ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 Справа № 914/4024/21

За позовом:Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « 22-го Січня, 26А», м. Дрогобич, Львівська обл.
до відповідача:Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник», м. Дрогобич, Львівська обл.
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , м. Львів

про:скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень
Суддя - Р.В. Крупник Секретар - О.О. Шевчук
Представники сторін:
від позивача:І.Є. Мхітарян - голова ОСББ; О.В. Партика - адвокатка;
від відповідача:І.М. Голик - голова ОК; М.В. Ганущин - адвокатка;
від третьої особи:П.Я. Фляк.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСББ « 22-го Січня, 26 А» (далі - Позивач, ОСББ) до ОК «Правоохоронник» (далі - Відповідач) про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права.

Ухвалою від 29.12.2021 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 13.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 14.02.2022.

14.02.2022 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді Крупника Р.В. (ЛН №3121865-1).

Ухвалою від 16.02.2022 підготовче засідання у справі призначено на 28.02.2022.

Ухвалою від 28.02.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 28.03.2022.

У судових засіданнях, що відбулись 28.03.2022 та 15.04.2022 оголошувалась перерва, востаннє до 29.04.2022.

29.04.2022 суд прийняв подану позивачем заяву про зміну предмету позову до розгляду і постановив здійснювати розгляд справи з її урахуванням та оголосив перерву у судовому засіданні до 20.05.2022.

Ухвалою від 20.05.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 06.06.2022.

Ухвалою від 06.06.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 20.06.2022.

20.06.2022 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 01.07.2022.

Ухвалою від 01.07.2022 суд залучив до участі у справі ОСОБА_1 в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відклав підготовче засідання на 14.07.2022.

В судовому засіданні 14.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 12.08.2022.

Позивач та її представниця в судове засідання 12.08.2022 з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, заяві про зміну предмета спору та письмових поясненнях по справі.

Відповідач та його представниця в судове засідання 12.08.2022 з`явилися, проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні повністю.

Третя особа в судове засідання 12.08.2022 з`явилася, позовні вимоги підтримала.

КЛОПОТАННЯ СТОРІН.

10.08.2022 на електронну адресу суду від представниці відповідача надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог з додатковими доказами долученими до цих пояснень. В судовому засіданні 12.08.2022 представниця заявила усне клопотання про поновлення строків для подання доказів та долучення до матеріалів справи цих пояснень із доказами.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що вказані докази вона не могла об`єктивно подати під час підготовчого провадження, оскільки необхідність у їх поданні виникла після ознайомлення із поясненнями ОСОБА_1 , котрі він подав 14.07.2022. В цей же день, судом було закрито підготовче провадження у справі.

Представниці позивача та третя особа заперечили щодо клопотання відповідача.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши усно заявлене клопотання відповідача про поновлення строків, заслухавши думку сторін, суд ухвалив з підстав наведених в клопотанні визнати причини пропуску відповідачем строків для подання доказів поважними, поновити відповідні строки та долучити до матеріалів справи додаткові пояснення по суті позовних вимог від 10.08.2022 з доданими до них доказами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано наступним:

1) 16.02.2020 зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 прийнято рішення створити ОСББ « 22-го Січня, 26А». 18.02.2020 здійснено державну реєстрацію вказаного ОСББ.

2) Рішенням Дрогобицької міської ради №199 від 05.03.2021 позивачу надано в постійне користування земельну ділянку площею 143 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:014:0233 для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку, а також земельну ділянку площею 1408 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:014:0281 для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку. На підставі даного рішення позивач 18.03.2021 зареєстрував право постійного користування земельним ділянками у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

3) 04.04.2020 Державним реєстратором Солонківської сільської ради Пустомитівського району зареєстровано право власності відповідача на 15 машино-місць, загальною площею 187,5 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності слугували: сертифікат ДАБІ, серія та номер: ЛВ 84 від 11.03.2019; рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019; технічні паспорти від 26.03.2020, видані ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство».

4) На думку позивача, державна реєстрація права власності відповідача на машино-місця, що є частиною площі земельної ділянки комунальної власності є незаконною, оскільки відбулася без правовстановлюючих документів на них. Зокрема, відповідачу не надавався дозвіл на будівництво та влаштування 15 машино-місць на земельних ділянках кадастровий №:01:014:0233 та кадастровий №:01:014:0281; вказані земельні ділянки були надані в оренду відповідачу для будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку, а не машино-місць; Дрогобицькою міською радою не надавалася згода відповідачу на реєстрацію прав власності на них. Також державна реєстрація права власності відповідача на машино-місця порушує його права, оскільки спільним майном багатоквартирного будинку є прибудинкова територія, яка призначена для користування та задоволення потреб усіх співвласників цього будинку, однак реєстрація машино-місць на вказаній території та за адресою багатоквартирного будинку унеможливлює реалізацію цих прав.

5) Як зазначає позивач, з підстав незаконності реєстрації права власності відповідача на машино-місця та порушення прав позивача, останній звертався до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного реєстратора Солонківської сільської ради та ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування державної реєстрації права власності на одне машино-місце (з п`ятнадцяти). Рішенням господарського суду від 02.08.2021 у справі № 914/1063/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 позовні вимоги задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на машино-місце №1 за адресою: м. Дрогобич, вул. 22 січня, 26А. Вказаними рішеннями встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для даної справи.

Таким чином з наведених вище підстав, позивач просить скасувати державну реєстрацію та припинити право власності відповідача на 14 машино-місць, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з закриттям відповідних розділів.

Аргументи відповідача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, виходячи з такого:

1) Відповідач здійснив реєстрацію права власності на машино-місця правомірно, оскільки в нього були в оренді дві земельні ділянки (кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281) для будівництва та обслуговування житлового будинку; проектом будівництва будинків було передбачено влаштування стоянки для автомобілів; будинок належним чином побудовано та введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом серія ЛВ №84 від 12.03.2019; рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №307 від 21.12.2018 відповідачу надано дозвіл на влаштування благоустрою для обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , проектом котрого передбачено влаштування гостьової автостоянки на 21 машино-місце; рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019 присвоєно поштову адресу побудованому відповідачем багатоквартирному житловому будинку, в т.ч. і машино-місцям; 26.03.2020 відповідачем виготовлено технічні паспорти на кожне машино-місце. А тому, на думку представниці відповідача, останнім було дотримано всіх вимог та подано всі необхідні документи для реєстрації права власності на спірні машино-місця. Відтак підстави для скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію цього права - відсутні.

2) Позовні вимоги є безпідставними, оскільки реєстрація права власності за відповідачем на машино-місця жодним чином не порушує прав позивача, оскільки станом на момент цієї реєстрації (04.04.2020) позивач не був користувачем земельних ділянок кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281 і ці ділянки знаходилися в оренді відповідача. Крім цього, з 14 спірних машино-місць, на земельній ділянці, яка на момент розгляду справи перебуває в користуванні позивача (кадастровий №:01:014:0281) знаходиться лише 6 машино-місць (№2-№7). Натомість 8 машино-місць (№8-№15) знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328, яка не перебуває у власності чи користуванні позивача.

3) Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Зокрема, обраний спосіб захисту (скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права) міг би мати місце, якби у випадку з припиненням права власності одночасно відновлювалося попереднє право власності або визнавалося право власності за іншою особою. Однак, це неможливо, позаяк першим та єдиним власником паркомісць є відповідач, а у позивача відсутні документи, які б підтверджували або ж встановлювали його право власності. За таких умов, у випадку задоволення позовних вимог, спірні машино-місця надалі існуватимуть в реєстрі, матимуть реєстраційні номери, однак не матимуть власника та будуть безхазяйними.

Аргументи третьої особи.

Як зазначає ОСОБА_1 він є власником земельної ділянки кадастровий №:01:014:0328 на котрій, зі слів відповідача, знаходиться вісім машино-місць (№8 - №15). Однак вказане не відповідає дійсності, оскільки візуально визначити розташування машино-місць неможливо, оскільки відсутні будь-які ознаки їх облаштування та встановлення. Враховуючи те, що підставою реєстрації права власності на машино-місяця слугував Сертифікат серія ЛВ №84 від 12.03.2019, то відповідно ці елементи благоустрою відносилися до багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 . Якщо б вказані машино-місця, які мали б бути облаштовані до грудня 2018 року, знаходилися на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328, то вказане б унеможливило отримання даної ділянки у власність фізичній особі ( ОСОБА_2 ) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Враховуючи викладене, третя особа просить позовні вимоги задовольнити повністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

18.02.2020 зареєстроване ОСББ « 22-го Січня, 26-А», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.02.2020 (Т. 1 а.с. 23).

Згідно п. 2.1 Статуту ОСББ (Т. 1 а.с. 24-28) воно створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю ОСББ (п. 3.2 Статуту).

05.03.2021 Дрогобицькою міською радою прийняте рішення №199 (Т. 1 а.с. 38) згідно котрого надано ОСББ в постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме:

- земельну ділянку площею 143 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:014:0233;

- земельну ділянку площею 1408 кв.м. на вул. 22 січня, 26А, кадастровий №:01:014:0281.

16.03.2021 позивач зареєстрував право постійного користування на вказані земельні ділянки, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №248726852 та №248746624 від 18.03.2021 (Т. 1 а.с. 39-41).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, будівництво багатоквартирного житлового будинку у АДРЕСА_1 , який складається з двох секцій (Секція 2 - перша черга будівництва; Секція 1 - друга черга будівництва) здійснював відповідач.

Для здійснення будівництва відповідач, зокрема:

- розробив в 2016 році містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками для будівництва багатоквартирного житлового будинку (Т. 1 а.с. 144-148);

- розробив Проект будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_3 Т. 1 а.с. 152-159);

- отримав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Дрогобич на вул. 22 Січня від 25.09.2015 №24 та зміни до містобудівних умов та обмежень від 03.05.2017 №18/2017 (Т. 1 а.с. 149-151);

- 29.12.2017 та 29.01.2018 уклав із Дрогобицькою міською радою Договори оренди земельних ділянок кадастровий №:01:014:0233 та кадастровий №:01:014:0281 відповідно строком на 3 роки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (Т. 2 а.с. 59-64).

Як вбачається з Акту готовності об`єкта до експлуатації від 25.02.2019 (Т. 3 а.с. 5-12) відповідач розпочав будівельні роботи в жовтні 2016 року та закінчив їх в грудні 2018 року.

12.03.2019 ОК «Правоохоронник» отримав Сертифікат серія ЛВ №84 (Т. 1 а.с. 42) про відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку (Секція 2 - перша черга будівництва; Секція 1 - друга черга будівництва) на АДРЕСА_3 проектній документації та готовність його до експлуатації.

З Сертифікату прослідковується, що він виданий на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 19.10.2018. Однак, як зазначив Відділ державного архітектурно-будівельного контролю в листі №63 від 06.07.2022 (Т. 3 а.с. 4) при внесенні відомостей та видачі Сертифікату ЛВ №84 від 12.03.2019 було допущено механічну описку. Акт готовності об`єкта до експлуатації, який додається до Сертифікату був складений 25.02.2019, а не 19.10.2018 як вказано в Сертифікаті, а тому в подальшому слід використовувати дату 25.02.2019.

18.04.2019 Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради прийняте рішення №95 (Т. 1 а.с. 43) котрим присвоєно поштову адресу вул. 22 Січня, 26А в м. Дрогобичі багатоквартирному житловому будинку (Будівництво багатоквартирного житлового будинку (Секція 2 - перша черга будівництва; Секція 1 - друга черга будівництва) на АДРЕСА_3 загальною площею 2 935,9 кв.м., забудовник ОК «Правоохоронник», згідно Сертифікату ЛВ №84 від 12.03.2019 та інвентаризаційної справи на багатоквартирний житловий будинок №18786 від 21.06.2018.

Крім того, як встановлено судом, 21.12.2018 Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради прийняте рішення №307 (Т 2. а.с. 65), яким надано дозвіл ОК «Правоохоронник» на влаштування благоустрою прилеглої території для обслуговування багатоквартирного житлового будинку №26А на вул. 22 Січня в м. Дрогобич за власні кошти, відповідно до поданого плану В.1 (додаток 2).

ОСОБА_3 1 (додатком №2) (Т. 2 а.с. 66) передбачалося, зокрема, влаштування гостевих автостоянок на 21 машино-місце (п. 4), з яких 5 машино-місць у внутрішньому дворі будинку, 16 машино-місць - зі сторони проїзду до будинку.

Здійснивши благоустрій прилеглої території, відповідач 26.03.2020 виготовив технічні паспорти на 15 машино-місць площею 12,5 кв.м. кожне в АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 52-79).

Право власності на вказані машино-місця відповідач зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином: 03.04.2020 - на 3 машино-місця (№1 - №3); 06.04.2020 - на 6 машино-місць (№4 - №9); 07.04.2020 - ще на 6 машино-місць (№10 - №15). Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №292017863 від 22.12.2021 (Т. 1 а.с. 44-51).

Як вбачається з даної Інформаційної довідки, підставою внесення запису на машино-місця №1 - №3 слугувало рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Живко М.О. про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 08.04.2020; на машино-місця №4 - №7 - рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 09.04.2020; на машино-місця №8 - №15 - рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 10.04.2020.

Підставою для державної реєстрації права власності на кожне машино-місце слугували: Сертифікат ДАБІ серія та номер: ЛВ №84 від 12.03.2019; Рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019; технічні паспорти від 26.03.2020.

Не зважаючи на те, що в Технічних паспортах від 26.03.2020 (зокрема, в характеристиках спірних машино-місць) вказано, що їх конструктивними елементами є стіни зроблені з бордюрного каменю, судом встановлено, що вказані машино-місця в натурі не визначено та не ідентифіковано і стіни з бордюрного каменю відсутні. Вказане, зокрема, підтверджується:

- Актом комісійної перевірки від 04.06.2020 (Т. 3 а.с. 21-22) з якого вбачається, що на земельних ділянках візуально визначити розташування машино-місць неможливо, оскільки відсутні будь-які ознаки облаштування та встановлення машино-місць;

- листом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю №126 від 07.05.2021 (Т. 1 а.с. 83) де зазначено, що видимих ознак розташування 15-ти машино-місць на території багатоквартирного будинку №26А на вул. 22 Січня в м. Дрогобич не виявлено. Будь-які будівельні роботи по їх облаштуванню не проводяться;

- фото-таблицями внутрішнього двору багатоквартирного будинку №26А в м. Дрогобичі на вул. 22 Січня (Т. 2 а.с. 68, 110-111) де за словами позивача та відповідача знаходяться спірні машино-місця (як стверджує відповідач у внутрішньому дворі знаходиться 7 машино-місць з 15-ти). Зокрема, з цих фото-таблиць вбачається, що бордюрним каменем відмежовано лише периметр подвір`я від майданчика для відпочинку дітей та тротуарів, що ведуть до будинку. Видимі ознаки розташування машино-місць - відсутні.

Матеріалами справи підтверджується також та обставина, що 02.09.2020 ТОВ «Хмельницьке Обласне Земельне Агентство» на замовлення ОК «Правоохоронник» виготовило нові технічні паспорти на машино-місця №4-1 - №4-15 (Т. 2 а.с. 120-175). Ці Технічні паспорти, на відміну від Технічних паспортів від 26.03.2020, містять, зокрема, схеми розташування кожного машино-місця.

Слід відмітити, що нумерацію спірних машино-місць в Технічних паспортах від 02.09.2020 змінено з №1 - №15 на №4-1 - №4-15. Як зазначила представниця відповідача в додаткових поясненнях від 14.07.2022, зміна нумерації зумовлена тим, що для того, щоб зареєструвати такі в Реєстрі будівельної діяльності, необхідно було привести їх до вимог, які є обов`язковими для того, щоб електронна система допустила їх до реєстрації. Вказана зміна пов`язана із схематичним розміщенням таких машино-місць на Плані В-1, що є Додатком №2 до Рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №307 від 21.12.2018. Зокрема, на цьому Плані всі машино-місця позначені під номером 4.

Із Витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.11.2021 (Т. 1 а.с. 165-206) вбачається, що відповідач зареєстрував спірні машино-місця у вказаному Реєстрі. Як зазначено в Реєстрі 6 спірних машино-місць (№4-2 - №4-7) розміщено на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0281 (вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні позивача), а 8 машино-місць (№4-8 - №4-15) знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328 (вказана земельна ділянка перебуває у власності третьої особи - ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2021 у справі №442/5284/19 (Т. 2 а.с. 83-87).

Судом також встановлено, що позивач, вважаючи незаконною та такою, що порушує права останнього державну реєстрацію за відповідачем права власності на машино-місця, в квітні 2021 року звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного реєстратора Солонківської сільської ради та ОК «Правоохоронник» з вимогою про визнання протиправними (незаконними) дій державного реєстратора та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 у справі №914/1063/21 (залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021) (Т. 1 а.с. 29-37) позовні вимоги задоволено частково; скасовано рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51921116 від 08.04.2020 16:24:14 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №1 за адресою: АДРЕСА_1 за ОК «Правоохоронник» та відмовлено у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича.

Як вбачається з рішення №914/1063/21 від 02.08.2021, суд дійшов висновку, що Дрогобицькою міською радою, як органом місцевого самоврядування, що реалізує право комунальної власності територіальної громади на земельні ділянки кадастровий номер :01:014:0233, кадастровий номер :01:014:0281, не надавалось згоди на реєстрацію прав власності на даних земельних ділянках за ОК «Правоохоронник» 15 машино-місць, загальною площею 187, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ». Відтак, державна реєстрація права власності на машино-місце, що є частиною площі земельної ділянки комунальної власності є незаконною; державною реєстрацією прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51921116 від 08.04.2020 16:24:14 на машино-місце за адресою: АДРЕСА_1 за ОК «Правоохоронник» порушено право спільної сумісної власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку на користування прибудинковою територією.

Після набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області №914/1063/21 позивач звернувся з даним позовом до суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОК «Правоохоронник» та припинення права власності останнього на 14 машино-місць (№2 - №15), що знаходяться за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. 22 Січня 26А із закриттям відповідних розділів.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України).

На підставі матеріалів справи судом встановлено:

1) предметом даного позову є матеріально-правові вимоги ОСББ до ОК «Правоохоронник» про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності відповідача на 14 машино-місць (№2 - №15), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 із закриттям відповідних розділів;

2) підставами позову є:

- обставини незаконності реєстрації відповідачем права власності на спірні машино-місця внаслідок відсутності дозвільних документів на влаштування цих машино-місць та відсутності всіх необхідних документів, які в силу вимог законодавства є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно;

- обставини порушення прав та інтересів позивача та власників квартир і нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку в АДРЕСА_1 на користування прибудинковою територією.

Проаналізувавши доводи учасників викладені в заявах по суті справи, а також додаткових поясненнях до них, суд доходить висновку, що предметом дослідження в даній справі є:

1) законність реєстрації за відповідачем права власності на 14 машино-місць (№2 - №15), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) порушення прав та інтересів позивача фактом реєстрації за відповідачем права власності на спірні машино-місця;

3) належність обраного позивачем способу захисту.

Щодо законності реєстрації права власності за відповідачем на 14 машино-місць.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 1 і ч. 2 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент реєстрації права на машино-місця) передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 (в редакції чинній станом на дату реєстрації права власності на машино-місця) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Як вбачається з Інформаційної довідки №292017863 від 22.12.2021 (Т. 1 а.с. 44-51), підставою для державної реєстрації права власності на кожне спірне машино-місце слугували:

- Сертифікат ДАБІ серія та номер: ЛВ №84 від 12.03.2019 (Т. 1 а.с. 42) про відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_3 проектній документації та готовність його до експлуатації;

- Рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019 (Т. 1 а.с. 43) про присвоєння поштової адреси вул. АДРЕСА_1 багатоквартирному житловому будинку на АДРЕСА_3 загальною площею 2 935,9 кв.м.;

- Технічні паспорти від 26.03.2020 на 15 машино-місць площею 12,5 кв.м. кожне в АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 52-79).

Заперечуючи позовні вимоги, представниця відповідача зазначає, що останній здійснив реєстрацію права власності на машино-місця правомірно, оскільки в нього були в оренді дві земельні ділянки (кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281) для будівництва та обслуговування житлового будинку; проектом будівництва багатоквартирного будинку передбачено влаштування стоянки для автомобілів на прибудинковій та прилеглій території будинку, відтак спірні машино-місця є складовими елементами багатоквартирного житлового будинку; будинок належним чином побудовано та введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом серія ЛВ №84 від 12.03.2019; рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №307 від 21.12.2018 відповідачу надано дозвіл на влаштування благоустрою для обслуговування багатоквартирного житлового будинку №26-А на вул. 22 Січня, проектом котрого передбачено влаштування гостевої автостоянки на 21 машино-місце; рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019 присвоєно поштову адресу побудованого відповідачем багатоквартирному житловому будинку, в т.ч. і машино-місцям; 26.03.2020 відповідачем виготовлено технічні паспорти на кожне машино-місце. А тому, на думку представниці відповідача, останнім було дотримано всіх вимог та подано всі необхідні документи для реєстрації права власності на спірні машино-місця. Відтак підстави для скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію цього права - відсутні.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно Додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» машино-місце (на автостоянці або в гаражі) - це площа, необхідна для встановлення одного автомобіля, що складається із площі горизонтальної проекції нерухомого екіпажа з додаванням розривів наближення (захисних зон) до сусідніх екіпажів або будь-яких перешкод.

Автостоянка - спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.

Гараж - будинок (споруда), частина будинку (споруди) або комплекс будинків (споруд) з приміщеннями для постійного або тимчасового зберігання, а також елементами технічного обслуговування легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.

Необхідно зазначити, що визначення поняття «постійне» та «тимчасове» зберігання автомобіля також наведене в Додатку Б ДБН В.2.3-15:2007.

Зокрема, постійне зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних (мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів і т.п.) засобів - це тривале цілодобове зберігання автомототранспортних засобів на автостоянках і в гаражах на постійно закріплених за конкретними автовласниками машино-місцях.

Тимчасове зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів - це зберігання автомототранспортних засобів біля різного призначення об`єктів періодичного або епізодичного відвідування на автостоянках і в гаражах на не закріплених за конкретними автовласниками машино-місцях.

З наведеного вбачається, що автостоянки, як споруди, і машино-місця на них, як їх окремі частини, бувають двох типів - для постійного і для тимчасового зберігання автомобілів. Набувати у власність можна машино-місця призначені для постійного зберігання автомобілів, оскільки такі закріплюються за конкретними автовласниками.

Натомість, як автостоянки, так і машино-місця на них, які призначені для автомобілів періодичного або епізодичного відвідування (зокрема відвідувачів власників квартир багатоквартирного житлового будинку, служб спеціального реагування (швидких, пожежних, поліції), тощо) не закріплюються на праві власності за певними особами, тому що призначені для тимчасового зберігання автомобілів і інших засобів, відтак є гостьовими. Вказане підтверджується, зокрема Таблицею 7.4б до п. 7.43 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» (чинних на момент видачі відповідачу дозвільних документів на будівництво багатоквартирного будинку) в котрій поняття «стоянка тимчасового зберігання автомобіля» ототожнюється з поняттям «гостьова».

Крім цього, як зазначено в п. 7.43 ДБН 360-92** у житлових районах повинне бути забезпечене постійне зберігання усіх автомобілів (100%), які належать жителям цих районів, а також тимчасове зберігання автомобілів відвідувачів.

У житлових районах із новою багатоповерховою забудовою пріоритетним типом гаражів для постійного зберігання індивідуальних легкових автомобілів повинні бути окремо розташовані багатоповерхові наземні (до 9 поверхів), підземні (до 5 поверхів) та комбіновані наземно-підземні, в тому числі і механізовані (автоматизовані) гаражі. Допускається влаштування гаражів, вбудованих у перші, цокольні й підвальні поверхи багатоповерхових житлових будинків, а також відкритих автостоянок із наступним їх перевлаштуванням у гаражі різного типу (п. 7.45 ДБН 360-92**).

Як вбачається з Містобудівного розрахунку для будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с. 147) проектований житловий будинок - це 8-ми поверховий, двосекційний, з вбудованим на рівні підвалу підземним паркінгом. Проектом передбачається влаштування внутрішнього транспортного майданчика з гостевою автостоянкою на 5 машино-місць. Гостеві автостоянки розташовуються в нижній, південній частині ділянки, вздовж проектованого проїзду і на прилеглих ділянках згідно угоди.

Проектом будівництва багатоквартирного житлового будинку у м. Дрогобичі на вул. 22 Січня в Розділі «Архітектура» (Т. 1 а.с. 152-154) серед основних техніко-економічних показників будинку передбачено стоянку постійного зберігання машин кількістю 10 машино-місць в Секції №1 та 10 машино-місць в Секції №2.

Містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки (в редакції змін №18/2017 від 03.05.2017) (Т. 1 а.с. 151) відповідачу надано дозвіл на влаштування кількості машино-місць у вбудованих гаражах: Секція №1 - 8 машино-місць; Секція №2 - 6 машино-місць.

Натомість, у внутрішньому дворі багатоквартирного будинку та ділянках, що межують вздовж проїзду до цього будинку (місцях де знаходяться спірні машино-місця) відповідачу було надано дозвіл на влаштування гостьової автостоянки, а не автостоянки для постійного зберігання транспортних засобів. Це підтверджується як вказаним вище Містобудівним розрахунком, так і тим, що влаштування цих машино-місць передбачено в проекті будівництва в Розділі «Благоустрій території» (Т. 1 а.с. 156-159). Водночас, як елемент благоустрою території автостоянки та машино-місця на них не можуть бути призначені для постійного зберігання транспортних засобів на котрі дозволено оформляти право власності. Про це свідчать пункти 4.5 та 6.1 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій території», якими передбачено, що проекти благоустрою територій загального користування обов`язково повинні включати стоянки міського транспорту та гостьові стоянки для автомобілів. На території з колективним користуванням прибудинковою територією (багатоквартирна багатоповерхова забудова) треба передбачати: транспортний проїзд (проїзди), пішохідні комунікації (основні, другорядні), велодоріжки, майданчики (дитячі, спортивні, відпочинку, розміщення контейнерів для збирання побутових відходів, гостьових автостоянок, майданчики для вигулу собак), озеленення території.

Більше того, Рішенням Виконавчого комітету №307 від 21.12.2018 та Додатку №2 (плану В.1) до цього рішення (Т. 2 а.с. 65-66), якими відповідачу надано дозвіл на влаштування благоустрою прилеглої території прямо було передбачено влаштування гостевої автостоянки на 21 машино-місце. Відтак, не заслуговує на увагу покликання представниці відповідача на це рішення, як на підставу того, що цими документами відповідачу надано дозвіл на влаштування спірних машино-місць, які призначені для постійного зберігання транспортних засобів.

З огляду на викладене, вбачається, що у відповідності до вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» дозвільна документація на будівництво багатоквартирного житлового будинку у м. Дрогобич на вул. 22 Січня, 26А передбачала влаштування двох типів автостоянок - для постійного та для тимчасового користування. Розташування машино-місць для постійного користування, на котрі допускається оформлення права власності передбачалося у вбудованих гаражах у підвальному поверсі будинку. На прибудинковій території і прилеглих територіях дозвільна документація надавала відповідачу право влаштовувати лише гостьові автостоянки.

Як зазначила представниця позивача та не спростовано представницею відповідача, відповідач фактично влаштував в Секції №1 6 машино-місць для постійного зберігання транспортних засобів, а в Секції №2 - 4 машино-місця. Вказане підтверджується також і витягом з Інвентаризаційної справи №18786 від 21.06.2018 (Т. 1 а.с. 160-162) з якого вбачається влаштування в Секції №2 в підвальному поверсі багатоквартирного житлового будинку чотирьох гаражів для зберігання транспортних засобів, позначених як нежитлові приміщення № 142-145 (два гаражі площею 18,5 кв.м. кожен; 2 гаражі площею 18,3 кв.м. кожен).

Відтак, саме місця для постійного користування транспортних засобів, які розташовані у вбудованих приміщеннях багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 є невід`ємним елементом цього будинку (про що свідчить Інвентаризаційна справа №18786 від 21.06.2018) та відносяться до основних показників об`єкту, котрий вводився в експлуатацію згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації від 25.02.2019 та Сертифікату ЛВ №84 від 12.03.2019.

Згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації від 25.02.2019 не вводилися, та в силу вищезазначеного, не могли вводитися в експлуатацію спірні машино-місця, які є об`єктами благоустрою (територією загального користування) та призначені для тимчасового зберігання транспортних засобів.

Відтак, Рішенням Виконавчого Дрогобицької міської ради №95 від 18.04.2019 не присвоювалася поштова адреса спірним машино-місцям, так як ця адреса присвоювалася лише об`єкту, що було введено в експлуатацію згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації від 25.02.2019 та Сертифікату ЛВ №84 від 12.03.2019.

За таких умов, здійснена відповідачем реєстрація права власності на 14 машино-місць в м. Дрогобичі на вул. 22 Січня 26А є незаконною, оскільки відбулася за відсутності підстав визнавати спірні машино-місця об`єктами нерухомого майна та за відсутності необхідних для цього документів, а саме: документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Щодо порушення прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (Аналогічну правову позицію неодноразово викладав Касаційний господарський суд в постановах № 910/6393/20 від 13.05.2021 та № 910/12787/17 від 16.10.2020).

Заперечуючи позовні вимоги, представниця відповідача зазначає, що вони є безпідставними, оскільки реєстрація права власності за відповідачем на машино-місця жодним чином не порушує прав позивача, так як станом на момент цієї реєстрації позивач не був користувачем земельних ділянок кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281 і ці ділянки знаходилися в оренді відповідача. Крім цього, з 14 спірних машино-місць, на земельній ділянці, яка на момент розгляду справи перебуває в користуванні позивача (кадастровий №:01:014:0281) знаходиться лише 6 машино-місць (№2 - №7). Водночас 8 машино-місць (№8 - №15) знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328, яка не перебуває у власності чи користуванні позивача.

Натомість, як зазначає позивач та третя особа, спірні машино-місця знаходяться на прибудинковій території (внутрішньому дворі) багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 . Підтвердженням цього, на його думку, слугує присвоєна їм адреса.

З цього приводу суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що належні відповідачу на праві власності спірні машино-місця на місцевості не ідентифіковані.

З наявного в матеріалах справи Містобудівного розрахунку (Т. 1 а.с. 147) вбачається, що проектом багатоквартирного житлового будинку передбачалося влаштування внутрішнього транспортного майданчика з гостевою автостоянкою на 5 машино-місць. Решта гостеві автостоянки передбачалося влаштовувати вздовж проектованого проїзду і на прилеглих ділянках згідно угоди.

ОСОБА_3 1 (додатком №2 до Рішення №307 від 21.12.2018, яким відповідачу надано дозвіл на влаштування благоустрою для обслуговування багатоквартирного житлового будинку) (Т. 2 а.с.65-66) передбачалося влаштування гостьової автостоянки на 21 машино-місце, з яких 5 машино-місць у внутрішньому дворі будинку і 16 машино-місць вздовж проектованого проїзду до будинку.

З долученого позивачем Плану прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку у АДРЕСА_1 (Т. 2 а.с. 109) прослідковується, що ширина внутрішнього двору будинку становить 17,54 м. Враховуючи зазначену в Технічних паспортах від 26.03.2020 ширину кожного машино-місця (2,5 м.) вбачається, що у внутрішньому дворі може бути розміщено лише 7 машино-місць. Необхідно також зазначити, що під час розгляду справи представники позивача не заперечували тієї обставини, що у внутрішньому дворі будинку фактично неможливо розмістити всю кількість спірних машино-місць.

Як зазначила представниця відповідача на прибудинковій території (у внутрішньому дворі) відповідачем влаштовано 7 машино-місць (№1 - №7) з котрих спірними є лише машино-місця №2 - №7, так як реєстрацію права власності на машино-місце №1 скасовано згідно рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2021 у справі №914/1063/21.

З Витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 11.11.2021 (Т. 1 а.с. 165-206) вбачається, що відповідач зареєстрував спірні машино-місця у вказаному Реєстрі. Зокрема, в Реєстрі зазначено, що 6 машино-місць (№4-2 - №4-7) розміщено на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0281, а 8 машино-місць (№4-8 - №4-15) знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328.

Додатками до Витягів з реєстру є Схеми розташування будівель і споруд на спірні машино-місця. Згідно цих Схем, місце розташування машино-місць відповідає тому місцю розташування, яке зазначено в Плані В.1 (додатку №2 до Рішення №307 від 21.12.2018), за винятком того, що у внутрішньому дворі розміщено не 5, а 7 машино-місць.

Судом встановлено, що нумерація спірних машино-місць в Витягах з Реєстру будівельної діяльності є не №2 - №15 (як це зазначено в Витягах з державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а №4-2 - №4-15, оскільки на Плані В.1 всі машино-місця позначені під номером 4.

Відповідно до ст. 22-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Реєстр будівельної діяльності є компонентом електронної системи, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік, зокрема інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти.

Водночас, Єдина державна електронна система у сфері будівництва (компонентом котрої є Реєстр будівельної діяльності) - це єдина інформаційно-телекомунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва (ч. 1 ст. 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Електронна система створюється та функціонує, зокрема, за принципом презумпції достовірності інформації (даних), яка міститься в електронній системі (п. 6 ч. 5 ст. 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно ч. 11 ст. 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» якщо інформація та документи, що підлягають внесенню до електронної системи, внесені до неї, такі інформація та документи вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За таких умов, враховуючи інформацію з Витягів з Реєстру будівельної діяльності (правомірність котрої презюмується) про те, що на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0281, яка знаходиться в постійному користуванні позивача розміщено лише спірних 6 машино-місць (№2 - №7), а решта знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328, на позивачу лежить тягар спростування цієї інформації. В ході розгляду справи, ні позивач, ні третя особа належних доказів, котрі б спростовували цю інформацію не надали. Більше того, позивачем надано План прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку у АДРЕСА_1 (Т. 2 а.с. 109) із зазначенням розмірів цієї території, які підтверджують лише інформацію про те, що на прибудинковій території розміщення більше 7 машино-місць є неможливим.

Враховуючи викладене, суд критично оцінює доводи позивача, що свідченням наявності на прибудинковій території всіх спірних машино-місць є присвоєна їм поштова адреса. Зокрема, необхідно зазначити, що поштова адреса присвоюється об`єктам нерухомого майна, однак вказані об`єкти можуть знаходитися на різних земельних ділянках, а не на якійсь конкретній ділянці. Підтвердженням цього є те, що багатоквартирному будинку котрий утримується позивачем присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , однак цей будинок знаходиться на двох земельних ділянках - кадастровий №:01:014:0233 та кадастровий №:01:014:0281.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» прибудинковою територією визнається територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Водночас, спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частиною другою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства України, з моменту створення позивача (18.02.2020) у нього існували права на належне утримання та використання спільного майна, зокрема, прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, а також законні інтереси на отримання в постійне користування земельної ділянки (кадастровий №:01:014:0281) в межах котрої знаходиться ця прибудинкова територія. Відтак, незаконна реєстрація за відповідачем права власності на машино-місця №2 - №7, яка відбулася майже через 2 місяці після реєстрації позивача, відповідні права та інтереси останнього порушувала, оскільки внаслідок такої реєстрації відповідна площа прибудинкової території перестала бути спільним майном багатоквартирного будинку і цією площею мають право користуватися лише власники машино-місць.

За таких умов, суд відхиляє доводи відповідача про те, що реєстрація права власності за відповідачем на машино-місця жодним чином не порушує прав позивача, так як станом на момент цієї реєстрації позивач не був користувачем земельних ділянок кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281 і ці ділянки знаходилися в оренді відповідача.

З приводу реєстрації права власності на машино-місця №8 - №15, то як встановлено судом на підставі Витягів з Реєстру будівельної діяльності, ці машино-місця знаходяться на земельній ділянці кадастровий №:01:014:0328, що межує вздовж проїзду до багатоквартирного будинку, яка згідно постанови Львівського апеляційного суду №442/5284/19 від 11.10.2021 (Т. 2 а.с. 83-85) з 31.05.2019 перебуває у власності третьої особи - ОСОБА_1 .

Позивач обґрунтовує порушення своїх прав реєстрацією права власності на них тим, що вказаним машино-місцям присвоєно в Державному реєстрі поштову адресу багатоквартирного будинку - АДРЕСА_1 . Однак, в ході розгляду справи, ОСББ не навело переконливих аргументів чим таке присвоєння порушує його права та інтереси на управління цим будинком.

Відтак, суд доходить висновку, що реєстрація за відповідачем права власності на машино-місця №8 - №15 за адресою АДРЕСА_1 не порушує:

1) ні прав позивача, як землекористувача земельними ділянками кадастровий №:01:014:0233 та №:01:014:0281, оскільки ці машино-місця не знаходяться на цих ділянках;

2) ні прав та інтересів позивача, як юридичної особи створеної для утримання і використання спільного майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки відповідні машино-місця не належать до спільного майна.

Як вже зазначалося вище, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача фактом реєстрації за відповідачем права власності на машино-місця №8 - №15 є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Щодо належності обраного позивачем способу захисту.

За змістом ст. 15 та ст. 16 ЦК України, особа чиї майнові права та інтереси порушені має право на їх захист та на звернення за цим захистом до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права та інтересу є підставою для звернення особи до суду за їх захистом із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому особа, права та інтереси якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, передбаченим приписами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж визначеним іншими законами чи укладеним між сторонами договором, який відповідає тим фактичним обставинам, що склалися. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц при виборі позивачем способу захисту слід виходити з того, що обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (п. 69).

Необхідно наголосити, що належність обрання способу захисту визначається, як з урахуванням критерію віднесення цього способу до способів, що передбачені законодавством чи умовами договору, так і зважаючи на критерій його ефективності, тобто здатності реально захистити порушені права та інтереси позивача.

Зокрема, в постанові від 02.02.2022 у справі №910/18962/20 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (п. 5.14).

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію, що обраний спосіб захисту повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови ВПВС від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (п. 63) та від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (п. 50)).

Як вбачається з позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) при зверненні до суду позивач обрав наступний спосіб захисту:

- скасувати рішення Державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на машино-місця №2 - №15 за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, 22 Січня, 26А за ОК «Правоохоронник» та припинити право власності ОК «Правоохоронник» на вказані машино-місця із закриттям відповідних розділів.

На думку відповідача, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, оскільки скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права могло би мати місце лише у випадку, якщо з припиненням права власності одночасно відновлювалося попереднє право власності або визнавалося право власності за іншою особою. Однак, це неможливо, позаяк першим та єдиним власником парко-місць є відповідач, а у позивача відсутні документи, які б підтверджували або ж встановлювали його право власності. За таких умов, у випадку задоволення позовних вимог, спірні машино-місця надалі існуватимуть в реєстрі, матимуть реєстраційні номери, однак не матимуть власника та будуть безхазяйними.

З цього приводу суд зазначає таке.

На момент подання до суду позовної заяви та заяви про зміну предмета позову, положення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» існували в редакції від 05.12.2019 і зводилися до того, що судом може бути ухвалене як в сукупності, так і окремо одне з таких рішень (а відтак позивачем може бути обрано відповідний спосіб захисту):

1) Про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) Про визнання недійсними чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) Про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, як зазначалося у відповідній частині згаданої статті ухвалення судом вказаних рішень допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Однак, з 26.07.2022 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» існує в зміненій редакції і її зміст зводиться до того, що суд може ухвалити як в сукупності, так і окремо одне з таких рішень:

1) Про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) Про визнання недійсними чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) Про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, внаслідок ухвалення одного із наведених рішень відповідні права чи обтяження припиняються в силу вимог закону і ухвалення судом рішення про припинення таких прав чи обтяжень не вимагається.

Проте суд бере до увагу особливості даної справи, які впливають на обрання позивачем способу захисту для того, щоб він був ефективним. Такою особливістю є те, що право власності на спірні машино-місця за відповідачем було зареєстроване вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Як зазначено у ч. 3 ст. 13 згаданого Закону розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, що містять відомості про:

1) нерухоме майно та його ціну (вартість) (у тому числі ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва - для об`єктів нерухомого майна, яким присвоєно ідентифікатор до реєстрації відповідного речового права);

2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права;

3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, а також ціну (вартість) таких речових прав чи розмір плати за користування чужим нерухомим майном;

4) обтяження речових прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень.

Відтак, з наведеного вбачається, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та припинення, в силу вимог закону, права власності відповідача на спірні машино-місця має наслідком виключення відомостей лише з однієї частини розділу Державного реєстру прав, а саме з частини, яка містить відомості про право власності та суб`єкта цього права. Водночас, в частині розділу Державного реєстру про нерухоме майно надалі міститимуться відомості про машино-місця як об`єкти нерухомого майна з присвоєними їм реєстраційними номерами.

За таких умов, для того, що б захист прав позивача був повним та відповідав принципу процесуальної економії, відомості про машино-місця як об`єкти нерухомого майна теж повинні бути виключені, а відповідний розділ в Державному реєстрі прав закритий.

Закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи передбачено в ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», норми котрої передбачають, що такий розділ закривається, зокрема, у разі знищення об`єкта нерухомого майна.

Враховуючи те, що створення та існування спірних машино-місць як об`єктів нерухомого майна є незаконним, суд доходить висновку про можливість закриття відповідного розділу з підстав знищення вказаних об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

Таким чином, враховуючи обставини даної справи та приписи ч. 7 ст. 14 та ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» належним та ефективним способом захисту є наступна вимога:

- скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- припинення права власності;

- закриття розділу Державного реєстру прав.

Як вбачається з позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) обраний позивачем спосіб захисту повністю відповідає цим вимогам, а тому є належним та ефективним. Відтак, протилежні доводи відповідача не заслуговують на увагу.

Підсумовуючи все викладене вище, позовні вимоги про незаконність реєстрації за відповідачем права власності на спірні машино-місця є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню лише в частині скасування права власності на машино-місця №2 - №7 в АДРЕСА_1. Реєстрація права власності на машино-місця №8 - №15 прав та інтересів позивача не порушує, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною четвертою статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 13 620,00 грн. В решті судовий збір залишається за позивачем.

Крім цього, як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

З цього приводу суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) позивачем було визначено витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн., які він просить стягнути з відповідача.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано наступні документи:

1) Договір про надання правової допомоги №05/01/2021 від 05.01.2021 (Т. 1 а.с. 84), укладений між ОСББ та адвокаткою Партикою Ольгою Владиславівною;

2) Акт приймання-передачі наданих послуг №9 від 20.12.2021 (Т. 1 а.с. 85);

3) Платіжне доручення №389 від 21.12.2021 (Т. 1 а.с. 86) про сплату 6 000,00 грн.;

4) Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ №001294 від 11.01.2019 видане ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 87);

5) Ордер на надання правничої (правової) допомоги №1129453 від 15.04.2022 (Т. 1 а.с. 247).

Відповідно до п.п. 2.2.1 Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 адвокатка Партика О.В. зобов`язалася забезпечити належну правову допомогу по захисту прав та інтересів ОСББ, пов`язаних із його діяльністю, а також представляти інтереси ОСББ у встановленому законодавством порядку в судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, господарських судах, а також органах державної влади та органах місцевого самоврядування, в органах прокуратури, Національної поліції, МВС, органах державної виконавчої служби, органах державної пенітенціарної служби України, митної служби України, реєстраційної служби України.

Як зазначено в п. 5.1 Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021.

Оплата за надані послуги здійснюється протягом десятиденного терміну з моменту підписання у готівковій або безготівковій формі на підставі Акта приймання-передачі наданих послуг, який є додатком до даного договору (п. 3.1 Договору №05/01/2021 від 05.01.2021).

20.12.2021 між позивачем та адвокаткою Партикою О.В. підписано Акт приймання-передачі наданих послуг №9 згідно котрого останньою надано послуги з аналізу судової практики, збирання доказів та складання позову ОСББ « 22-го Січня, 26А» до ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними (незаконними) дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на загальну суму 4 000,00 грн. (втрачений час 4 год.), а також представлення інтересів ОСББ «22-го Січня, 26А» у господарському суді Львівської області на загальну суму 2 000,00 грн. (витрачений час 2 год.).

Позивач згідно платіжного доручення №389 від 21.12.2021 перерахував ОСОБА_4 6 000,00 грн. з призначенням платежу: «Збирання доказів та складання позову до ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішень про державну реєстрацію Акт №9».

Розглянувши подані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій вказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як зазначив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається з п. 3.1 Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 укладеного між ОСББ та адвокаткою Партикою О.В. в ньому сторони не погодили порядку обчислення, форми та ціни послуг. Позивачем також не надано доказів того, що сторони у вказаний договір вносили зміни де визначали цю ціну.

З огляду на викладене, суд констатує, що в нього відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися щодо домовленості між адвокаткою Партикою О.В. та її клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару станом на момент підготовки позовної заяви та розгляду справи в суді.

Більше того, предметом Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 не обумовлено конкретно справи за якою надається правова допомога. З Акту №9 від 20.12.2021 складеного на підставі цього Договору вбачається що надавалася правова допомога щодо представництва інтересів ОСББ в спорі із ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними (незаконними) дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивачем також було здійснено оплату ОСОБА_4 за збирання доказів та складання позову до ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішень про державну реєстрацію.

Разом з тим, предметом даного позову не були вимоги про визнання протиправними дій державного реєстратора. Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позов ОСББ до ОК «Правоохоронник» про визнання протиправними (незаконними) дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень був предметом розгляду Господарським судом Львівської області в справі №914/1063/21 і рішенням суду від 02.08.2021 витрати на правову допомогу згідно Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 було стягнуто.

Крім цього, суд зазначає, що згідно вимог процесуального законодавства України сам по собі договір про надання правової допомоги не є достатнім та належним доказом повноважень адвоката в господарському процесі (ухвала КГС ВС від 02.07.2018 у справі № 910/17956/17).

На підставі договору адвокатом (адвокатським об`єднанням) видається ордер, що є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката (адвокатського об`єднання) на вчинення дій в інтересах клієнта, що узгоджується з пунктом 11 Положення про ордер №41 (пунктом 14 Положення про ордер № 36).

У постанові КГС ВС від 23.07.2019 у справі № 910/7398/18 зазначено, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Як вбачається з Ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1129453 від 15.04.2022 (Т. 1 а.с. 247), такий було видано адвокатці Партиці О.В. для здійснення представництва інтересів в суді в даній справі на підставі Договору про надання правової допомоги №15/03/2022 від 15.03.2022, а не на підставі Договору №05/01/2021 від 05.01.2021, який знаходиться в матеріалах справи.

З п. 5.1 Договору №05/01/2021 від 05.01.2021 прослідковується, що його строк закінчився ще 31.12.2021, а тому станом на момент уповноваження адвокатки Партики О.В. на веденні справи в суді, вказаний договір не діяв.

Водночас, ні Договору №15/03/2022 від 15.03.2022, на підставі якого видавався Ордер від 15.04.2022, ні інших документів, які процесуальне законодавство України вимагає складати на підставі цього Договору, і які підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, позивачем до матеріалів справи не додано та до закінчення судових дебатів у справі не було заявлено про подання таких протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З усіх наведених вище підстав, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про компенсацію витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51921270 від 08.04.2020 16:33:23 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

3. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51921386 від 08.04.2020 16:41:00 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №3 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №3 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

4. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51933169 від 09.04.2020 15:09:38 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №4 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №4 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

5. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51933464 від 09.04.2020 15:22:27 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №5 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №5 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

6. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51933921 від 09.04.2020 15:43:59 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №6 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №6 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

7. Скасувати рішення державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51934441 від 09.04.2020 16:09:34 на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №7 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А за Обслуговуючим кооперативом «Правоохоронник» () та припинити право власності Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» () на об`єкт нерухомого майна: машино-місце №7 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 26А із закриттям відповідного розділу.

8. У задоволенні решти вимог відмовити.

9. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. 22 Січня, буд. 26-А; ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « 22-го Січня, 26А» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. 22 Січня, буд. 26-А; ) 13620,00 грн. судового збору.

10. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

11. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2022.

Суддя Крупник Р.В.