ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" серпня 2022 р. Справа № 924/336/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., при секретарі судового засідання Шевчук І.А., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія", с. Новоселиця, Снятинського району, Івано-Франківської області

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція", м. Нетішин, Хмельницької області

про стягнення 5691,46 грн.

Представники сторін:

від позивача: Заставний Ю.І. - адвокат на підставі ордеру

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія", с. Новоселиця, Снятинського району, Івано-Франківської області звернулось до суду із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 5691,46 грн., з яких 5642,35 грн. інфляційних втрат, 49,11 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.11.2021р. між ним та відповідачем був укладений договір поставки №53-124-01-21-16136, за умовами якого позивач Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю в передбачені договором строки Товар, а Покупець, в свою чергу, зобов`язався оплатити даний товар. Предметом поставки по даному договору був товар: сітка канілірована. Постачальник своєчасно та в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання по договору. Проте, на час подання позовної заяви Покупець і досі не здійснив оплату 100% вартості отриманої продукції, чим порушив свої зобов`язання за договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022р., позовну заяву передано для розгляду судді Гладію С.В.

Ухвалою суду 17.06.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/336/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.07.2022р.

07.07.2022р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не визнає позовні вимоги позивача, наведені ним у позовній заяві, оскільки вважає їх безпідставними, необґрунтованими і непідтвердженими належними і допустимими доказами.

По-перше, відповідач зазначає, що передбачений Договором 60-денний строк для оплати, поставленого згідно з видатковою накладною від 08.11.2021 №253, товару розпочав свій перебіг з 11.11.2021 (перший день строку для оплати товару - наступний день після оформлення ярлика на придатну продукцію) і закінчився 10.01.2022 (останній день строку для оплати усього товару, оскільки фактично останній 60-й календарний день припадає на 09.01.2022 - неділю, вихідний день), а першим днем прострочення оплати товару є 11.01.2022 (а не 10.01.2022 як зазначає позивач у позовній заяві). Врахування наведених обставин при здійсненні обрахунку 0.3% річних та інфляційних втрат зменшує загальний розмір цих нарахувань.

Також відповідач вважає безпідставним і таким, що не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 0.3% річних та інфляційних втрат, що передбачені пунктом 8.4 договору, проведення позивачем таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включена до вартості товару за договором.

Водночас, відповідач у відзиві зазначає, що не мав можливості в строк, встановлений договором, тобто до 10.01.2022 включно, здійснити повністю оплату для позивача вартості поставленого на виконання умов договору товару, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни. Відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" №2019-VIII від 13.04.2017, з 1 липня 2019 року в Україні була запроваджена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До того часу, функції єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало ДП ?Енергоринок?. Проте, на момент запуску нової моделі ринку електроенергії, заборгованість ДП ?Енергоринку? перед ДП "НАЕК "Енергоатом" становила майже 12 млрд. грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП ?Енергоринок? перед ДП ?НАЕК ?Енергоатом? на законодавчому рівні не врегульований. За підсумками січня 2020 року вересня 2021 року, за відпущену в умовах функціонування нового ринку електроенергію ДП ?НАЕК ?Енергоатом? не отримало близько 11 млрд. грн. Відтак, запровадження з 01.07.2019р. нового ринку електричної енергії в Україні призвело до формування кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише загострився. Станом на 01.06.2022р. прострочена заборгованість перед ДП ?НАЕК ?Енергоатом? за відпущену на ринок електроенергію складає 22301,04 млн. грн. Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель, з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19.

Таким чином, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від нього обставин. Адже, невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання, не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Відповідач опинився в таких умовах незалежно від його волі та намірів, а внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену на ринок електроенергію, і як наслідок, до скрутного фінансового становища відповідача, чим унеможливлюється своєчасне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором.

Вказав, що наразі надходження до підприємства грошових коштів ще більше ускладнилося у зв`язку із військовою агресією збройних сил російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022., оскільки ДП „НАЕК „Енергоатом" належить до числа підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Крім того, відповідач просить у разі ухвалення судом рішення у справі про повне або часткове задоволення позовних вимог, надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не мене ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

08.08.2022р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача №45-30-1114/8910 від 03.08.2022р. про прийняття до розгляду платіжного доручення від 02.08.2022р. (на суму 40650,12грн.) про сплату основного боргу за договором поставки №53-124-01-21-16136 від 05.11.2022р. та про закриття провадження в частині стягнення основного боргу відповідно до п.2, ч.1, ст..231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні 09.08.2022р. суд своєю ухвалою закрив провадження у справі в частині стягнення 40650,12 грн. основного боргу.

12.08.2022р. на адресу суду надійшло клопотання від позивача про уточнення позовних вимог у зв`язку з сплатою відповідачем основної суми боргу. В даному клопотанні представник позивача просить стягнути з відповідача 5642,35 грн інфляційних втрат, 49,11 грн. 0,3 % річних, яке судом розглянуте та прийняте.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" (далі - постачальник) 05.11.2021р. укладено договір поставки №53-124-01-21-16136 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною, по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є товар: Сітка канілірована, код 44310000-6 згідно ДК 021-2015 (Вироби з дроту).

За умовами п. 3.1 договору строк поставки товару становить 60 календарних днів з дати укладення сторонами договору.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DРP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство" склад №5, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100 (п. 3.2 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару по договору становить: 33875,10 (тридцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень 10 копійок), крім того ПДВ 20% 6775,02 (шість тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 02 копійки). Всього ціна договору: 40650,12 грн. (сорок тисяч шістсот п`ятдесят гривень 12 копійок).

Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією №1 (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60-ти календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 „Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

За умовами п. 5.3 договору датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово - промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 7. договору у разі наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язань за договором.

Згідно з п.9.1 договору всі спірні питання, пов`язані з виконанням сторонами умов цього Договору , вирішуються сторонами шляхом пред`явлення претензій, взаємних переговорів та консультацій.

Досудовий порядок реалізації господарсько-правової відповідальності є для сторін обов`язковим.(п. 9.2 договору)

У випадку не вирішення спірних питань в досудовому порядку, спори передаються на розгляд у господарський суд згідно з чинним законодавством.(п. 9.3 договору)

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Додатком №1 до договору сторони оформили специфікацію №1, в якій погодили, зокрема товар, що підлягає поставці (сітка канілірована 60*60*4 оцинкована, кількістю 349,40 кв.м.) та його вартість 40650,12 грн з ПДВ.

Крім того, додатком 2 до договору оформлено технічну специфікацію товару, в якій зазначено технічну характеристику/опис товару.

На виконання умов договору №1759653-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. позивач поставив відповідачу визначений у договорі товар на загальну суму 40650,12 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №253 від 08.11.2021. Товар отриманий відповідачем 08.11.2021р., про що міститься підпис уповноваженої особи відповідача, скріплений відтиском печатки.

Матеріали справи містять товарно-транспортну накладну №Р253 від 08.11.2021р., де зазначено: автомобільний перевізник: ТОВ ?ЗМК?; замовник: ТОВ "Західна метизна компанія"; вантажовідправник: ТОВ " Західна метизна компанія "; вантажоодержувач: ВП ?Хмельницька АЕС?, ДП ?НАЕК ?Енергоатом?; пункт навантаження: м. Чернівці; пункт розвантаження: м. Нетішин; усього відпущено на загальну суму 40650,12 грн., у тому числі ПДВ - 6775,02 грн. Відомості про вантаж: сітка канілірована 60*60*4 оцинкована. Товар прийняла відповідальна особа вантажоодержувача Купріянець С.В., про що свідчить його підпис та відтиск печатки підприємства.

Також в матеріалах справи наявна податкова накладна №235 від 08.11.2021р., в якій вказано суму податку на додану вартість товару - 6775,02 грн.

10.11.2021 відповідачем оформлено ярлик №50/5 на придатну продукцію, а саме Стенд Сітка канілірована 60*60*4 оцинкована за договором від 05.11.2021 №53-124-01-21-16136.

Матеріали справи також містять Справу продукції №50/5 в якій зазначено найменування товару (сітка калінірована 60*60*4 оцинкована), що постачається, одиниця виміру (м2), кількість (239.40) та дата виготовлення (2021р.) даного товару. Також Справа продукції містить договірні та інші документи на постачання, договірні документи на виготовлення, підтвердження якості та відповідності продукції.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків по стану за період: 01.11.2021-14.02.2022 відповідач станом на 14.02.2022р має заборгованість перед позивачем в сумі 40650,12 грн.

22.03.2022р відповідач надіслав на адресу позивача лист №45-30-501/3258, в якому зазначає, що претензія позивача від 14.02.2022 №14/1 щодо погашення заборгованості, яка виникла у ДП „НАЕК „Енергоатом" в особі ВП „Хмельницька АЕС" перед ТОВ „Західна метизна компанія" за укладеним договором поставки від 05.11.2021р. №53-124-01-21-16136 у ВП ХАЕС уважно розглянута. Також повідомлено, що відповідно до діючого порядку здійснення платежів ВП ХАЕС своєчасно додано до облікової системи „Фінансові потоки" ДП „НАЕК „Енергоатом" заявки на використання коштів для здійснення позивачу оплати вартості поставленого товару за спірним договором. Проте, ВП ХАЕС не був належним чином профінансований через вкрай низький рівень розрахунків споживачів за відпущену на ринок електричну енергію.

Крім того, у листі відповідач повідомляє, що Торгово-промислова палата України своїм листом від 28.02.2022р №2024/02.2-7.1, який розміщений на офіційному сайті ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб. Враховуючи наведене, ВП ХАЕС не мав можливості раніше і не має можливості на цей час здійснити повністю оплату поставленого товару внаслідок дії об`єктивних та незалежних від ВП ХАЕС обставин.

Відповідно до платіжного доручення №7902 від 02.08.2022р. ВП „Хмельницька АЕС" ДП НАЕК Енергоатом перерахувало на рахунок ТзОВ „Західна метизна компанія". 40650,12грн. Призначенням платежу за даним платіжним дорученням є погашення кредитної заборгованості ТМЦ, згідно договору №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021, видаткова накладна №253 від 08.11.2021р., в т.ч. ПДВ 6775,02.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Нормою ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналіз змісту Договору №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. свідчить, що у зв`язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Виходячи із змісту ч. ч. 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, ТОВ "Західна метизна компанія" на виконання умов Договору №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. поставило ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" визначений Специфікацією №1 (Додатком №1 до Договору) товар - Сітку каніліровану 60*60*4 оцинковану, кількістю 239,40 кв.м на суму 40650,12грн. Факт отримання відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною №253 від 08.11.2021р. та товарно-транспортною накладною №Р253 від 08.11.2021р.

В свою чергу, згідно поданого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює отримання товару за договором поставки №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. на загальну суму 40650,12грн.

У ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З пункту 5.1. договору вбачається, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" (пункт 5.1. договору).

Відповідно до ч.4, ст..116 ГПК якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Як судом встановлено, 10.11.2021 відповідачем оформлено ярлик №50/5 на придатну продукцію, а саме - Сітку каніліровану 60*60*4 оцинковану за договором від 05.11.2021р. №53-124-01-21-16136.

Таким чином, у відповідності до п. 5.1 Договору, оплата товару відповідачем повинна була бути проведена починаючи з 11.11.2021р. по 10.01.2022р.

Матеріалами справи підтверджено, що ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" повністю оплатило поставлений одним платежом, зокрема: 02.08.2022р. у сумі 40650,12грн, що підтверджено платіжним дорученням №7902 від 02.08.2022р.

Судом констатується, що сплата коштів за Договором №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р., здійснена відповідачем поза межами 60 днів, а відтак має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, сторони у Договорі №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. перебачили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. У випадку порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми (п. п. 8.1, 8.4 Договору).

Оскільки останнім днем оплати товару вважалося 10.01.2022р., першим днем прострочення оплати товару є 11.01.2022р., а не 10.01.2022р, як зазначає позивач у позовній заяві.

В частині нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бізнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок інфляційних втрат щодо заборгованості у розмірі 40650,12грн., яка має місце у період з 11.01.2022р. по 06.06.2022р.(враховано індекси інфляції за січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року), вважає обґрунтованим до стягнення інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за Договором №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. у розмірі 5642,35грн.

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення 5642,35 грн. інфляційних втрат, підлягає задоволенню.

В частині заявленої позивачем вимоги про стягнення 0,3% процентів річних від простроченої суми заборгованості за Договором №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р., суд зазначає наступне.

Пунктом 8.4 даного Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує 0,3% річних від простроченої суми.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 0,03% річних від простроченої суми, дійшов висновку, що за період з 11.01.2022р. по 06.06.2022р. 0,3% річних від суми боргу 40650,12грн. становить 49,11грн. (40650,12х0,003%х147:365).

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення 49,11грн. 0,03% річних, підлягає задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом не враховуються доводи відповідача щодо наявності надзвичайних та невідворотних обставин з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи наявність вищевказаних обставин, відповідач зазначає, що не вчасне виконання договірних зобов`язань зумовлено вкрай важким фінансовим становищем відповідача, спричиненим законодавчим переходом до нових правил господарювання в умовах зміненого ринку електроенергії. Відповідач, внаслідок вищевказаних обставин недоотримав фінансування, в тому числі за зобов`язаннями, що є предметом спору.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи вищевказані законодавчі норми, невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача та відсутність коштів в останнього (що покладено в основу відповідних обґрунтувань) не можуть вважатись надзвичайними і невідворотними обставинами, в силу прямого законодавчого виключення їх з числа останніх.

Крім того, слід зазначити, що порядок застосування обставини форс-мажору прямо передбачено договором сторін. Так, розділом 7 Договору №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. передбачено, що: сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ ?Про Торгово-промислові палати в Україні?, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін; Сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу.

Таким чином, наявність обставин, які звільняють відповідача від відповідальності щодо виконання договору мають бути документально підтвердженими. При цьому, це мають бути спеціально передбачені докази Сертифікат ТППУ. Отже, за відсутності в матеріалах справи вищевказаного сертифікату, а також доказів письмового повідомлення відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання та такі обставини є необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на нарахування 0,3% річних та інфляційних втрат на суму податку на додану вартість (далі - ПДВ), то в силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627, 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3% річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом враховано, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 40650,12грн. і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого нарахування інфляційних втрат та 0,3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з простроченої суми боргу.

Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві, судом до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за неналежне виконання Договору №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р. у розмірі 5691,46грн., з яких: 5642,35грн. - інфляційних втрат та 49,11грн. - 0,3% річних.

Розглядаючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, судом враховується, що частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на значне фінансове навантаження в умовах функціонування нового ринку електроенергії, зростання заборгованості перед відповідачем за відпущену електроенергію та, відповідно, розгляд судами справ за позовом відповідача до його контрагентів про стягнення заборгованості за відпущену електроенергію, сукупний розмір якої становить близько 22 мільярдів гривень

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто суб`єкт господарювання не має будь-яких привілеїв чи пільг в залежності від кількості працівників, наявності у нього заборгованості перед контрагентами чи в інших осіб перед ним тощо. Чинне законодавство України не встановлює будь-яких привілеїв підприємствам за фактом їх належності до видів та організаційно-правових форм в аспекті неналежного виконання господарських зобов`язань чи відтермінування виконання рішень судів, що набрали законної сили. Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Так, відповідачем лише зазначено про наявність перед ним значної заборгованості його контрагентів, проте не надано доказів щодо його фактичного фінансового становища, яке передбачає також оцінку наявних у відповідача коштів, іншого майна тощо.

Посилання відповідача на те, що внаслідок воєнного стану в країні, в останнього погіршився майновий стан, судом також не береться до уваги, оскільки у Хмельницькій області не ведуться бойові дії, а також, останнім не доведено, що внаслідок воєнного стану відповідач не в змозі здійснювати господарську діяльність та виконувати взяті на себе грошові зобов`язання, які виникли у мирний час.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення виконання рішення суду саме на три місяці та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через три місяці) виконати рішення у цій справі.

Судом звертається увага на те, що відзив містить лише обґрунтування неможливості виконання рішення суду, проте в порушення вимог ст. ст. 73, 74, 79 ГПК України відповідачем не надано суду жодного доказу в підтвердження наявності обставин, які ускладнюють та виключають можливість виконання судового рішення.

Відтак, виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач не навів суду переконливих доводів та не надав доказів щодо наявності саме таких виняткових обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, які б тягли за собою необхідність відстрочення виконання рішення суду, тому суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання даного рішення суду.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення (відшкодування) з відповідача його витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Як вбачається з матеріалів справи 03.06.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" та адвокатом Заставним Юрієм Івановичем укладено договір про надання правової допомоги №01/03, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у господарському спорі щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" за договором поставки №53-124-01-21-16136 від 05.11.2021р., а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно з Додатком №2 від 09.08.2022р. до договору про надання правової допомоги №01/03 від 03.06.2022р. сторони погодили вартість послуг до договору, а саме:

- ознайомлення адвоката з документами наданими клієнтом (1500грн.);

- консультація щодо правових підстав та процесуального порядку захисту прав та інтересів клієнта (500 грн.);

- складення адвокатом позовної заяви про стягнення заборгованості (5000 грн.);

- подання електронної позовної заяви разом із додатками до Господарського суду Хмельницької області через Веб-портал „Електронний суд" (500 грн.);

- складання та подання до суду заяви про участь представника позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції (500 грн.);

- участь адвоката в трьох судових засіданнях по справі №924/336/22 в режимі відеоконференції (2000 грн.).

Загальна вартість послуг адвоката склала 10 000,00 грн.

Згідно з п.2 Додатку №2 від 09.08.2022р. до договору про надання правової допомоги №01/03 від 03.06.2022р. сторони погодили затвердити вартість правничої (правової) допомоги, наданої адвокатом клієнту у судовій справі №924/336/22, що розглядалася в Господарському суді Хмельницької області, в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень, 00 коп.), яка сплачена клієнтом в повному обсязі.

Додаток №2 від 09.08.2022р. до договору про надання правової допомоги №01/03 від 03.06.2022р. підписаний сторонами договору про надання правової допомоги №01/03 від 03.06.2022р. та скріплений печаткою позивача.

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до положень ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Судом враховується, що відповідачем були заявлені заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача.

Водночас, судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв розумності та складності справи, судом вважаються обґрунтованими витрати ТОВ "Західна метизна компанія" у розмірі 10 000,00грн.

На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 10 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" с. Новоселиця, Снятинського району, Івано-Франківської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 5691,46 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, код 24584661) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Західна метизна компанія" (78355, с. Новоселиця, Снятинського району, Івано-Франківської області, вул. Черемшини,26, код 41986541) - 5642,35 грн. (п`ять тисяч шістсот сорок дві гривні 35 коп.) інфляційних втрат, 49,11 грн. (сорок дев`ять гривень 11 коп.) 0,3% річних, 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.) витрат на оплату судового збору та 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.08.2022р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук: 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - представнику позивача Заставний Ю.І. - ІНФОРМАЦІЯ_1

4- відповідачу