ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р., м. Київ Справа№ 910/15705/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваль О.С., Прокопів Н.М.,

від відповідача: Щербина В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 (повний текст рішення складено 21.02.2022)

у справі №910/15705/21 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Державного підприємства «Гарантований покупець»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 1 088 585 971,57 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Гарантований покупець» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 516 877 012,80 грн пені, 502 467 474,87 грн 7% штрафу, 20 433 198,07 грн 3% річних, 48 808 285,83 грн інфляційних втрат та 794 500,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору №0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 26.06.2019 (далі по тексту - Договір) та Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі - Порядок) несвоєчасно виконав свої зобов`язання з оплати послуг з серпня по грудень 2020 року, а тому позивач на підставі п.п. 4.1, 4.3 Договору та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) нарахував відповідачу 516 877 012,80 грн пені, 502 467 474,87 грн 7% штрафу, 20 433 198,07 грн 3% річних та 48 808 285,83 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» 20 433 198,07 грн 3% річних, 48 808 285,83 грн витрат від інфляції, 81 700 703,63 грн пені, 502 467 474,87 грн штрафу та 476 888,36 грн судового збору. В решті позовних вимог суд відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем строків оплати наданих позивачем послуг за період з серпня по грудень 2020 року. При цьому судом першої інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. За розрахунком суду першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 20 433 198,07 грн 3% річних, 48 808 285,83 грн витрат від інфляції, 81 700 703,63 грн пені та 502 467 474,87 грн штрафу, періоди нарахування пені позивачем визначені правильно, проте суми пені розраховані неправильно, оскільки позивачем не враховано положень ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України).

Водночас суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, оскільки у законодавстві України відсутні норми, які б надавали суду право зменшити розмір нарахованих стороною спору сум 3% річних і втрат від інфляції, та враховано часткове задоволення судом вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми пені. Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні усного клопотання відповідача про «скасування штрафу» у повному обсязі, з огляду на доведеність позивачем допущених відповідачем порушень зобов`язань з оплати послуг, не подання відповідачем доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій, відповідач не довів винятковості обставин та наявності умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що в його діях відсутня вина як складовий елемент господарсько-правової відповідальності, як наслідок відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасну оплату послуг за Договором, оскільки НКРЕКП не було передбачено достатні витрати відповідача на виконання спеціальних обов`язків у структурі тарифу на послуги з передачі електроенергії, що спричинило затримку оплати відповідачем послуг за Договором.

Також відповідач вважає, що наявні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні відповідного клопотання. На обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на те, що він є підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг та є організацією відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також для забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії. Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII (далі по тексту - Закон №2019-VIII) відповідач виконує функції адміністратора розрахунків та адміністратора комерційного обліку.

На переконання апелянта, позивач не несе збитків з урахуванням задоволення позовних вимог у даній справі, заявлений позивачем розмір збитків (пені, 7% штрафу, інфляційних втрат та 3% річних) не є співмірними з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язань. Відповідачем погашено заборгованість у повному обсязі, а терміни затримки платежів є незначними, лише у жовтні 2020 року прострочення платежу складало 61 день, у всіх інших місяцях прострочення платежу не перевищувало одного місяця.

Крім того, як зазначає апелянт, заслуговує на увагу його фактичний майновий стан та залежність відповідача від джерел надходжень коштів, за рахунок яких оператор системи передачі може виконувати функції, пов`язані з покладенням на нього спеціальних обов`язків по «зеленому» тарифу, а тому відповідач вважає, що даний випадок є винятковим та у суду першої інстанції були підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у справі №910/15705/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15705/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21.

24.05.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15705/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме надання доказів, які підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 491 250,00 грн.

13.06.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від відповідача про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 12.07.2022. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.07.2022 о 12 год. 20 хв.

11.07.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, посилаючись на те, що жодним нормативним актом та умовами Договору не визначено джерело оплати відповідачем вартості послуги. За приписами ст.ст. 33, 65 Закону №2019-VIII, пункту 12.6 Порядку, ст. 530 ЦК України грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості наданої позивачем послуги у серпні - грудні 2020 року в рамках виконання умов Договору мало бути виконано протягом одного робочого дня з моменту затвердження розміру вартості послуг, тобто у строк до 24.09.2020, 21.10.2020, 23.11.2020, 24.12.2020, 04.02.2021 відповідно.

Позивач зазначає, що пунктами 15 та 43 п. 2.3 Ліцензійних умов провадження діяльності зобов`язано відповідача спрямовувати кошти, що передбачені в тарифі на передачу електричної енергії для оплати вартості послуги, наданої позивачем, та не містять обмежень, що вартість послуги не може бути оплачена за рахунок інших коштів відповідача, що не входять до складу тарифу на передачу.

Щодо відсутності підстав для зменшення розміру неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, то позивач зазначає, що платежі, пов`язані з оплатою відповідачем послуг позивача із збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, розмір вартості якої затверджується НКРЕКП, є джерелом надходження грошових коштів для продавців електричної енергії за «зеленим» тарифом, проте у зв`язку із несплатою відповідачем вартості послуг у 2020 році позивач не розрахувався у повному обсязі із виробниками за «зеленим» тарифом. У зв`язку із порушенням грошового зобов`язання відповідачем позивач був позбавлений можливості здійснити своєчасні розрахунки із ДП «НАЕК «Енергоатом» та ПрАТ «Укргідроенерго», що спричинило нарахування позивачу штрафних санкцій.

Крім того, неналежне виконання відповідачем обов`язків з оплати послуги, наданої позивачем за серпень - грудень 2020 року, призвело до ініціювання ДП «НАЕК «Енергоатом», ПрАТ «Укргідроенерго» та виробниками за «зеленим» тарифом ряду судових проваджень про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з позивача, що спростовує доводи апелянта про значний розмір штрафних санкцій, заявлених та стягнення, та відсутність збитків у позивача через невиконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості послуг.

На суму інфляційних нарахувань та штрафних санкцій, отриманих позивачем, крім суми коштів, необхідної позивачу для забезпечення оплат 3 % річних, інфляційних нарахувань та штрафних санкцій за судовими рішеннями, відповідно до постанови НКРЕКП «Про використання ДП «Гарантований покупець» додаткових надходжень» від 07.02.2020 №358 зменшується вартість послуги, відповідно до розрахунку вартості послуги, що спростовує доводи апелянта про отримання позивачем будь-якого збагачення за рахунок нарахованих штрафних санкцій та отримання прибутку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд справи №910/15705/21 на 16.08.2022 на 12 год 00 хв.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.08.2022 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Представники позивача в судовому засіданні 16.08.2022 заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволені, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.06.2019 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - Постачальник послуг) та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Замовник) укладено Договір, згідно з п. 1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат Постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом надає Замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених Договором. (а.с. 21-24).

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 №321 ДП «НЕК «Укренерго» перетворено у Приватне акціонерне товариства (ПрАТ), 100% акцій якого належить державі та не підлягають відчуженню, затверджено Статут новоутвореного підприємства. Новоутворене Приватне акціонерне товариство «НЕК «Укренерго» є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків Державного підприємства «НЕК «Укренерго».

У зв`язку із чим 29.08.2019 сторони уклали Додаткову угоду №579/01 до Договору. (а.с. 25-26).

Згідно з п. 1.2 Договору Замовник сплачує Постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов Договору.

Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом Постачальником послуг (п. 2.1 Договору).

Згідно з п.п. 4 п. 3.3 Договору Замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої Постачальником послуг та затвердженої Регулятором.

Сторони цього Договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства. У разі порушення Замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у Порядку, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. Додатково сплачується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів (п.п. 4.1, 4.3 Договору).

Цей Договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 01.01.2030 (п. 7.1 Договору).

Сторонами підписані без будь-яких зауважень акти приймання-передачі наданих послуг та акти коригування, а саме:

- за серпень 2020 року: акт приймання-передачі від 31.08.2021 №8 на суму 3 901 434 182,87 грн (з ПДВ); акт коригування від 31.08.2020 на суму 4 267 017 121,97 грн (з ПДВ); акт коригування від 01.02.2021 на суму 4 267 566 945,70 грн (з ПДВ) (а.с. 29-31);

- за вересень 2020 року: акт приймання-передачі від 30.09.2020 №9 на суму 3 347 113 221,08 грн (з ПДВ); акт коригування від 30.09.2020 на суму 3 023 793 119,93 грн (з ПДВ); акт коригування від 30.09.2020 на суму 3 012 230 687,46 грн; акт коригування від 01.06.2021 на суму 3 012 642 703,87 грн (з ПДВ) (а.с. 51, 53-55);

- за жовтень 2020 року: акт приймання-передачі від 31.10.2020 №10 на суму 2 888 962 496,64 грн (з ПДВ); акт коригування від 31.10.2020 на суму 2 544 988 925,39 грн (з ПДВ); акт коригування від 23.07.2021 на суму 2 545 048 755,89 грн (з ПДВ) (а.с. 81, 83-84);

- за листопад 2020 року: акт приймання-передачі від 30.11.2020 №11 на суму 1 608 681 437,51 грн (з ПДВ); акт коригування від 30.11.2020 на суму 1 620 887 171,05 грн (з ПДВ) (а.с. 102-103);

- за грудень 2020 року - акт приймання-передачі від 31.12.2020 №12 на суму 2 254 603 222,42 грн (з ПДВ) (а.с. 113).

Відповідачем було повністю оплачено надані позивачем послуги, проте з порушенням строків оплати, а саме:

- за серпень 2020 року на загальну суму 4 267 566 945,70 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.08.2020 №1051 на суму 200 000 000,00 грн, від 18.08.2020 №309 на суму 1 559 094 251,85 грн, від 25.08.2020 №25 на суму 19 939 735,71 грн, від 25.08.2020 №26 на суму 530 060 264,29 грн, від 31.08.2020 №1065 на суму 300 000 000 грн, від 03.09.2020 №1403 на суму 200 000 000,00 грн, від 11.09.2020 №1363 на суму 250 000 000,00 грн, від 18.09.2020 №1160 на суму 100 000 000,00 грн, від 23.09.2020 №1079 на суму 150 000 000,00 грн, від 25.09.2020 №1090 на суму 100 000 000,00 грн, від 30.09.2020 №392 на суму 100 000 000,00 грн, від 01.10.2020 №1484 на суму 250 000 000,00 грн, від 06.10.2020 №391 на суму 250 000 000,00 грн, від 15.10.2020 №1203 на суму 20 000 000,00 грн, від 16.10.2020 №1180 на суму 160 000 000,00 грн, від 21.10.2020 №1190 на суму 77 922 870,12 грн і від 29.03.2021 №600 на суму 549 823,73 грн (а.с. 32-48);

- за вересень 2020 року на загальну суму 3 012 230 687,46 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.09.2020 №455 на суму 150 000 000,00 грн, від 21.10.2020 №1192 на суму 122 077 129,88 грн, від 26.10.2020 №1177 на суму 100 000 000,00 грн, від 27.10.2020 №1060 на суму 100 000 000,00 грн, від 29.10.2020 №1534 на суму 100 000 000,00 грн, від 30.10.2020 №414 на суму 100 000 000,00 грн, від 30.10.2020 №422 на суму 200 000 000,00 грн, від 02.11.2020 №1117 на суму 150 000 000,00 грн, від 04.11.2020 №497 на суму 120 000 000,00 грн, від 06.11.2020 №428 на суму 180 000 000,00 грн, від 10.11.2020 №4 на суму 100 000 000,00 грн, від 11.11.2020 №1212 на суму 200 000 000,00 грн, від 19.11.2020 №1522 на суму 200 000 000,00 грн, від 20.11.2020 №1149 на суму 100 000 000,00 грн, від 26.11.2020 №106 на суму 150 000 000,00 грн, від 27.11.2020 №499 на суму 140 000 000,00 грн, від 30.11.2020 №1066 на суму 230 000 000,00 грн, від 02.12.2020 №1038 на суму 100 000 000,00 грн, від 04.12.2020 №631 на суму 300 000 000,00 грн, від 07.12.2020 №450 на суму 120 000 000,00 грн, від 10.12.2020 №1302 на суму 153 557,58 грн і від 09.12.2020 №569 на суму 50 000 000,00 грн (а.с. 56-77);

- за жовтень 2020 року на загальну суму 2 544 988 925,39 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.10.2020 №1204 на суму 100 000 000,00 грн, від 10.12.2020 №1303 на суму 120 000 000,00 грн, від 15.12.2020 №1240 на суму 150 000 000,00 грн, від 18.12.2020 №1243 на суму 160 000 000,00 грн, від 12.12.2020 №714 на суму 78 000 000,00 грн, від 29.12.2020 №890 на суму 113 000 000,00 грн, від 31.12.2020 №1154 на суму 90 000 000,00 грн, від 04.01.2021 №1289 на суму 500 000 000,00 грн, від 06.01.2021 №1120 на суму 400 000 000,00 грн, від 11.01.2021 №482 на суму 200 000 000,00 грн, від 13.01.2021 №1170 на суму 130 000 000,00 грн, від 13.01.2021 №1164 на суму 200 000 000,00 грн, від 16.01.2021 №489 на суму 250 000 000,00 грн і від 20.01.2021 №36 на суму 53 988 925,39 грн (а.с. 85-98);

- за листопад 2020 року на загальну суму 1 620 887 171,05 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 23.12.2020 №1230 на суму 11 000 000,00 грн, від 20.01.2021 №39 на суму 200 000 000,00 грн, від 26.01.2021 №1253 на суму 520 000 000,00 грн, від 27.01.2021 №1315 на суму 330 000 000,00 грн, від 28.01.2021 №513 на суму 420 000 000,00 грн і від 29.01.2021 №1109 на суму 139 887 171,05 грн (а.с. 104-109);

- за грудень 2020 року на загальну суму 2 254 603 222,42 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 23.12.2020 №1229 на суму 20 000 000,00 грн, від 29.12.2020 №897 на суму 27 000 000,00 грн, від 29.01.2021 №1146 на суму 150 000 000,00 грн, від 01.02.2021 №1147 на суму 240 000 000,00 грн, від 03.02.2021 №1262 на суму 240 000 000,00 грн, від 17.02.2021 №531 на суму 360 000 000,00 грн, від 19.02.2021 №1080 на суму 240 000 000,00 грн, від 24.02.2021 №1110 на суму 360 000 000,00 грн, від 25.02.2021 №604 на суму 360 000 000,00 грн і від 26.02.2021 №693 на суму 257 603 222,42 грн (а.с. 114-123).

Законом №2019-VIII визначено правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно ч. 7 ст. 65 Закону №2019-VIII для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат гарантованого покупця на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною гарантований покупець надає оператору системи передачі послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 31 Закону №2019-VIII оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії.

Ліцензія на провадження діяльності з передачі електричної енергії видається після прийняття остаточного рішення про сертифікацію оператора системи передачі відповідно до цього Закону.

Організаційно-правовою формою оператора системи передачі є акціонерне товариство.

Державі належать 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі оператора системи передачі, які не підлягають приватизації або відчуженню в інший спосіб.

Згідно п. 23 ч. 1 ст. 33 Закону №2019-VIII оператор системи передачі виконує покладені на нього спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 526, ст. 525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядком, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено наступне:

п. 12.4 - з урахуванням умов цієї глави гарантований покупець протягом перших п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та направляє ОСП два примірники акта приймання-передачі, підписані зі своєї сторони.

Після отримання двох примірників акта купівлі-продажу, підписаних зі сторони гарантованого покупця, ОСП направляє гарантованому покупцю протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, примірник акта приймання-передачі, підписаний зі своєї сторони уповноваженою особою.

За наявності в ОСП зауважень до акта приймання-передачі, наданого гарантованим покупцем, ОСП повідомляє письмово про це гарантованого покупця.

За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання ОСП гарантованому покупцю акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел здійснюється у розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті приймання-передачі, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.

п. 12.5 - після отримання від ОСП акта купівлі-продажу, підписаного з його сторони, гарантований покупець протягом одного робочого дня з дати його отримання надає Регулятору розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел для затвердження.

п. 12.6 - протягом одного робочого дня з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, ОСП здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

п. 12.7 - у разі перерахунку гарантованим покупцем вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел укладається акт коригування до акта приймання-передачі з ОСП.

Постановами НКРЕКП затверджено вартість послуг, наданих гарантованим покупцем:

- у серпні 2020 року: 4 267 017 121,97 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 23.09.2020 №1740); 4 267 566 945,70 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 22.03.2021 №483);

- у вересні 2020 року: 3 012 230 687,46 грн (постанова НКРЕКП від 21.10.2020 №1937); 3 012 642 703,87 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 14.07.2021 №1123);

- у жовтні 2020 року: 2 544 988 925,39 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 20.11.2020 №2138); 2 545 048 755,89 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 01.09.2021 №1491);

- у листопаді 2020 року: 1 620 887 171,05 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 23.12.2020 №2682);

- у грудні 2020 року: 2 254 603 222,42 грн (з ПДВ; постанова НКРЕКП від 03.02.2021 №142).

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено судом першої інстанції і зазначене не спростовано відповідачем, що в порушення умов Договору та Порядку, незважаючи на настання терміну оплати, відповідач протягом серпня-грудня 2020 року порушив свої зобов`язання з оплати послуги, наданої позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розрахунку суми пені, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 343 ГК України, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач заперечуючи проти рішення суду першої інстанції у даній справі посилається на відсутність вини, оскільки НКРЕКП не було передбачено достатні витрати відповідача на виконання спеціальних обов`язків у структурі тарифу на послуги з передачі електроенергії, що спричинило затримку оплати відповідачем послуг за Договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з п. 1.2 Договору Замовник сплачує Постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов Договору.

Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом Постачальником послуг (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 12.6 Порядку протягом одного робочого дня з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, ОСП здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

Згідно з п.п. 4 п. 3.3 Договору Замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої Постачальником послуг та затвердженої Регулятором.

Таким чином, витрати, визначені тарифом не визначаються єдиним джерелом оплати вартості послуг та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від взятих на себе зобов`язань за Договором з оплати послуг із збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел в порядку, визначеному Порядком.

Відповідач зазначає, що постановою НКРЕКП від 10.12.2019 №2668 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «Укренерго» на 2020 рік» було встановлено відповідний тариф та його структуру. Водночас загальна вартість послуги, затверджена НКРЕКП, за 2020 рік склала понад 30 299 716 032,09 грн, що набагато перевищує суму, передбачену структурою тарифу на послуги з передачі електричної енергії на весь 2020 рік.

Зазначене не заслуговує на увагу, оскільки доказів оскарження постанов НКРЕКП у встановленому законодавством порядку відповідачем до суду не подано.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. (Постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Обгрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на те, що він є підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг та є організацією відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також для забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії. Відповідно до положень ст. 52 Закону №2019-VIII відповідач виконує функції адміністратора розрахунків та адміністратора комерційного обліку.

Проте вказані обставини не вказують на винятковість випадку та наявності підстав у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України для зменшення розміру неустойки, тоді як відповідачем не доведено відсутність своєї вини та, відповідно, необхідності звільнення відповідача від відповідальності. Побідний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №910/6563/21.

Так само не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач не несе збитків у разі зменшення розміру штрафних санкцій, тоді як судом встановлено, що позивач у даній справі є відповідачем у судових спорах, за якими він має сплатити заборгованість та штрафні санкції на користь ДП «НАЕК «Енергоатом», ПрАТ «Укргідроенерго» та виробників за «зеленим» тарифом. При цьому позивач посилається на те, заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом», ПрАТ «Укргідроенерго» та виробниками за «зеленим» тарифом виникла внаслідок порушення відповідачем свого обов`язку з оплати послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Крім того, судом встановлено і зазначене підтверджено матеріалами даної справи, що відповідачем систематично допускались прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати послуг.

Також відповідач не надав суду докази на підтвердження майнового стану, у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій та в апеляційній скарзі відповідач посилається на негативний фінансовий результат НЕК «Укренерго» за підсумками 9 місяців 2020 року, тоді як доказів на підтвердження майнового стану станом на момент розгляду справи у суді, матеріали справи не містять.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2015 у справі «Кечко проти України» зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Заява № 70297/01) Європейський суд з прав людини зазначив, що асигнування для виплати державою боргів з державного бюджету можуть викликати певну затримку у виконанні рішень судів, однак відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ст.ст. 76 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповідні на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм права, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 у справі №910/15705/21.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

5. Матеріали справи № 910/15705/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.08.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська