визначається у додатку №2 Специфікація товару, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.3. договору ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, що оформлюються додатковою угодою. Не раніше, ніж через один місяць від дати початку постачання електричної енергії за цим договором, допускається зміна ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни електричної енергії на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення ціни договору. Зменшення ціни за одиницю електричної енергії здійснюється без обмежень строків і розмірів. У разі коливання ціни електричної енергії на ринку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю електричної енергії. Наявність факту коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується довідками відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку. За згодою сторін ціна за 1кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни. Зміна ціни за ІкВт/год електричної енергії оформшоється шляхом укладання додаткової угоди з урахуванням умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.4. договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії та актах прийняття-передавання товарної продукції за цим договором.

В п.п. 4.5., 4.6. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний банківський рахунок постачальника зазначений в договорі. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему та в інший, не заборонений чинним законодавством, спосіб. Обсяг та вартість фактично спожитої електричної енергії за цим договором визначається підписаними сторонами відповідними актами прийняття-передавання.

У п. 4.7. договору сторони передбачили, що оплата вартості електричної енергії здійснюється наступним чином: споживач здійснює авансовий платіж в розмірі до 80% вартості очікуваного обсягу споживання електричної енергії в наступному розрахунковому періоді, згідно відповідного рахунку постачальника, який виставляється ним впродовж поточного розрахункового періоду; з разі якщо вартість фактично спожитої електричної енергії (згідно акту прийняття-передавання товарної продукції) в розрахунковому періоді перевищує сплачену суму авансу, різниця оплачується споживачем згідно відповідного рахунку постачальника; в разі якщо сума сплаченого споживачем авансу перевищує вартість фактично спожитої у відповідний розрахунковий період електричної енергії, різниця зараховується як аванс наступного розрахункового періоду. Всі рахунки постачальника за цим договором оплачуються споживачем впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дня, наступного за днем отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку. Оплата рахунків за цим договором може буди здійснена споживачем протягом 90 (дев`яносто) робочих днів з дня, наступного за днем отримання їх оригіналів. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити номер цього Договору, чітку інформацію про суму платежу, ціну та обсяг, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п. 5.1. договору споживач має право: отримувати електричну енергію на умовах, визначених у цьому договорі; отримувати електричну енергію із забезпеченням рівня якості послуг, відповідно до вимог діючих стандартів якості, затверджених регулятором, а також на отримання компенсації за порушення таких вимог; безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та обов`язків, інформацію про ціну, порядок оплати спожитої електричної енергії, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього договору; безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші параметри власного споживання електричної енергії; звертатися до постачальника для вирішення будь-яких питань, пов`язаних з виконанням цього договору; вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків та актів прийняття-передавання товарної продукції і, у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою, вимагати організації та проведення звіряння (за необхідності із залученням постачальника послуг комерційного обліку та/або оператора системи) розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку; проводити звіряння фактичних розрахунків в установленому ПРРЕЕ порядку з підписанням відповідного акту.

В п. 5.2. договору передбачено, що споживач зобов`язується: забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору; укласти в установленому порядку договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи розподілу для набуття права на правомірне споживання електричної енергії та фізичну доставку електричної енергії до межі балансової належності об`єкта споживача; раціонально використовувати електричну енергію, обережно поводитися з електричними пристроями та використовувати отриману електричну енергію виключно для власного споживання та не допускати несанкціонованого споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник має право: отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію; контролювати правильність оформлення споживачем платіжних документів; ініціювати припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку та на умовах, визначених цим договором, та чинним законодавством; безперешкодного доступу до розрахункових засобів вимірювальної техніки споживача для перевірки показників фактично спожитих споживачем обсягів електричної енергії, за умови надходження від постачальника списку осіб для оформлення перепусток для проходу/проїзду на територію споживача. Витрати постачальника на оформлення перепусток для проходу/проїзду на територію споживача компенсації споживачем не підлягають; проводити разом зі споживачем звіряння фактично спожитих обсягів електричної енергії з підписанням відповідного акту; отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України; мати інші права, передбачені чинним законодавством і цим Договором.

За положеннями п. 6.2. договору постачальник зобов`язується: забезпечувати належну якість електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору; нараховувати і виставляти рахунки та акти прийняття-передавання товарної продукції споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором; надавати споживачу інформацію про його права та обов`язки, ціни на електричну енергію та їх складові, порядок оплати за спожиту електричну енергію, порядок зміни діючого постачальника та іншу інформацію, що вимагається цим договором та чинним законодавством, а також інформацію про ефективне споживання електричної енергії.

В п. 7.2. договору сторони узгодили, що припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за спожиту електричну енергію за цим договором.

За умовами п.п. 8.1., 8.2. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків; в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

У п. 12.1. договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо такі є) і діє до 31.12.2020р., а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електроенергію, відшкодування завданих збитків до повного виконання зобов`язань сторонами.

У заяві-приєднанні до договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору), серед іншого, сторонами визначені вид та адреси об`єктів, ЕІС-коди точок комерційного обліку споживача (згідно додатка до заяви-приєднання), зазначено найменування оператора, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії, - АТ Одесаобленерго (нове найменування АТ „ДТЕК Одеські електромережі), вказано початок постачання з 21 травня 2020 р.

У додатку № 2 до договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. „Специфікація товару визначено найменування товару, терміни постачання, очікуваний обсяг постачання електричної енергії, ціна за одиницю, а також сума без ПДВ, сума ПДВ та сума разом із ПДВ.

В додатку № 3 № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. визначено місце поставки (передачі) електричної енергії.

Як встановлено судом, додатковою угодою № 1 від 23.07.2020 р. та додатковою угодою № 2 до договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. сторонами викладено у новій редакції розділ 18 в частині інформації про постачальника та його банківські реквізити.

Відповідно до п.п. 15.1.-15.3. договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 36 Закону України Про публічні закупівлі. Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Зміни та доповнення до договору можуть бути внесені в порядку, передбаченому чинним законодавством та цим договором, тільки за домовленістю сторін, що оформлюються додатковими угодами до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Так, на підставі ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції, що діяла на момент оголошення процедури закупівлі, 31.12.2020 р. сторонами договору була укладені додаткова угода № 4 від 31.12.2020 р., згідно якої:

- сторонами викладено п. 1.4 договору у новій редакції, відповідно до якої загальний очікуваний обсяг постачання електричної енергії до 31.12.2020 р. визначено сторонами в обсязі 665765,8 кВт*год, а до 31.03.2021 в обсязі 782863,8 кВт*год (згідно додатку № 2 до цього договору), що відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи розподілу;

- п. 1.2 договору викладено в наступній редакції: 2.1. Розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020 р. 31.03.2021р.;

- пункт 4.1 розділу договору викладено в наступній редакції: 4.1. Загальна ціна цього договору визначається обсягом фактично спожитої електроенергії споживачем, проте у будь-якому разі не має перевищувати 1157460,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 231492,00 грн., разом ціна договору 1388952,00 грн. з ПДВ;

- п. 12.1 договору викладено у наступній редакції: 12.1. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (якщо такі є) і діє до 31.03.2021 р., а в частині здійснення розрахунків споживачем за фактично спожиту електроенергію, відшкодування завданих збитків до повного виконання зобов`язань сторонами;

- додаток № 2 до договору „Специфікація товару викладено у новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди.

Як вбачається з додатку № 2 до договору № 39-В-ІЗФ-20 від 07.05.2020 р. в новій редакції, сторонами визначено найменування товару, терміни постачання з урахуванням січня, лютого та березня 2021 р., очікуваний обсяг постачання електричної енергії, ціна за одиницю та зазначено, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 1157460,00 грн. без ПДВ, 231492,00 грн. сума ПДВ, разом з ПДВ - 1388952,00 грн.

Як з`ясовано судом, впродовж дії договору, починаючи з травня 2020 р., позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату за спожиту електроенергію та акти приймання передавання товарної продукції, які були отримані з боку відповідача та оплачені ним, а саме:

- № 2/П від 20.05.2020 р. за травень 2020 р. на суму 31300,07 грн., сплачено 26.05.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2744 в сумі 31300,07 грн.;

- № 1/П від 20.05.2020 р. за червень 2020 на суму 58000,49 грн., сплачено 03.06.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2768 в сумі 58000,49 грн.;

- № 1/1 від 03.06.2020 р. за травень 2020 р. на суму 3574,42 грн. , сплачено 23.06.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 2863 в сумі 3574,42 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/П від 17.06.2020 р. за липень 2020 р. на суму 92764,55 грн., сплачено 23.06.2020 згідно з платіжним дорученням № 2862 в сумі 92764,55 грн.;

- № 39-В-ІЗФ-20/1 від 01.08.2020 р. за липень 2020 р. на суму 116762,83 грн., сплачено 20.08.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3159 в сумі 116762,83 грн.;

- № 1/П від 27.08.2020 р. за серпень 2020 р. на суму 92764,55 грн., сплачено 31.08.2020 р., згідно з платіжним дорученням № 3198 в сумі 92764,55 грн.;

- № 1/1 від 03.09.2020 р. за серпень 2020 р. на суму 21275,45 грн., сплачено 15.09.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3267 в сумі 21275,45 грн.;

- № 1/1 від 01.10.2020 р. за вересень 2020 р. на суму 114070,20 грн. сплачено 19.10.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3443 в сумі 114070,20 грн.;

- № 1/1 від 01.11.2020 р. за жовтень 2020 р. на суму 93791,16 грн., сплачений 16.11.2020 р. згідно з платіжним дорученням № 3604 в сумі 93791,16 грн.;

- № 1/П від 27.10.2020 р. за листопад 2020 р. на суму 132520,79 грн., сплачено 16.11.2020 р. згідно з платіжним дорученням №3603 в сумі 132520,79 грн.;

- № 1/1 від 01.01.2021 р. за грудень 2020 р. на суму 277422,87 грн., сплачено 19.01.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 3983 в сумі 277422,87 грн.;

- № 1/П від 01.01.2021 р. за січень 2021 р. на суму 62470,30 грн., сплачено 25.01.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 4023 в сумі 62470,30 грн.;

- № 1/1 від 01.02.2021 р. за січень 2021 р. на суму 164698,18 грн., сплачено 23.02.2021 р. згідно з платіжним дорученням № 96 в сумі 164698,18 грн.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки АТ ДТЕК Одеські електромережі № 101/29/03-3289 від 10.06.2021 р., що надана у відповідь на лист ТОВ Енерджі-Агент № 1531/06/21 від 02.06.2021 р., ДП АМПУ ІФ ДП АМПУ спожило за лютий 2021 р. електричну енергію за усіма точками комерційного обліку в обсязі 101684 кВт.год.

Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. оператор системи надає послуги комерційного обліку споживачам. За пп. 6.1 та пп. 6.8 п. 6 розділу ХІІ Кодексу комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р. зчитування показів лічильників провадиться постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або оператором системи, або споживачем та передаються адміністратору комерційного обліку (АКО) для проведення розрахунків та виставлення рахунків учасникам ринку на основі фактичних даних комерційного обліку.

На підставі наданих АТ ДТЕК Одеські Електромережі даних ТОВ Енерджі-Агент було сформовано рахунок за спожиту електричну № 01210219 від 09.03.2021 р. та акт купівлі-продажу електричної енергії за період лютого 2021 р. на загальну вартість 201019,93 грн. з ПДВ, що було направлено на адресу відповідача. Як вбачається з листа від 25.03.2021р. №534/14-03-05, відповідач повідомив про отримання 12.03.2021р. оригіналу рахунку ТОВ Енерджі-Агент № 01210219 від 09.03.2021 р. для сплати за спожиту електричну енергію та акт купівлі-продажу електричної енергії. Однак, відповідачем за вказаним рахунком № 01210219 від 09.03.2021 р. за лютий 2021 р. на суму 201019,93 грн. було сплачено лише суму в розмірі 127536,14 грн. згідно платіжного доручення № 256 від 29.03.2021 р., внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість за лютий 2021 р. в сумі 73483,79 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Так, укладений між сторонами по справі договір, який за своєю природою є договором енергопостачання, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із частиною першою статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України Про ринок електричної енергії.

Частинами шостою, сьомою статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

За змістом частин другої, шостої та сьомої статті 56 Закону України Про ринок електричної енергії договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У пункті 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 1.2.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (пункт 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Згідно із пунктом 4.12. Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (пункт 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.14. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до пункту 4.21. Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 5.2.1., 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії та прийняття цієї електроенергії відповідачем є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити спожиту електроенергією відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно виставлених рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії.

Разом з тим слід зазначити, що відповідач не оспорює обсяги електроенергії, спожиті ним у спірний період за лютий 2021 року, а вказує на те, що оскільки ціна договору становить 1388952,00 грн. (з ПДВ), тому визначена позивачем сума за спожиту у лютому 2021 року електроенергію у розмірі 201019,93 грн. перевищує залишок суми за укладеним між сторонами договором на 73483,79 грн. Тому з метою оплати послуг за лютий 2021 року та уникнення заборгованості за договором ДП „Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Ізмаїльського морського порту) було оплачено лише 127536,14 грн.

Між тим суд зазначає, що перевищення розміру споживання електричної енергії не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплат за фактично спожиту електричну енергію та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 р. у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та у рішенні від 30.11.2004 р. у справі Бакалов проти України.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно того, що оплата рахунку від 09.03.2021 р. № 01210219 на загальну суму 201019,93 грн. призвела би до збільшення загальної ціни, визначеної в договорі, й тим самим до безпідставних змін істотних умов договору, всупереч ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції закону, чинній на час оголошення процедури закупівлі), під дію якого з огляду його укладення за результатом проведення відповідної процедури закупівлі підпадає договір.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про публічні закупівлі планування закупівель здійснюється на підставі наявної потреби у закупівлі товарів, робіт і послуг. Заплановані закупівлі включаються до річного плану закупівель. Закупівля здійснюється відповідно до річного плану (в редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 4 вказаної статті Закону України Про публічні закупівлі визначено, що для планування закупівель та підготовки до проведення закупівель замовники можуть проводити попередні ринкові консультації з метою аналізу ринку, у тому числі запитувати й отримувати рекомендації та інформацію від суб`єктів господарювання. Такі рекомендації та інформація можуть використовуватися замовником під час підготовки до проведення закупівлі, якщо вони не призводять до порушення статті 5 цього Закону. Консультації з ринком можуть проводитися через електронну систему закупівель шляхом надсилання запитань замовником та отримання відповідей від суб`єктів господарювання або шляхом організації відкритих зустрічей з потенційними учасниками. Проведення попередніх ринкових консультацій замовником не вважається участю суб`єктів господарювання у підготовці вимог до тендерної документації.

Крім того, п. 5 ч. 2 ст. 22 Закону України Про публічні закупівлі визначено, що у тендерній документації замовником зазначаються такі відомості: кількість товару та місце його поставки.

Відповідно з наведеного вбачається, що саме на замовника, в даному випадку Державне ДП Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії ДП Адміністрація морських портів України (адміністрація Ізмаїльського морського порту) покладено обов`язок із визначення необхідного обсягу електричної енергії для забезпечення власної діяльності, а також планування обсягів електричної енергії, яка була спожита у відповідні розрахункові періоди.

Законом України Про публічні закупівлі, зокрема ст. 36 (в редакції, що сторони застосували під час укладення додаткової угоди № 4 від 30.12.2020 р.), сторони були наділені правом змінювати умови договору про закупівлю, а саме було передбачено, що дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

ТOB Енерджі-Агент визнає, що між сторонами було узгоджено та підписано додаткову угоду №4 до договору, за якою сторони внесли зміни до п.1.4 договору в частині кількості електричної енергії в обсязі 782863,8 кВт.*год. Також вказаною угодою сторони виклали п.2.1 розділу 2 договору у новій редакції, згідно якої розрахунковий строк (термін) поставки товару: 01.05.2020-31.03.2021 р.

Між тим, з огляду на положення Закону України Про публічні закупівлі, саме відповідач як замовник повинен та має здійснювати прогноз та контроль власних обсягів споживання електроенергії. Тому при укладенні додаткової угоди № 4 відповідач повинен був зробити власний розрахунок обсягів споживання. Однак, здійснивши власне планування відповідних обсягів електричної енергії, що мала бути спожита останнім, і після цього споживши електричну енергію у більшому обсязі, відповідач необґрунтовано посилається на відсутність підстав для оплати спожитої у більшому обсязі електроенергії.

Також суд зазначає, що відсутність державних асигнувань на вказані цілі не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором (ст. 4, 48, 51 Бюджетного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Щодо доводів відповідача відносно того, що постачальником електричної енергії з моменту завершення договору з ТОВ Енерджі-Агент є саме постачальник останньої надії, оскільки сума договору сплачена у повному обсязі, тому договір вважається виконаним і згідно п.3.2.15 Правил постачальником має бути ПОН, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.15 ПРРЕЕ у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (за ініціативою електропостачальника) електропостачальник не пізніше ніж за 20 календарних днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії повинен повідомити про це споживача, відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника "останньої надії", на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати припинення постачання електричної енергії споживачу.

Споживач після отримання повідомлення електропостачальника має право ініціювати зміну електропостачальника у порядку, встановленому в розділі VI цих правил.

Вище зазначений пункт також кореспондується із пп. 10 п. 6.2 договору, за яким постачальник зобов`язується протягом 1 робочого дня від дати, коли постачальнику стало відомо про нездатність продовжувати постачання електричної енергії споживачу поінформувати споживача про його право вибору іншого електропостачальника та про наслідки невиконання таких дій, а також права споживача отримувати електричну енергію від постачальника останньої надії, та на відшкодування збитків, завданих у зв`язку з неможливістю подальшого виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

Однак, в даному випадку, господарський суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що відповідач, здійснюючи помилкове трактування поняття неспроможність продовжувати здійснення електропостачання, невірно посилається на положення ПРРЕЕ, оскільки фактично у ТОВ Енерджі-Агент були відсутні підстави для такого попередження, оскільки відсутні правові підстави, визначені ПРРЕЕ. Зокрема, у разі банкрутства, ліквідації, завершення строку дії або анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії попереднього електропостачальника, а також у разі припинення його участі на ринку електричної енергії електропостачальник повинен протягом 1 робочого дня повідомити про це споживача (споживачів), відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника останньої надії, на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача (таких споживачів), із зазначенням дати, з якої такий електропостачальник припинить здійснювати постачання електричної енергії споживачу (споживачам).

Крім того, згідно з п. 6.1.3. ПРРЕЕ зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника. але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.

Також п. 4.27 ПРРЕЕ визначає, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Проте, відповідачем не надано доказів відповідного звернення від відповідача до АТ ДТЕК Одеські електромережі та до ТОВ Енерджі-Агент про намір припинити дію договору, та матеріали справи такого звернення не містять.

Відповідно до п.6.2.2 ПРРЕЕ (у разі банкрутства, ліквідації, завершення строку дії або анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії попереднього електропостачальника, а також у разі припинення його участі на ринку електричної енергії електропостачальник повинен протягом 1 робочого дня повідомити про це споживача (споживачів), відповідного (відповідних) оператора (операторів) системи та постачальника останньої надії, на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача (таких споживачів), із зазначенням дати, з якої такий електропостачальник припинить здійснювати постачання електричної енергії споживачу (споживачам).

За таких обставин, суд вважає, що у позивача були відсутні правові підстави щодо повідомлення про неможливість здійснення постачання електричної енергії та про припинення дії вищезазначеного договору, та переведення відповідача на постачання електричної енергії постачальником останньої надії, з огляду на продовження його дії до 31.03.2021 р. додатковою угодою № 4.

Відтак, посилання відповідача на п. 3.2.15 ПРРЕЕ як на підставу часткової неоплати за електроенергію за лютий 2021 року є безпідставними, оскільки термін дії договору не був закінчений у лютому 2021 р.

При цьому стосовно вказаних відповідачем у запереченнях тверджень про допущені позивачем помилки при розрахунку позовних вимог суд зазначає про їх необґрунтованість з огляду на те, що відповідач здійснює розрахунок надлишкового обсягу електричної енергії, виходячи із кількості кіловат годин, які обумовлені між сторонами умовами договору та додатковою угодою № 4, при цьому невірно визначає залишок заборгованості, співставляючи обсяги поставленої електричної енергії за актами прийняття-передавання електричної енергії із обсягами, визначеними додатковою угодою № 4, оскільки у розрахункових періодах з 2020р. - 2021р. у відповідача були установлені та визначені різні тарифи на електричну енергію, а не один фіксований тариф.

Відтак, господарським судом встановлено, що відповідач безпідставно не здійснив повну оплату за спожиту електричну енергію за лютий 2021 р., у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що загальна заборгованість відповідача за вказаний період складає 73483,79 грн.

Наразі несплатою позивачу вищевказаної суми заборгованості за спожиту електроенергію відповідач порушив умови укладеного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 73483,79 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано належних доказів повної оплати за спожиту електричну енергію за лютий 2021 р. на спірну суму коштів у встановлений строк, суд погоджується з доводами позивача про існування у відповідача простроченого невиконаного зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії.

В свою чергу згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів оплати за поставлену електроенергію, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 1972,35 грн. (969,75 грн. за період прострочення з 24.07.2021 р. по 31.12.2021 р + 1002,6 грн. за період прострочення з 01.01.2022 р. по 15.06.2022 р.). Судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем невірно, оскільки допущено технічну помилку, адже за заборгованістю у розмірі 73483,79 грн. 3% річних за період з 24.07.2021 р. по 31.12.2021 р. складають 972,4 грн., а не 969,75 грн. В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума 3 % річних є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума 3% річних, яка заявлена позивачем остаточно в розмірі 1972,35 грн.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1972,35 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат було здійснено позивачем невірно, з огляду на застосування сукупного індексу інфляції не у повному розмірі. Так, позивачем за період з 24,07.2021 р. по 15.06.2022 р. нараховано 12652,66 грн. (2452,96 грн. за період прострочення з 24.07.2021 р. по 31.12.2021 р + 10199,70 грн. за період прострочення з 01.01.2022 р. по 15.06.2022 р.). Зокрема під час обчислення розміру інфляції за період 24.07.2021 р. по 31.12.2021 р. позивач застосовував індекс інфляції - 103,3381 %, в той час як за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді індекс інфляції дорівнював 103,338162, одночасно під час здійснення розрахунків за період з 01.01.2022 р. по 15.06.2022 р. позивачем враховано індекс інфляції 113,8802 %, в той час коли за даними Державної служби статистики України він складає 113,880287 %. Відтак, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції за весь період прострочення складає 12652,77 грн. (2453,01 грн. за період прострочення з 24.07.2021 р. по 31.12.2021 р + 10199,76 грн. за період прострочення з 01.01.2022 р. по 15.06.2022 р.). В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем остаточно в розмірі 12652,66 грн.

Стосовно вимоги позивача про зазначення в резолютивній частині судового рішення формули розрахунку нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Так, застосування вищезазначених положень ГПК є правом суду, також на час ухвалення рішення у цій справі відсутні приписи законодавства України, які регулюють нарахування відсотків, з урахуванням яких суд міг би визначити відповідні нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення, а відтак суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків, а може застосувати лише передбачені законодавством приписи. До того ж суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в судовому порядку з позовом про нарахування інфляційних та 3% річних на суму боргу за період, неохоплений вказаним рішенням, до фактичного його погашення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідіність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) про стягнення заборгованості в розмірі 88108,80 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ) в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, буд 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енерджі-Агент (65026, м. Одеса, Приморський бульвар, будинок 14, офіс 5; ) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 73483/сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят три/ грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 1972/одна тисяча дев`ятсот сімдесят дві/ грн. 35 коп., інфляційні витрати у розмірі 12652/дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят дві/грн. 66 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481/дві тисячі чотириста вісімдесят одна/грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 22 серпня 2022 р.

Суддя В.С. Петров