ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 Справа № 914/1020/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тема-Захід», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод», м. Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі Пришляк М.С.

Представники:

Від позивача: Легеза Г. І.

Від відповідача: Гайдукевич О. Я.

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Тема-Захід» до Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» про стягнення 1 395 252,59 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.06.2022.

21.06.2022 через службу діловодства господарського суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог від 20.06.2022 № 20/06/2022-ТЗ, якою останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 1 202 001,15 грн, пеню в розмірі 130 273,36 грн, понесені судові витрати в сумі 19 984,12 грн, а також повернути ТзОВ «Тема-Захід» зайво сплачений судовий збір в розмірі 944,68 грн.

21.06.2022 розгляд справи відкладено на 05.07.2022, про що відповідача повідомлено в порядку ст.121 ГПК України.

Ухвалою суду від 05.07.2022 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тема-Захід» від 20.06.2022 № 20/06/2022-ТЗ про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02.08.2022.

02.08.2022 судом розпочато розгляд справи по суті. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 11.08.2022, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

В судове засідання 11.08.2022 представник позивача з`явився, позов просить задоволити у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 1152 від 01.11.2018 щодо повної та вчасної оплати за отриманий товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 202 001,15 грн, пеню в розмірі 130 273,36 грн, понесені судові витрати в сумі 19 984,12 грн, а також повернути ТзОВ «Тема-Захід» зайво сплачений судовий збір в розмірі 944,68 грн (у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог). При цьому, позивач ствердив, що після подачі позову до суду, основний борг відповідачем погашено повністю.

Позиція відповідача.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 1 202 001,15 грн провадження просить закрити у зв`язку зі сплатою. Вважає безпідставним нарахування позивачем пені після 24.02.2022, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки виникло внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України.

Обставини справи.

01.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тема-Захід» (позивач, за договором постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробничою компанією «Львівхолод» (відповідач, за договором покупець) укладено договір поставки № 1152 (з додатками та протоколом розбіжностей, змінами від 01.03.2019 та протоколом розбіжностей до них, змінами від 30.03.2020 із протоколом розбіжностей до них).

Згідно умов даного договору, постачальник зобов`язується систематично, у чіткій відповідності з замовленням покупця, поставляти покупцеві товар, передбачений в специфікації (додаток № 3 до договору), на умовах, передбачених даним договором та додатками до нього (п.1.1). Покупець зобов`язується приймати замовлений товар та здійснювати його оплату згідно з цінами, що не перевищують цін узгоджених у специфікації, яка діє на дату створення замовлення (п.1.2). Ціна товару встановлюється в гривнях, без урахування ПДВ (ПДВ виділяється окремим рядком), і включає вартість упаковки, маркування та доставки товару постачальником. Покупець самостійно визначає ціну продажу товарів, якщо інше не передбачене чинним законодавством України або окремими задокументованими домовленостями між сторонами (п.2.2). Вартість договору складається з загальної вартості товарів, придбаних у постачальника за даним договором (п.2.3). Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, за цінами вказаними у специфікації, яка ліс на дату створення замовлення. Терміни та порядок оплати за поставлений товар погоджуються сторонами у комерційних умовах. Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у розрахунковий день, який визначається комерційними умовами. У випадку, якщо строк оплати за товар припадає на інший день у тижні, що не співпадає із розрахунковим днем, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплати розрахунковий день. При цьому оплата за товар у розрахунковий день не вважається порушенням покупцем строків оплати (п.3.1). Сторони можуть здійснити перевірку взаєморозрахунків. З цією метою одна із сторін формує акт звірки взаєморозрахунків та передає його іншій стороні договору (вручає особисто під підпис, або направляє поштою з повідомленням про вручення, кур`єром, чи через систему EDI). Інша сторона повинна підписати цей акт протягом 10 (десяти) днів з моменту його отримання та відправити першій стороні або заявити письмові вмотивовані зауваження (п.3.2). Сторони домовились, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: у першу чергу сплачується основна сума боргу починаючи з суми найдавніших товарних накладних, за якими минає термін оплати, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка та в останню чергу відшкодовуються інші витрати, пов`язані з виконанням зобов`язання за цим договором (п.3.3). Поставка товару здійснюється за рахунок та силами постачальника відповідно до графіку поставок на підставі та у суворій відповідності із замовленням покупця (п.4.1). За несвоєчасну оплату за поставлений згідно замовлення товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від заборгованої суми (п.6.7). Сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання умов договору на період дії форс-мажорних обставин, а саме пожежі, повені, землетрусу, інших стихійних лих чи воєнних дій, якщо ці обставини істотно вплинули на виконання умов даного договору. Зміна чинного законодавства або інших нормативно-правових актів, які безпосередньо чи побічно зачіпають сторони, не вважаються обставинами форс-мажор (п.7.1). У випадку настання умов, передбачених п.7.1, сторона зобов`язується протягом 3-х днів з моменту їх настання письмово повідомити іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин (п.7.2). Належним доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою України чи іншим уповноваженим органом (п.7.3). Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року (п.9.1). Строк дії договору щорічно автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна з сторін письмово не заявить про інше за 30 днів до чергового терміну завершення його дії (п.9.2).

Відповідно до п. 1.1 комерційних умов, що є додатком № 1 до договору поставки № 1152 від 01.11.2018 (в редакції додаткового договору про внесення змін і доповнень від 30.03.2020 з протоколом розбіжностей до нього), розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється згідно п. 3.1. договору поставки протягом 70 (сімдесяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем, а щодо товарів під товарними знаками, права на використання яких належать ТОВ «Юнілівер Україна», протягом 75 (сімдесяти п`яти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у розрахунковий день, яким є четвер. У випадку, якщо строк оплати за товар припадає на інший день у тижні, що не співпадає із розрахунковим днем, то такий платіж здійснюється у наступний за встановленим строком оплати розрахунковий день. При цьому, оплата за товар у розрахунковий день не вважається порушенням покупцем строків оплати.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 1152 від 01.11.2018, позивачем протягом березня 2021-лютого 2022 поставлено відповідачу товар на підставі підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних, проте, відповідачем за отриманий товар сплачено лише частково. Крім того, ТзОВ ТВК «Львівхолод» здійснено часткове повернення товару ТзОВ «Тема-Захід» або відбувалось коригування суми накладних внаслідок виявлених розбіжностей, в тому числі в момент приймання товару; частина зобов`язань покупця з оплати поставленого товару припинена зарахуванням однорідних зустрічних вимог.

18.03.2022 та 28.03.2022 позивач звертався до відповідача з листами про погашення заборгованості у повному обсязі.

Відповідачем на адресу позивача надіслано лист від 01.04.2022 № 1143, згідно якого повідомлено про повне виконання своїх зобов`язань з оплати за поставлений товар частинами, в міру наявності коштів. Крім того просив врахувати, що у зв`язку з запровадженням на усій території України воєнного стану та здійснення бойових дій, Торгово-промисловою палатою України повідомлено про засвідчення факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24.02.2022 року.

21.04.2022 позивачем на адресу відповідача скеровано вимогу про погашення заборгованості від 21.04.2022 № 49.

Відповідачем 29.04.2022 надано відповідь на лист-вимогу та долучено проект договору про реструктуризацію боргу.

Листом від 10.05.2022 позивач вимагав погасити існуючу заборгованість протягом 3-х календарних днів з моменту отримання листа.

16.06.2022 між позивачем та відповідачем здійснено звірку взаєморозрахунків, під час якої виявлені та усунуті розбіжності між даними бухгалтерського обліку позивача та відповідача, за результатами якої встановлено розмір основного боргу відповідача перед позивачем у сумі 1 202 001, 15 грн (що становить суму основної заборгованості у даній справі у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Внаслідок неналежного виконання покупцем зобов`язань щодо оплати за поставлений товар, ТзОВ «Тема-Захід» звернулось до господарського суду за захистом порушеного права з позовом про стягнення з ТзОВ Торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» 1 202 001, 15 грн заборгованості. Позивачем також нараховано відповідачу пеню у розмірі 130 273,36 грн (у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог).

Після подачі позову до суду та відкриття провадження у справі, відповідачем здійснено оплату суми основного боргу в розмірі 1 202 001, 15 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 418244599 від 26.05.2022 на суму 30 000,00 грн, № 418244789 від 31.05.2022 на суму 30 000,00 грн, № від 07.06.2022 на суму 70 784,27 грн, № 29900613 від 07.06.2022 від 98 852,73 грн, № 29900614 від 07.06.2022 на суму 153 571,22 грн, № 29900753 від 09.06.2022 на суму 168 713,95 грн, № 29900752 від 09.06.2022 на суму 231 483,83, № 29900754 від 09.06.2022 на суму 369 899, 30 грн, № 29901156 від 16.06.2022 на суму 712,68 грн, № 29901157 від 16.06.2022 на суму 47 983, 17 грн. Дана обставина сторонами не заперечувалась.

У відзиві на позовну заяву, а також в судових засіданнях відповідач не погодився з позивачем щодо нарахування пені після 24.02.2022 (при цьому зазначивши про відсутність претензій щодо нарахування пені у строк до 24.02.2022), оскільки вважає що мали місце форс-мажорні обставини, спричинені воєнними діями Російської Федерації на території України.

Оцінка суду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В даному випадку, між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 1152 від 01.11.2018.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними. Дана обставина сторонами не заперечувалась.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено на користь позивача основний борг в розмірі 1 202 001, 15 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

За таких обставин, провадження у справі в цій частині вимог, з огляду на відсутність предмету спору, слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

На підставі п.6.7 договору позивачем нараховано відповідачу 130 273,36 грн неустойки (у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За наведеними вище положеннями ГК України, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Суд зазначає, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, сторони у п. 6.7 договору поставки № 1152 від 01.11.2018 погодили, що за несвоєчасну оплату за поставлений згідно замовлення товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від заборгованої суми.

Відповідач, уклавши договір поставки № 1152 від 01.11.2018, погодився на викладені в ньому умови, в тому числі і умову про нарахування пені за порушення або неналежне виконання зобов`язань.

Таким чином, перевіривши поданий позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог розрахунок пені, а також зазначені в ньому періоди за допомогою системи «Ліга:закон», суд встановив, що така нарахована вірно, відтак, вимога про стягнення з відповідача 130 273, 36 грн пені є правомірною та підлягає до задоволення.

При цьому, при перевірці правильності нарахування позивачем пені, судом взято до уваги визначені у п. 1.1 комерційних умов (в редакції додаткового договору про внесення змін і доповнень від 30.03.2020 з протоколом розбіжностей до нього) положення щодо відтермінування оплати за товар (70 та 75 днів з моменту отримання товару) в залежності від виду товарного знаку.

Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, спричинених воєнними діями Російської Федерації на території України, а відтак, на безпідставність нарахування позивачем пені після 24.02.2022, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим. Разом з тим, розділом 7 договору поставки № 1152 від 01.11.2018 сторонами погоджено, що у випадку настання умов, передбачених п.7.1, сторона зобов`язується протягом 3-х днів з моменту їх настання письмово повідомити іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин. Належним доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою України чи іншим уповноваженим органом. Однак, у даній справі, відповідачем не надано сертифікату про форс-мажорні обставини. На такі обставини ТзОВ торгівельно-виробничою компанією «Львівхолод» звернуто увагу ТзОВ «Тема-Захід» в листі від 01.04.2022, проте доказів звернення до торгово-промислової палати для отримання сертифікату не надано.

Суд також звертає увагу, на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Як з`ясовано судом, місцезнаходженням відповідача є м. Львів, діяльності в тимчасово окупованих регіонах України ТзОВ торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод» не здійснює, діяльність відповідач не припиняв та не обмежував, а ускладнені обставини на які посилається відповідач, щодо організації логістики та налагодження роботи у воєнний час, неможливість ведення звичайної господарської діяльності, вплинули однаково на обох учасників відносин, а не виключно на останнього.

Таким чином, відповідачем всупереч установленому законом та договором порядку не підтверджено настання в останнього форс-мажорних обставин та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання ТзОВ торгівельно-виробничою компанією «Львівхолод» договірних зобов`язань.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, частина заборгованості з оплати отриманого товару відповідача перед позивачем виникла задовго до початку бойових дій на території України та існувала станом на дату листа Торгово-промислової палати (28.02.2022), строк оплати якої вже настав незалежно від визнання обставин форс-мажором.

Крім того, суд звертає увагу на те, що протягом всього часу існування договірних відносин, незважаючи на затримки відповідачем в оплаті товару, позивач здійснював свої зобов`язання в частині поставки обумовленого товару та не змінював в односторонньому порядку умов договору.

Посилання відповідача на розпорядження та накази обласних військових адміністрацій, якими впроваджено заборону алкогольними напоями на територіях Львівської області, Івано-Франківської області, Львівської міської територіальної громади, Трускавецької територіальної громади, що спричинило значну втрату частину виторгу, судом оцінюється критично, оскільки відповідач не спеціалізується саме на продажу алкогольної продукції. Як вбачається з видаткових накладних на поставку товарів, значну частину поставленого товару позивачем відповідачу складають товари, обмеження на торгівлю якими не застосовувалися.

Відсутність достатньої кількості грошових коштів у відповідача через здійснення першочергових розрахунків за товари, що мають істотну соціальну значущість, що передбачено постановою Кабінету міністрів України від 26 лютого 2022 № 160 «Щодо забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану», не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, адже це прямо передбачено ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати.

За подання позову до суду позивачем сплачено 20 928,80 грн судового збору, згідно з платіжними дорученнями № 10511 від 20.05.2022 та № 10725 від 31.05.2022.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог від 20.06.2022 № 20/06/2022-ТЗ, позивач просить суд повернути ТзОВ «Тема-Захід» зайво сплачений судовий збір в розмірі 944,68 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на останнього.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 231, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю торговельно-виробничої компанії «Львівхолод» (79034, м. Львів, вул. Угорська, 22 ідентифікаційний код 01553681) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тема-Захід» (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корп.2, ідентифікаційний код 33860155) 130 273,36 грн пені та 19 984,12 грн судового збору.

3. В частині стягнення основного боргу в розмірі 1 202 001, 15 грн провадження закрити.

Рішення складено 17.08.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.