РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 м. КиївСправа № 910/2669/22

За позовом: публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ-СУДНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД";

до: акціонерного товариства "КИЇВМЕТРОБУД";

про: стягнення 24.009,65 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "КИЇВСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ-СУДНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "КИЇВМЕТРОБУД" (далі - відповідач) про стягнення 24.009,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 20.05.2013 № 63/154/1, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 24.009,65 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2669/22 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як власником мереж, та відповідачем, як користувачем, укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж від 20.05.2013 № 63/154/1 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору визначено, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого позивачем рахунка та оформленого акта прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги за Договором на загальну суму 27.509,65 грн. Наведена фактична обставина підтверджується актами надання послуг, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 29.02.2020 № 496 на суму 3.944,90 грн.;

- від 31.10.2020 № 2121 на суму 3.366,40 грн.;

- від 30.11.2020 № 2325 на суму 9.486,85 грн.;

- від 28.02.2021 № 484 на суму 6.274,20 грн.;

- від 31.03.2021 № 688 на суму 2.754,10 грн.;

- від 30.04.2021 № 890 на суму 1.683,20 грн.

Також позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату, а саме:

- від 29.02.2020 № 496 на суму 3.944,90 грн.;

- від 31.10.2020 № 2167 на суму 3.366,40 грн.;

- від 30.11.2020 № 2377 на суму 9.486,85 грн.;

- від 28.02.2021 № 498 на суму 6.274,20 грн.;

- від 31.03.2021 № 707 на суму 2.754,10 грн.;

- від 30.04.2021 № 907 на суму 1.683,20 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 31.12.2021 № 130/41 про сплату заборгованості за Договором в сумі 24.009,65 грн., яка направлена на адресу місцезнаходження відповідача 31.12.2021, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення. Також до вказаної претензії були додані акти надання послуг та рахунки на оплату.

Проте, відповідачем здійснено оплату наданих позивачем послуг за Договором частково в сумі 3.500,00 грн., що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача 24.009,65 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором розмірі 24.009,65 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 24.009,65 грн.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "КИЇВМЕТРОБУД" (Україна, 03035, місто Київ, вул.Сурикова, будинок 3, корпус 8б, поверх 5, ідентифікаційний код: 01387432) на користь публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ-СУДНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (Україна, 04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНО-ЛУГОВА, будинок 8, ідентифікаційний код: 03149949) заборгованість в сумі 24.009 (двадцять чотири тисячі дев`ять) грн. 65 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац