ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. Справа№ 910/14898/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Ковтун Н.О.

відповідача - Корсун Ю.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2021 р. (повне рішення складено 29.12.2021 р.)

у справі № 910/14898/21 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Приватного підприємства "Консалтіма-Груп"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 3189521,23 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне підприємство "Консалтіма-Груп" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 3189521,23 грн, з яких: 2758791,34 грн заборгованості договором № 1474/01/20 від 29.05.2020 р., 136160,61 грн пені, 78790,78 грн 3% річних та 215778,50 грн інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не здійснив повну оплату за придбану ним у позивача електричну енергію, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.

В процесі розгляду справи місцевим судом позивач звернувся із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 1915228,11 грн за 2020 рік, 116241,98 грн пені, 60688,04 грн 3% річних, 194487,12 грн інфляційних втрат та 18000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2021 р. у справі № 910/14898/21 позов Приватного підприємства "Консалтіма-Груп" до Державного підприємства "Гарантований Покупець" задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 58120,99 грн пені, 60688,04 грн 3% річних, 194487,12 грн інфляційних втрат; в іншій частині позову відмовлено; закрито провадження у справі в частині стягнення 1915228,11 грн основної суми боргу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до суду першої інстанції), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 58120,99 грн пені, 60688,04 грн 3 % річних, 194487,12 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим тарифом» залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, оскільки за договором № 1474/01/20 від 29.05.2020 р. саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, відтак заборгованість була несплачена за відсутності вини відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 р. апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" у справі 910/14898/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу у справі № 910/14898/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 01.02.2022 р. від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14898/21 та призначено її до розгляду на 01.03.2022 р.

01.03.2022 р. розгляд справи № 910/14898/21 не відбувся, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 р. розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2021 р. у справі № 910/14898/21 призначено на 12.07.2022 р.

До суду 14.06.2022 р. від Приватного підприємства "Консалтіма-Груп" надійшла заява про участь представника Ковтун Надії Олександрівни за обліковим записом ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 р. задоволено заяву Приватного підприємства "Консалтіма-Груп" про участь у судовому засіданні 12.07.2022 р. у справі № 910/14898/21 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 12.07.2022 р. було оголошено перерву до 16.08.2022 р.

У судовому засіданні 16.08.2022 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.05.2020 р. між Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - гарантований покупець) та Приватним підприємством «Консалтіма-Груп» (далі - продавець за «зеленим» тарифом) було укладено договір № 1474/01/20 (далі - договір).

31.05.2021 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1795/02/21 до договору від 29.05.2020 р. № 1474/01/20 (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 р. № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 р. № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

Згідно з п. 2.1 договору сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком, Порядком продажу електричної енергії споживачами, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 307, Правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 308, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Як передбачено п. 2.3 договору, продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

За п. 2.4 договору продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені регулятором, у національній валюті України.

У відповідності до п. 2.5 договору вартість електричної енергії, купленої Гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕП для кожної генеруючої одиниці.

Згідно з п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Як передбачено п. 3.3 договору, в редакції додаткової угоди, оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Пунктом 4.5 договору сторони передбачили, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію, нараховувати плату за відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зеленим» тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.

На виконання умов укладеного договору позивач отримав від відповідача електронною поштою акти купівлі-продажу електроенергії за серпень 2020 року від 31.08.2020 р., за вересень 2020 року від 30.09.2020 р., за жовтень 2020 року від 31.10.2020 р., за листопад 2020 року від 30.11.2020 р., за грудень 2020 року від 31.12.2020 р., за січень 2021 року від 31.01.2021 р., за лютий 2021 року від 28.02.2021 р., за березень 2021 року від 31.03.2021 р., за квітень 2021 року від 30.04.2021 р., за травень 2021 року від 31.05.2021 р., за червень 2021 року від 30.06.2021 р., за липень 2021 року від 31.07.2021 р. з накладеним кваліфікованим електронним підписом відповідача.

Вбачається, що позивач також наклав свій кваліфікований електронний підпис на вказані вище акти купівлі-продажу електроенергії та направив їх відповідачу електронним листом.

Крім цього, додатково позивач підписав акт у паперовій формі і направив їх відповідачу засобами поштового зв`язку.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що відповідачем було здійснено купівлю електроенергії у позивача, а саме:

- акт від 30.06.2020 р. у загальному обсязі 136624 кВт*год. на загальну суму 697372,62 грн з ПДВ;

- акт від 31.07.2020 р. у загальному обсязі 236662 кВт*год на загальну суму 1281382,73 грн. з ПДВ;

- акт від 31.08.2020 р. у загальному обсязі 278108 кВт*год. на загальну суму 1279919,76 грн з ПДВ;

- акт від 30.09.2020 р. у загальному обсязі 219996 кВт*год. на загальну суму 1012474,39 грн з ПДВ;

- акт від 31.10.2020 р. у загальному обсязі 97702 кВт*год. на загальну суму 493930,51 грн з ПДВ;

- акт від 30.11.2020 р. у загальному обсязі 63194 кВт*год. на загальну суму 319476,00 грн з ПДВ;

- акт від 31.12.2020 р. у загальному обсязі 30832 кВт*год. на загальну суму 155 870,56 грн. з ПДВ;

- акт від 31.01.2021 у загальному обсязі 66 114 кВт*год. на загальну суму 346931,89 грн з ПДВ;

- акт від 28.02.2021 р. у загальному обсязі 104090 кВт*год. на загальну суму 546210,19 грн з ПДВ;

- акт від 31.03.2021 р. у загальному обсязі 154506 кВт*год. на загальну суму 810767,15 грн з ПДВ;

- акт від 30.04.2021 р. у загальному обсязі 192660 кВт*год. на загальну суму 978913,16 грн з ПДВ;

- акт від 31.05.2021 р. у загальному обсязі 223566 кВт*год. на загальну суму 1135947,79 грн з ПДВ;

- акт від 30.06.2021 р. у загальному обсязі 237090 кВт*год. на загальну суму 1204663,78 грн з ПДВ;

- акт від 31.07.2021 р. у загальному обсязі 247984 кВт*год. на загальну суму 249988,15 грн. з ПДВ.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за відпущену позивачем електричну енергію згідно умов укладеного договору (в редакції додаткової угоди), що підтверджується банківською випискою позивача, а саме:

- за червень 2020 року: 25.06.2020 р. на суму 19041,18 грн з ПДВ;

- за липень 2020 року: 15.07.2020 р. на суму 23071,27 грн з ПДВ; 24.07.2020 р. на суму 21414,79 грн з ПДВ;

- за серпень 2020 року на загальну суму 1279919,76 грн з ПДВ;

- за вересень 2020 року на загальну суму 1012474,39 грн з ПДВ

- за жовтень 2020 року на загальну суму 493930,51 грн з ПДВ;

- за листопад 2020 року на загальну суму 319476,00 грн з ПДВ;

- за грудень 2020 року на загальну суму 155870,56 грн з ПДВ;

- за січень 2021 року на загальну суму 322646,66 грн з ПДВ: 15.01.2021 р. на суму 951,92 грн з ПДВ; 25.01.2021 р. на суму 12461,31 грн з ПДВ; 29.01.2021 р. на суму 47607,08 грн з ПДВ; 16.02.2021 р. на суму 162303,90 грн з ПДВ; 19.02.2021 р. на суму 43221,31 грн з ПДВ; 26.02.2021 р. на суму 45101,14 грн з ПДВ;

- за лютий 2021 року на загальну суму 507975,48 грн з ПДВ: 15.02.2021 р. на суму 10973,29 грн з ПДВ; 25.02.2021 р. на суму 140297,07 грн з ПДВ; 26.02.2021 р. на суму 127685,67 грн з ПДВ; 31.03.2021 р. на суму 212633,18 грн з ПДВ; 30.04.2021 р. на суму 16386,27 грн з ПДВ;

- за березень 2021 року на загальну суму 754013,45 грн з ПДВ: 15.03.2021 р. на суму 242040,01 грн з ПДВ; 25.03.2021 р. на суму 192188,97 грн з ПДВ; 31.03.2021 р. на суму 227101,11 грн з ПДВ; 29.04.2021 р. на суму 92683,36 грн з ПДВ;

- за квітень 2021 року на загальну суму 910389,24 грн з ПДВ: 15.04.2021 р. на суму 341964,16 грн з ПДВ; 23.04.2021 р. на суму 277516,23 грн з ПДВ; 31.05.2021 р. на суму 82637,03 грн з ПДВ; 30.06.2021 р. на суму 208271,82 грн з ПДВ;

- за травень 2021 року на загальну суму 829030,56 грн з ПДВ: 14.05.2021 р. на суму 390945,38 грн з ПДВ; 25.05.2021 р. на суму 316792,68 грн з ПДВ; 30.06.2021 р. на суму 88279,10 грн з ПДВ; 30.07.2021 р. на суму 33013,40 грн з ПДВ;

- за червень 2021 року на загальну суму 827770,64 грн з ПДВ: 15.06.2021 р. на суму 405030,02 грн з ПДВ; 25.06.2021 р. на суму 358843,37 грн з ПДВ; 30.07.2021 р. на суму 63897,25 грн з ПДВ;

- за липень 2021 року на загальну суму 819611,81 грн з ПДВ: 15.07.2021 р. на суму 279681,13 грн з ПДВ; 22.07.2021 р. на суму 19764,05 грн з ПДВ; 26.07.2021 р. на суму 144448,37 грн з ПДВ; 30.07.2021 р. на суму 62738,50 грн з ПДВ; 11.08.2021 р. на суму 43500,17 грн з ПДВ; 13.08.2021 р. на суму 57032,92 грн з ПДВ; 16.08.2021 р. на суму 40898,10 грн з ПДВ; 18.08.2021 р. на суму 41196,70 грн з ПДВ; 20.08.2021 р. на суму 23348,05 грн з ПДВ; 26.08.2021 р. на суму 23348,04 грн з ПДВ; 31.08.2021 р. на суму 83655,78 грн з ПДВ.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив повну оплату за придбану відповідачем електричну енергію, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктами 3.2. 3.3 договору сторони погодили, що розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2802 від 13.12.2019 р., в Порядок купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затверджений постановою НКРЕКП від 26.04.2019 р. № 641 (нова назва - Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії), були внесені зміни, які набрали чинності з 28.12.2019 р.

Відповідно до п. 10.1 Порядку у новій редакції до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з п. 10.4 Порядку в новій редакції після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Як передбачено ч. 5 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Встановлено, що акти купівлі-продажу електроенергії із визначенням обсягів виробленої позивачем електричної енергії підписані сторонами без зауважень чи претензій, зокрема з боку відповідача.

Таким чином, виходячи з положень укладеного між сторонами договору та норм чинного законодавства, остаточний розрахунок за отриману у спірних періодах електричну енергію відповідач повинен був здійснити у строк до 26 числа щомісяця (після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці).

Таким чином, з урахуванням ст. 530 ЦК України, п. п. 3.2, 3.3 укладеного договору та Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом» на момент розгляду справи настав.

Проте відповідач у встановлені строки оплату відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом» належним чином не здійснив.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що після подання позову до суду відповідач здійснив оплату основного боргу за 2020 рік у сумі 1915228,11 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 12.11.2021 р. № 178225 на суму 678331,44 грн та № 178893 на суму 1236896,67 грн.

У зв`язку з цим позивачем подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 1915228,11 грн з огляду на відсутність спору у цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки відповідачем було сплачено суму основного боргу за 2020 рік у розмірі 1915228,11 грн після звернення позивача до суду з даним позовом, провадження підлягає закриттю у цій частині.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 60688,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 194487,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що розрахунки інфляційних втрат у розмірі 194487,12 грн та 3% річних у розмірі 60688,04 грн є арифметично правильними, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також за неналежне виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 116241,98 грн пені.

Пунктом 4.6 договору в редакції додаткової угоди передбачено, що гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з п. 10.4 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з пунктом 10.4 глави 10 Порядку або пунктом 6.3 глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

Пунктом 5.2 укладеного договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного остаточного розрахунку за товар постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати відпущеної йому електричної енергії за «зеленим тарифом» на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов укладеного договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 116241,98 грн, починаючи з дати остаточного розрахунку за отриману електроенергію за кожний місяць окремо.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про те, що він обґрунтований, арифметично правильний та відповідає фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Разом з цим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до 1%, оскільки відсутня вина відповідача у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання з оплати електричної енергії за «зеленим тарифом» в інший спосіб, ніж встановлено спеціальними нормами; дотаційний розмір тарифу на придбання державою електроенергії за «зеленим тарифом», який є вищим, ніж продаж вказаної електричної енергії кінцевим споживачам; фінансування діяльності відповідача відбувається з Державного бюджету України; часткове добровільне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В той же час, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2020 р. у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 р. у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 р. у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 р. у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 р. у справі № 916/2586/19.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором у спірний період та специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, та враховуючи той факт, що на час прийняття рішення відповідачем було повністю сплачено суму основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 58120,99 грн.

Доводи скаржника про те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим тарифом» залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, оскільки за договором 1474/01/20 від 29.05.2020 р. саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за «зеленим тарифом».

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності у частині вимоги про стягнення пені за прострочення оплати за червень та липень 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За розрахунком позивача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, пеня нарахована за період з 24.07.2020 р. по 21.02.2021 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду із вказаним позовом 13.09.2021 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

В той же час, відповідно до п. 12 Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11.03.2020 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установив з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк карантину на всій території України неодноразово продовжувався.

Враховуючи, що закінчення спеціального річного строку позовної давності припало на період дії карантину (24.07.2021 р.), який станом на час ухвалення оскаржуваного рішення продовжено, тому строк спеціальної позовної давності до вимог у частині стягнення пені не сплинув, оскільки такий строк продовжено на період карантину.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 р. у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 р. у справі № 923/726/18.

Вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 910/14898/21.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2021 р. у справі № 910/14898/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2021 р. у справі № 910/14898/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Гарантований покупець".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.08.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран