РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2022Справа № 910/17639/21

За позовомДержавного підприємства "Укркосмос"
доМіністерства фінансів України
третя особа,яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: - Державне космічне агентство України
провизнання пункту Договору в частині строку відшкодування витрат недійсним та про зобов`язання змінити пункт Договору
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Штіфонов П.С. - представник за довіреністю;

від відповідача: Гавриляко О.М. - представник за довіреністю;

від третьої особи: Кучма Л.М. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/17639/21 за позовом Державного підприємства "Укркосмос" до Міністерства фінансів України відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати п. 6.3. договору № 28010-02/137 від 15.12.2009 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути на виконання гарантійних зобов`язань Кабінетом Міністрів України (в редакції Додаткового договору № 2/28010-02/137-2 від 27.12.2011) в частині визначення моменту початку відшкодування витрат недійсним;

- змінити п. 6.3. договору № 28010-02/137 від 15.12.2009 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути на виконання гарантійних зобов`язань Кабінетом Міністрів України (в редакції Додаткового договору № 2/28010-02/137-2 від 27.12.2011) у зв`язку з істотною зміною обставин та викласти його в наступній редакції: "У разі виникнення витрат, відшкодувати ці витрати за рахунок надходжень від використання ресурсу супутника зв`язку протягом 8 (восьми) років щоквартально рівними частинами шляхом перерахування відповідної суми на користь держави Україна на вказаний Міністерством рахунок Державної казначейської служби України у валюті Кредиту (або національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день здійснення платежу)".

Оскільки, ДП "УКРКОСМОС" утворено Державним космічним агентством України та належить до його сфери управління, а Агентство як державний замовник національної супутникової системи зв`язку є відповідальним за задоволення пріоритетних державних потреб у реалізації проекту створення національної супутникової системи зв`язку, то суд дійшов висновку про наявність підстав для залучення його до участі в справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 11.08.2022.

Безпосередньо в судовому засіданні 11.08.2022 представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову, а представник відповідача навпаки - заперечував.

Представник третьої особи доводи позивача підтримав.

Суд заслухав вступне слово учасників процесу, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 11.08.2022 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2007 Кабінетом міністрів України прийнято постанову № 696 "Про заходи щодо створення національної супутникової системи зв`язку".

01.07.2009 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 718 від 01.07.2009, якою затверджено Порядок надання у 2009 році державних гарантій щодо фінансування робіт із створення "Національної супутникової системи зв`язку" (далі також "НССЗ") в рамках Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 з футболу.

15.012.2009 між Міністерством фінансів України та Державним підприємством "Укркосмос" (як позичальником) було укладено договір № 28010-02/137 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути на виконання гарантійних зобов`язань Кабінетом Міністрів України, враховуючи зобов`язання, що випливають з Кредитного договору від 15.12.2009, укладеного між ДП Укркосмос" та Export Development Canada (Канадською експертною агенцією як кредитором) та Державної гарантії щодо виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором та законодавства України.

Відповідно до 2.1. договору № 28010-02/137, його укладено відповідно до ст. 17 Бюджетного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 № 718 "Про надання у 2009 році державних гарантій щодо фінансування робіт із створення національної супутникової системи зв`язку в рамках Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 з футболу".

У розділі 1 сторони договору встановили, зокрема, що:

- Кредит - грошові кошти в сумі 292 433 560, 00 дол США, які надаються кредитором позичальнику на умовах, викладених у кредитному договорі, на фінансування робіт із створення національної супутникової системи зв`яжу (далі - цільове використання кредиту);

- Гарант - Кабінет Міністрів України;

- Витрати (в редакції Додаткового договору № 2/28010-02/137-2 від 27.12.2011) - кошти Державного бюджету України, сплачені на виконання Гарантом гарантійних зобов`язань з повернення та обслуговування кредиту; не обслуговування кредиту та внесення плати за надання Державної гарантії за відповідною бюджетною програмою.

Позичальник вживає заходів щодо недопущення Витрат, а у разі їх виникнення відшкодовує їх відповідно до умов договору. Виконання зобов`язань позичальника щодо відшкодування витрат забезпечується:

- заставою майнових прав за Контрактом на поставку супутника (виведення на орбіту), що укладений між позичальником та MacDonald Dettwiler and Assiciates Corporation 22.06.2009;

- заставою майнових прав за всіма контрактами, що будуть укладатися позичальником з користувачами супутникового ресурсу;

- правом договірного списання коштів у сумі невиконаних зобов`язань за підпунктами 6.3., 6.4., 8.3. та 8.4 договору на користь та на вимогу Мінфіну з усіх поточних та вкладних (депозитних) рахунків позичальника (п. 3.1., 3.2. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору в редакції Додаткового договору № 2/28010-02/137-2 від 27.12.2011, у разі виникнення Витрат, відшкодувати ці Витрати протягом 8 років щоквартально рівними частинами, починаючи з 2020 року, шляхом перерахування відповідної суми на користь держави України на вказаний Мінфіном рахунок Державної казначейської служби України у валюті Кредиту (або у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день здійснення платежу).

Згідно з п. 9.5., цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків, передбачених договором, кредитним договором.

Як наголошує позивач, постанову КМУ від 01.07.2008 № 718 було доповнено положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 № 1377 "Про деякі питання створення національної супутникової системи зв`язку", згідно якої Урядом України було визначено, що погашення і обслуговування запозичення, здійсненого ДП "Укркосмос" для виконання робіт із створення національної супутникової системи зв`язку, та внесення плати за надання державних гарантій, зазначених у п. 2 постанови КМУ від 01.07.2009 № 718 "Про надання у 2009 році державних гарантій щодо фінансування робіт зі створення національної супутникової системи зв`язку в рамках державної цільової програми підготовки та проведення Україною фінальної частини чемпіонату Європи 2012 з футболу", здійснюються за рахунок видатків державного бюджету в межах загального обсягу бюджетних призначень, передбачених Державному космічному агентству на погашення і обслуговування такого запозичення, з наступним відшкодуванням витрат державного бюджету за рахунок надходжень від використання ресурсу супутника зв`язку на умовах, визначених Міністерством фінансів та державним підприємством "Укркосмос". Вказана постанова набрала чинності 13.01.2012.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві надіслало на адресу Головного управління ДПС у м. Києві подання від 29.07.2020 № 183 про стягнення простроченої заборгованості (сплата основного боргу за кредитом, наданим державою або під гарантії держави (договір від 15.12.2009 № 28010-02/137) станом на 01.07.2020 у сумі 583 304 150, 13 грн, що еквівалентно 21 852 941, 40 дол США та подання від 29.07.2020 № 184 щодо стягнення простроченої заборгованості сплата пені на заборгованість по основному боргу) станом на 01.07.2020 у сумі 15 764 936, 97 грн.

Головне управління ДПС у м. Києві звернулась 24.11.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДП "Укркосмос" про стягнення простроченої заборгованості у розмірі 599 069 087,10 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, договір № 28010-02/137 не було приведено у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 № 1377, а в п. 6.3. цього договору не вказано джерело фінансування, за рахунок якого позивач має здійснювати відшкодування витрат державного бюджету на погашення і обслуговування запозичення.

Позивач також вважає, що з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України пункт 6.3 Договору №28010-02/137 від 15.12.2009 (в редакції Додаткового договору №2/28010-02/137-2 від 27.12.2011) має бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на таке:

- у позивача на сьогодні існує заборгованість перед державою за бюджетними позичками;

- однією з підстав звернення позивача до суду є розгляд адміністративної справи № 640/28430/20 щодо стягнення простроченої заборгованості за договором;

- забороняється реструктуризація заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) або під державні (місцеві) гарантії;

- визнання п. 6.3. договору в частині відшкодування витрат недійсним та про зобов`язання змінити п. 6.3. договору, у спірних правовідносинах не буде мати на меті поновлення прав позивача, які він вважає порушеними, оскільки ініціювання даного позову направлено на незгоду із заборгованістю за бюджетними позичками у розмірі 599 069 087 грн, а також неможливістю виконання умов договору щодо відшкодування витрат державного бюджету;

- у Мінфіну відсутній обов`язок щодо внесення змін певного змісту до укладеного договору, оскільки такий обов`язок не передбачений законодавчо;

- наявності всіх чотирьох умов, необхідних для зміни договору, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладення договору, позивачем не доведено.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Договір №28010-02/137 заснований на державному замовленні, цивільні права і обов`язки сторін виникли безпосередньо із їх дій, які передбачені актами цивільного законодавства.

Договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення (ч. 1 ст. 183 ГК України).

Держава в особі Кабінету Міністрів України виступає гарантом за зобов`язаннями державних замовників (ч. 2 ст. 183 ГК України).

1) Щодо вимоги про визнати п. 6.3. договору № 28010-02/137 від 15.12.2009 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути на виконання гарантійних зобов`язань Кабінетом Міністрів України (в редакції Додаткового договору № 2/28010-02/137-2 від 27.12.2011) в частині визначення моменту початку відшкодування витрат недійсним суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Позивач обґрунтовуючи заявлений позов наголосив, що Кабінет Міністрів України у п. 1 своєї постанови від 26.12.2011 № 1377 чітко визначив джерело, за рахунок якого здійснюється відшкодування витрат державного бюджету на погашення і обслуговування запозичення - надходження від використання ресурсу супутника зв`язку. При цьому, використання ресурсу супутника зв`язку та мовлення, відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.2007 № 696 починає здійснюватися після його запуску та введення в експлуатацію.

ДП "Укркосмос" вважає, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України передбачено джерело відшкодування витрат з ресурсу супутника зв`язку, то і відшкодування таких витрат має здійснюватися з моменту, коли супутник зв`язку буде запущений на орбіту, введений в експлуатацію та ДП "Укркосмос" буде отримувати плату за надання цього ресурсу операторам супутникового зв`язку та мовлення та іншим споживачам. Однак, п. 6.3. договору в частині визначення моменту початку відшкодування витрат суперечить п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1377 від 26.12.2011, виконання якої є обов`язковим для сторін.

Як стверджує відповідач, з метою захисту інтересів держави та відповідно до законодавства Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ДП «Укркосмос» про стягнення заборгованості за бюджетними позичками у розмірі 599 069 087, 10 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 174 затверджено Порядок обліку заборгованості (далі - Порядок), в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості.

Цей Порядок регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб`єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички / фінансову допомогу у 1993 - 1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками / фінансовою допомогою. Встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками / фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993 - 1998 роках. Облік заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами ведеться Мінфіном та банком-агентом у валюті кредиту, в якій вони надані.

Кошти в національній валюті, що надходять в рахунок погашення заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами та нарахованої на її суму пені зараховуються на окремий рахунок, відкритий у Державній казначейській службі.

Також відповідно до частини тринадцятої статті 17 Бюджетного кодексу України забороняється реструктуризація заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими державою Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) або під державні (місцеві) гарантії, за кредитами з бюджету, крім розстрочення її сплати під час санації такого суб`єкта господарювання за участю інвестора, який бере на себе солідарні зобов`язання щодо погашення такої заборгованості, на строк не більше трьох років на підставі договору, укладеного між таким суб`єктом господарювання, інвестором та податковим органом.

Крім того частиною чотирнадцятої статті 17 Бюджетного кодексу України визначено, що забороняється списання заборгованості суб`єктів господарювання перед державою Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) або під державні (місцеві) гарантії, кредитами з бюджету, крім заборгованості суб`єктів господарювання, визнаних у встановленому порядку банкрутами, вимоги щодо погашення заборгованості яких не були задоволені у зв`язку з недостатністю їхніх активів і стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом, а також крім заборгованості, щодо стягнення якої судом прийнято рішення не на користь держави, яке набрало законної сили, та/або стягнення якої в судовому порядку є неможливим або недоцільним. Порядок списання такої заборгованості визначається Кабінетом Міністрів України.

У Міністерства фінансів України відсутній обов`язок щодо внесення змін певного змісту до укладеного договору, оскільки такий обов`язок не передбачений законодавчо.

Відповідно до статті 19 Конституції України Мінфін, діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Вимоги щодо визнання недійсним та зміни пункту 6.3. Договору ДП «Укркосмос» обґрунтовує тим, що на його думку, Мінфін, реалізуючи свої владні повноваження, має актуалізувати зміст договору від 15.12.2009 № 28010-02/137 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, укладеного між ДП «Укркосмос» та Мінфіном, у відповідність з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2011 №1377 «Деякі питання створення національної супутникової системи зв`язку».

При цьому, позивач не наводить норм законів, а також норм Постанови № 1377 та / або положень договору, якими передбачено обов`язок Мінфіну як суб`єкта владних повноважень вносити зміни певного змісту до укладеного договору.

Зміст листів ДП «Укркосмос» від 09.12.2020 № 386/2020 до Мінфіну та від 29.12.2020 № 399/2020 до Кабінету Міністрів України, який надісланий Секретаріатом кабінету Міністрів України до Мінфіну для розгляду в установленому порядку, свідчить про відсутність обов`язку Мінфіну щодо внесення змін певного змісту до укладеного договору зважаючи на таке.

У листі ДП «Укркосмос» від 09.12.2020 № 386/2020 до Мінфіну на стор. 2 заявник зазначає, що «пунктом 9.3 Договору обумовлено, що зміни та доповнення до Договору вносяться шляхом укладення додаткових договорів між Сторонами, які вважаються його невід`ємними частинами. На виконання даних вимог, між ДП «Укркосмос» та Міністерством фінансів України було укладено Додатковий договір № 1 від 24.06.2010 та Додатковий договір № 2 від 27.12.2011».

У листі ДП «Укркосмос» від 29.12.2020 № 399/2020 до Кабінету Міністрів України, який надісланий Секретаріатом Кабінету Міністрів України до Мінфіну для розгляду в установленому порядку, заявник просить Кабінет Міністрів України:- надати розпорядження Мінфіну щодо відкликання подань Головного управління Державної казначейської служби України від 29.07.2020 № 183 та від 29.07.2020 № 184, сформованих та направлених до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на підставі інформації, отриманої від Мінфіну щодо виконання Державним підприємством "Укркосмос" умов Договору № 28010-02/137 від 15.12.2009 про порядок відшкодування витрат державного бюджету; - надати розпорядження Мінфіну щодо приведення Договору у відповідність до Постанови № 1377.

Таким чином, необхідність внесення змін до договору ДП «Укркосмос» у своїх листах, а наразі в позовній заяві обґрунтовує неможливістю виконання ним умов укладеного договору щодо відшкодування витрат державного бюджету.

Водночас, на листи ДП «Укркосмос» від 09.12.2020 № 386/2020 та від 29.12.2020 № 399/2020 Мінфіном надана відповідь від 18.03.2021 № 12010-11/98-3/8804, у якій повідомлено наступне:

«ДП «Укркосмос» у рамках кредитної угоди від 15.12.2009 було отримано кредит під державну гарантію від Канадської Експортної Агенції в обсязі 292,4 млн. доларів США з метою створення національної супутникової системи зв`язку із супутником «Либідь».

Кошти на виконання боргових зобов`язань за Кредитом, були передбачені у державному бюджеті за бюджетною програмою головного розпорядника Державного космічного агентства України за КПКВК 6381130 «Виконання боргових зобов`язань за кредитом, залученим під державну гарантію для реалізації проекту «Створення Національної системи супутникової системи зв`язку».

Відповідно до додаткового договору від 27.12.2011 № 2 до договору від 15.12.2009 № 28010-02/137 про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути на виконання гарантійних зобов`язань Кабінетом Міністрів України, укладеного між ДП «Укркосмос» та Міністерством фінансів України (далі - Договір про відшкодування), у разі виникнення витрат ДП «Укркосмос» зобов`язалось відшкодувати ці витрати протягом восьми років щоквартально рівними частинами починаючи з 2020 року (копії розрахунків та графіка погашення заборгованості перед державою, які було надано листом Державного космічного агентства України від 28.09.2011, додаються).

Витрати за договором про відшкодування - кошти державного бюджету, сплачені на конання гарантійних зобов`язань з повернення та обслуговування Кредиту, кошти державного бюджету, сплачені на обслуговування Кредиту та внесення плати за надання державної гарантії за згаданою бюджетною програмою в загальній сумі 349 647,70 тис. доларів США.

Унаслідок невиконання ДП «Укркосмос» своїх зобов`язань за договором про відшкодування станом на 01.03.2021 сума простроченої заборгованості підприємства перед державою становить 43 705,96 тис. доларів США. Сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості, становить 88 824,71 тис. гривень.

Відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 05.01.2021 Державне космічне агентство України листами від 01.02.2021 та 11.02.2021 повідомило Міністерство фінансів України про непогодження проекту і додаткового договору № 3 до Договору про відшкодування та щодо створення Міжвідомчої робочої групи з метою аналізу пропозицій інвесторів стосовно завершення реалізації проекту створення національної супутникової системи зв`язку, яка створюється на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра з питань стратегічних галузей промисловості України О. Уруського від 03.12.2020 № 48315/2/1-20.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України листом від 16.01.2021 повідомило про відсутність повноважень щодо регулювання питання, порушеного у листі ДП «Укркосмос» від 29.12.2020 № 399/2020. Від Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 05.01.2021 № 176/0/2-21 пропозиції та інформація до Міністерства фінансів України не надходили».

З пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1377 26.12.2011 то вбачається наступне: «Установити, що погашення і обслуговування запозичення, здійсненого державним підприємством Укркосмос" для виконання робіт із створення національної супутникової системи зв`язку, та внесення плати за надання державних гарантій, зазначених у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 1 липня 2009 р. N 718 ( 718-2009-п) "Про надання у 2009 році державних гарантій щодо фінансування робіт із створення національної супутникової системи зв`язку в рамках Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу" (Офіційний вісник країни, 2009 р., N 52, ст. 1793), здійснюються за рахунок видатків державного бюджету в межах загального обсягу бюджетних призначень, передбачених Державному космічному агентству на погашення і обслуговування такого запозичення, з наступним відшкодуванням витрат державного бюджету за рахунок надходжень від використання ресурсу супутника зв`язку на умовах, визначених Міністерством фінансів та державним підприємством "Укркосмос".

Тобто, постановою встановлено (першочергово) відшкодування витрат державного бюджету на погашення і обслуговування запозичення здійснюються за рахунок видатків державного бюджету в межах загального обсягу бюджетних призначень, передбачених Державному космічному агентству на погашення і обслуговування такого запозичення, (і тільки тоді) з наступним відшкодуванням витрат державного бюджету за рахунок надходжень від використання ресурсу супутника зв`язку на умовах, визначених Міністерством фінансів та державним підприємством "Укркосмос", а не як намагається переконати позивач, що одним та єдиним джерелом відшкодування є надходження від використання ресурсу супутника зв`язку.

З огляду на наведені вище обставини суд не вбачає підстав для визнання недійсним п. 6.3. договору, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

2) Стосовно заявленої позовної вимоги про зміну п. 6.3. у зв`язку з істотною зміною обставин суд наголошує на такому.

Як вбачається із доводів, наведених у позові, ДП "Укркосмос" посилається на наявність одразу чотирьох умов для зміни договору № 28010-02/137 у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору.

В контексті даного спору, згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 8 ст. 188 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Разом з тим, частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, в силу ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ч. 1 ст. 217 Цивільного кодексу України).

Укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством (ч. 3 ст. 183 ГК України).

Ухилення від укладення договору за державним замовленням є порушенням господарського законодавства і тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами. Спори, пов`язані з укладенням договору за державним замовленням, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку (ч. 3 ст. 183 ГК України).

Згідно зі ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Статтею 187 ГК України внормовано, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Статтею 652 ЦК України внормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з частиною 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї намагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частиною 4 статті 652 ЦК України передбачено, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Поняття "істотна зміна умов" є оціночним поняттям, оскільки ЦК України не містить дефініції вказаного поняття, а лише наводить характерні ознаки цього поняття.

Крім того, необхідно враховувати що істотна заміна обставин повинна статися не внаслідок поведінки контрагентів договору, а бути результатом певної дії ззовні, тобто відбувається зміна певних обставин, які є зовнішніми відносно правового обов`язку, що існує між контрагентами даного договору.

Застосування ст. 652 ЦК України не пов`язане з порушенням договору іншою стороною, дана стаття може застосовуватися лише у тому разі, коли сторона отримає належне виконання за договором.

Аналіз судової практики свідчить про те, що суди не визнають істотною зміною обставин фінансову кризу, інфляційні процеси, банкрутство суб`єкта господарювання, проведення антитерористичної операції.

Виникнення правовідносин між сторонами за договором № 28010-02/137 вже відбулося, зобов`язання відповідачем вже виконано, а додатковими договорами неодноразово вносилися зміни до п. 6.3. договору.

Враховуючи фактичні обставини справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що наявності всіх чотирьох умов, необхідних для зміни договору, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивачем не доведено, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Укркосмос" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.08.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко