У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

17 серпня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/587/22

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., у порядку наказного провадження розглянувши матеріали заяви від 05.08.2022 №08/22-ЮР Товариства з обмеженою відповідальністю «Скарлет ЛТД», вул. Максима Залізняка, 138, м. Черкаси, Черкаська область, 18018, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма «Лєк-Віл», вул. Доценка, 25-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14032, про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

15.08.2022, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Скарлет ЛТД» (надалі - ТОВ «Скарлет ЛТД») про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Лєк-Віл» (надалі - ТОВ «Фармацевтична компанія «Лєк-Віл») основного боргу в сумі 75435,28грн за товар, поставлений на підставі договору поставки товарів з відстрочкою платежу від 01.06.2020 (надалі - Договір) та видаткових накладних: №СН-0027933 від 12.01.2022, №СН-0027936 від 12.01.2022, №СН-0027816 від 12.01.2022, №СН-0027934 від 12.01.2022, №СН-0027937 від 12.01.2022, №СН-0027874 від 12.01.2022, №СН-0027820 від 12.01.2022, №СН-0028106 від 14.01.2022, №СН-0028109 від 14.01.2022, №СН-0028285 від 19.01.2022, №СН-0028290 від 19.01.2022, №СН-0028317 від 19.01.2022, №СН-0028319 від 19.01.2022, №СН-0028361 від 19.01.2022, №СН-0028363 від 19.01.2022, №СН-0028500 від 21.01.2022, №СН-0028574 від 22.01.2022, №СН-0028570 від 22.01.2022, №СН-0028743 від 26.01.2022, №СН-0028746 від 26.01.2022, №СН-0028848 від 28.01.2022, №СН-0028995 від 02.02.2022, №СН-0028996 від 02.02.2022, №СН-0028980 від 02.02.2022, №СН-0028982 від 02.02.2022, №СН-0029032 від 02.02.2022, №СН-0029033 від 02.02.2022, №СН-0029191 від 05.02.2022, №СН-0029194 від 05.02.2022, №СН-0029228 від 08.02.2022, №СН-0029229 від 08.02.2022, №СН-0029353 від 09.02.2022, №СН-0029354 від 09.02.2022, №СН-0029323 від 09.02.2022, №СН-0029327 від 09.02.2022, №СН-0029367 від 10.02.2022, №СН-0029371 від 10.02.2022, №СН-0029439 від 11.02.2022, №СН-0029440 від 11.02.2022, №СН-0029525 від 14.02.2022, №СН-0029639 від 16.02.2022, №СН-0029643 від 16.02.2022, №СН-0029485 від 16.02.2022, №СН-0029484 від 16.02.2022, №СН-0029847 від 19.02.2022, №СН-0029850 від 19.02.2022, №СН-0030017 від 23.02.2022, №СН-0030020 від 23.02.2022, складених на виконання умов цього Договору; 834,37грн трьох відсотків річних; 8472,77грн інфляційних втрат; 8643,66грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Розглянувши заяву від 05.08.2022 №08/22-ЮР ТОВ «Скарлет ЛТД» (з доданими документами) суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні та видачі судового наказу про стягнення: 834,37грн трьох відсотків річних; 8472,77грн інфляційних втрат та 8643,66грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема в порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні визначені ГПК України.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачем указано на порушення відповідачем умов договору поставки товарів з відстрочкою платежу від 01.06.2020, в частині своєчасного розрахунку за товар, отриманий ним на підставі перерахованих вище видаткових накладних, строк по оплаті яких настав, з урахуванням погоджених сторонами умов у п.3.1. цього Договору. Наведене стало підставою для нарахування та стягнення, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, трьох відсотків річних у сумі 834,37грн та інфляційних втрат у сумі 8472,77грн; також на підставі п.3.4. Договору та статей 536, 694 Цивільного кодексу України відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 8643,66грн.

За статтею 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), статтями 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені в статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, проценти річних та проценти за користування чужими грошовими коштами входять до складу грошового зобов`язання.

За змістом статей 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наведене узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №903/125/18 щодо можливості стягнення в наказному провадженні як суми основного боргу, так і трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені за відсутності доказів існування спору між сторонами з цього приводу.

При цьому, в разі задоволення вимог у наказному провадженні, заявником мають бути дотримано приписи статті 150 ГПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу. Так, за частиною 2 цієї статті, в заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява (1); повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника (2); ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання (3); вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (4); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (5).

За частиною 3 статті 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ на підтвердження сплати судового збору (1); документ на підтвердження повноважень представника, якщо заява підписана представником заявника (2); копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (3); інші документи або їх копії на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (4).

Таким чином, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження в господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості на підставі письмового договору, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

В обґрунтування заявлених вимог заявником, до заяви про видачу судового наказу, додано належним чином засвідчені копії: договору поставки товарів з відстрочкою платежу від 01.06.2020; видаткових накладних, складених сторонами на виконання умов цього Договору; та розрахунок складових заборгованості ТОВ «ФФ «Лєк-Віл» за Договором.

При цьому, судом установлено, що розрахунки заявника в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних (на суму 858,17грн) та відсотків за користування чужими грошовими коштами (на суму 8581,66грн) не відповідають заявленим до стягнення сумам з боржника в межах наказного провадження; у той час як розрахунок інфляційних втрат (на суму 8472,77грн) є арифметично невірним.

Під час розгляду вимог у наказному провадженні та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 частини 1 статті 155 ГПК України), відтак позбавлений можливості здійснити перерахунок заявлених вимог з підстав їх правомірності.

Враховуючи, що доданий до заяви про видачу судового наказу розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами, трьох відсотків річних та інфляційних втрат не підтверджує вимоги стягувача в заявленому обсязі, суд дійшов висновку про порушення ним п.4 частини 3 статті 150 ГПК України.

За п.1 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє в видачі судового наказу: якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу, зокрема якщо заявником не додано до заяви про видачу судового наказу документів або їх копій на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За частиною 1 статті 153 ГПК України відмова в видачі судового наказу з підстав передбачених пунктами 1, 2, 8 та 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Про відмову в видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 ГПК України).

За таких обставин, заява ТОВ «Скарлет-ЛТД» про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ФФ «Лєк-Віл» в частині відсотків за користування чужими грошовими коштами на суму 8643,66грн, трьох відсотків річних на суму 834,37грн та інфляційних втрат на суму 8472,77грн задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини 1 статті 153 ГПК України відмова в видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не перешкоджає повторному зверненню в наказному або позовному провадженні.

Керуючись статтями 147, 148, п. 4 частини 3 статті 150, п. 1 частини 1 статті 152, частиною 1 статті 153, статтями 233 - 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Скарлет ЛТД» (юридична адреса: вулиця Максима Залізняка, 138, м. Черкаси, Черкаська область, 18018, ) у видачі судового наказу в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма «Лєк-Віл» (вул. Доценка, 25-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14032, ) 834,37грн трьох відсотків річних, 8472,77грн інфляційних втрат та 8643,66грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала складена та підписана 17.08.2022

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Документи по справі можуть бути направлені на електронну адресу Господарського суду Чернігівської області - e-mail: ; засоби зв`язку - факс 77-44-62, тел. 676-311.

Суддя А.В. Романенко