ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" серпня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3215/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Когтіна Є.Д. розглянувши у судовому засіданні

заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», м. Київ

про визнання грошових вимог

у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Учасники справи у судове засідання не з`явились

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області (далі - суд) від 14.02.2022, зокрема: відкрито провадження у справі №911/3215/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржниця); введено процедуру реструктуризації боргів строком на 120 днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс); призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Кравченка Романа Сергійовича (свідоцтво №1988 від 22.12.2020); постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника та вирішено інші процесуальні питання у справі.

У свою чергу, за змістом ч. 6 ст. 119 Кодексу офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Так, абз. 1 ч. 9 ст. 39 Кодексу встановлено, що з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

На виконання зазначеного положення, 14.02.2022 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», сформував відповідне оголошення про відкриття провадження про неплатоспроможність боржниці, офіційне оприлюднення якого здійснено 15.02.2022 за №68447.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, зокрема, ст.45 Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, граничним строком для подання відповідних заяв є 17.03.2022 (включно).

Водночас, абз. 3 ч. 6 ст. 45 Кодексу встановлено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

29.06.2022 (після закінчення, встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу, строку) засобами поштового зв`язку до суду звернулось Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ», Банк, заявник) із заявою №КНО-44.2.5/145 від 27.06.2022 (вх. №7792/22 від 04.07.2022) про визнання грошових вимог до боржниці у розмірі 49 882,78грн, з яких: 40 600,12грн - заборгованість за кредитом; 3,18грн - проценти; 9 279,48грн - комісія.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Ухвалою суду від 08.07.2022, зокрема, вищевказану заяву АТ «ПУМБ» прийнято та призначено до розгляду у судове засідання на 25.07.2022.

Ухвалою суду від 25.07.2022, зокрема, оголошено перерву у судовому засіданні до 08.08.2022 та зобов`язано керуючого реструктуризацією розглянути відповідну заяву АТ «ПУМБ», надати суду докази виконання зазначеного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог вказаного судового рішення та положень ч. 1 ст.122 Кодексу керуючий реструктуризацією розглянув заяву АТ «ПУМБ» про визнання грошових вимог до боржниці та визнав вимоги заявника у повному обсязі (т. 3 а.с. 67-68).

Водночас, від боржниці заперечень щодо заявлених грошових вимог заявника не надходило.

У судове засідання боржниця та керуючий реструктуризацією не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце засідання були проінформовані належним чином та своєчасно (т. 3 а.с. 62-62). Водночас, явка вказаних осіб обов`язковою не визнавалась, а тому, ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе розглянути відповідну заяву без участі зазначених учасників справи.

Разом із цим, у судове засідання також не з`явився представник заявника, проте, надіслав на електронну пошту клопотання №КНО-44.2.5/196 від 29.07.2022 (вх. №9506/22 від 29.07.2022) про проведення засідання без його участі, яке суд у відповідності до ст. 42 ГПК України вбачає за можливе задовольнити.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу, зокрема, кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

У свою чергу, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15).

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, розглянувши відповідну заяву АТ «ПУМБ» із вимогами до боржника, а також документи, що її підтверджують, судом встановлено наступне.

1. 18.12.2020 ОСОБА_1 підписано в АТ «ПУМБ» заяву №201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Заява від 18.12.2020), якою підтверджено, що боржниця приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДБКО), яка розміщена на сайті Банку: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обрати будь-які передбачені ДБКО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку) (т. 3 а.с. 6).

Відповідно до розділу «споживчий кредит «рефінансування» (без послуги страхування)» Томашевська Н.В. просила Банк надати їй споживчий кредит на наступних умовах: сума - 43 410,61грн; мета - погашення заборгованості; строк - 48 місяців.

Згідно п. 9 Заяви від 18.12.2020 підписанням цієї заяви боржниця уповноважила Банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на погашення заборгованості за реквізитами, зазначеними у п. 9 цієї заяви.

За змістом розділу «підтвердження та запевнення» Заяви від 18.12.2020 в дату підписання останньої Томашевській Н.В. надано ДКБО (як публічну частину договору) шляхом розміщення на сайті Банку, зокрема, у розділі «підтримка» за посиланням «завантажте документи».

За таких обставин, у цей же день АТ «ПУМБ» видано ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту (далі - Паспорт споживчого кредиту), із змісту якого вбачається, що боржниці надаються кредитні кошти у розмірі 43 410,61грн на погашення заборгованості на строк 48 місяців із процентною ставкою 45,2276% річних. Відповідно до п. 5 Паспорту споживчого кредиту, боржниця зобов`язана погашати кредит частинами до 21 числа кожного календарного місяця по 1 768,44грн, що включає в себе тіло кредиту та відсотки за його користування (т. 3 а.с. 7).

Так, 21.12.2020 АТ «ПУМБ» перераховано ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 43 410,61грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.46319357.110694.2464 (т. 3 а.с. 9).

У свою чергу, боржницею повернуто частину кредитних коштів, зокрема, у сумі 2 810,49грн, про що свідчить відповідна банківська виписка по особовим рахункам за період з 21.12.2020 по 22.04.2022 (т. 3 а.с. 10-26). Залишок становить 40 600,12грн.

2. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом положень ч. ч. 2-5 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі, зокрема, шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги.

У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.

Індивідуальна частина договору укладається з клієнтом у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) з обов`язковим зазначенням у такому договорі умов, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо індивідуальна частина договору укладена в паперовому вигляді, примірник індивідуальної частини та додатки до неї (за наявності) надається клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо такий примірник за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта направлений клієнту на його електронну адресу або направлений клієнту за його вибором в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Примірник індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, та додатки до неї (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.

Обов`язок доведення того, що примірник договору (змін до договору) був переданий клієнту, покладається на особу, яка надає фінансову послугу.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постановах, зокрема, Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №182/1806/17).

Так, із змісту поданої заяви АТ «ПУМБ» вбачається, що останній в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підписанням Заяви від 18.12.2020 ОСОБА_1 приєдналась до ДБКО, умови якого розміщені на сайті Банку: pumb.ua в повному обсязі.

Водночас, як зазначалось вище, положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» покладено на Банк тягар доказування того, що відповідний примірник договору (його публічна частина) був переданий боржниці, із можливістю встановлення дати такого вручення.

Проте, АТ «ПУМБ» не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України того, що боржниця у встановленому порядку отримала публічну частину ДБКО.

За таких обставин, витяг із публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, який у свою чергу долучений заявником до матеріалів своєї заяви (т. 3 а.с. 29-37), не може братись судом до уваги, оскільки із його змісту неможливо встановити: станом на яку дату ця пропозиція діяла; чи саме з цією редакцією була ознайомлена ОСОБА_1 та з нею погодилась, підписуючи відповідну Заяву від 18.12.2020.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки відповідний договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, у той час як вищевказана Публічна пропозиція, що розміщена на офіційному сайті заявника (pumb.ua) неодноразово могла змінювалась самим АТ «ПУМБ».

Отже, наданий заявником витяг із публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві від 18.12.2020, яка безпосередньо підписана боржницею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №910/3299/20 (923/315/20)).

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржнику умови ДБКО, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття до уваги саме того витягу, який був долучений АТ «ПУМБ» до своєї заяви.

3. Щодо наявного Паспорту споживчого кредиту, виданого Банком боржниці, то суд зазначає наступне.

Так, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити; споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Водночас, розділом ІІ Закону України «Про споживче кредитування» передбачено інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню.

Так, згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (абз. 1,2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

На виконання зазначених вимог законодавства АТ «ПУМБ» як кредитодавець, надав ОСОБА_1 як споживачу, паспорт споживчого кредиту із зазначенням у ньому відповідної інформації щодо умов кредитування у вказаній банківській установі. У свою чергу, боржниця ознайомилась із вказаною інформацією 18.12.2020, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За змістом ст. 13 вищевказаного Закону договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем з надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, АТ «ПУМБ» виконав свій переддоговірний обов`язок щодо ознайомлення ОСОБА_1 із умовами кредитування шляхом надання боржниці відповідного паспорту кредиту. Водночас, будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України на підтвердження того, що між заявником та боржницею був укладений у письмовій формі договір про споживчий кредит та як наслідок один із його примірників переданий ОСОБА_1 АТ «ПУМБ» до своєї заяви не долучено.

4. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, АТ «ПУМБ» перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 410,61грн, що підтверджується відповідним меморіальним ордером.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зважаючи на та те, що заявник вчинив на користь боржниці відповідну дію (передав грошові кошти), суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 виникає зустрічне зобов`язання із повернення таких коштів.

Як зазначалось вище, боржницею повернуті АТ «ПУМБ» кредитні кошти, зокрема, у розмірі 2 810,49грн, а відтак, залишок становить 40 600,12грн (43 410,61 - 2 810,49 = 40 600,12).

Ураховуючи зазначене та те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ «ПУМБ» у повному обсязі не повернуті, що свідчить про порушення прав заявника, суд дійшов висновку, що вказана особа вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржницею обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №910/9788/19).

Підсумовуючи викладене, грошові вимоги АТ «ПУМБ» до боржниці у розмірі 40 600,12грн є такими, що підлягають визнанню.

5. Разом із цим, заявник просить визнати кредиторські вимоги у розмірі 3,18грн - проценти за користування кредитом; 9 272,48грн - комісія. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як указано вище, за змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти банку.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів.

Із змісту п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» зокрема, вбачається, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).

Ураховуючи зазначене та те, що АТ «ПУМБ» у встановленому ГПК України порядку не доведено наявність між сторонами відносин на підставі ДКБО у сфері споживчого кредитування, та як наслідок наявність у боржниці зобов`язання зі сплати процентів та комісій у відповідному розмірі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредиторських вимог у розмірі 9 282,66грн.

Відповідно до ч.4 ст. 45 Кодексу для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 74, 76-79, 86, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 45 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» №КНО-44.2.5/145 від 27.06.2022 (вх. №7792/22 від 04.07.2022) про визнання грошових вимог до боржниці - задовольнити частково.

2. Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (із правом дорадчого голосу) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 40 600,12грн - основне зобов`язання.

Грошові вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у розмірі 9 282,66грн - відхилити.

3. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі №911/3215/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у розмірі 4 962,00грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 17.08.2022 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 17.08.2022.