РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 м. КиївСправа № 910/3506/22

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖЕРЕЛО-1";

до: приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ";

про: стягнення 15.099,83 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЖЕРЕЛО-1" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" (далі - відповідач) про стягнення 15.099,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на користь відповідача здійснена оплата за укладеним між сторонами спору договором про постачання електричної енергії від 23.09.2005 № 10173 (в редакції від 10.03.2010) за електричну енергію, яка відповідачем на користь позивача надана не була. Приймаючи до уваги відмову відповідача у поверненні коштів, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 15.099,83 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3506/22 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.06.2022 № 910/3506/22 відповідачу поновлено пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позов.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням спливу позовної давності.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як споживачем, та акціонерною енергопостачальною компанією "КИЇВЕНЕРГО", як постачальником (в подальшому - відповідач), укладено договір про постачання електричної енергії від 23.09.2005 № 10173 (в редакції від 10.03.2010) (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач продає електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок позивача за об`єктами позивача згідно з умовами Договору та додатків до нього, а позивач оплачує відповідачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та додатків до нього.

Позивач стверджує, що останнім здійснено перерахування на користь відповідача грошових коштів за Договором в сумі 15.099,83 грн., які є переплатою.

Приймаючи зазначену переплату, позивач 06.05.2021 направив відповідачу заяву про повернення коштів в сумі 15.099,83 грн.

Проте, відповідач листом від 18.05.2021 № 3/01/1/15157 відмовив позивачу у такому поверненні.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 15.099,83 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно наданої відповідачем довідки про надходження коштів від позивача, заявлена до стягнення сума переплати виникла станом на 16.02.2015.

Вказану обставину позивач не заперечив.

Таким чином, строк позовної давності по заборгованості відповідача з переплати позивача за укладеним між сторонами спору Договором починається з 17.02.2015 та закінчується 17.02.2018, а станом на день подання даного позову до суду (05.05.2022) строк позовної давності, за вказаною заявленою вимогою сплив.

В свою чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз`яснено, що у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Так між сторонами спору підписаний акт звірки взаємних розрахунків від 09.12.2016.

Відтак, строк позовної давності переривався, враховуючи вчинення відповідачем дій, направлених на виконання зобов`язання за Договором.

Проте, за вказаним актом звірки взаємних розрахунків станом на 09.12.2016, строк позовної давності закінчився 09.12.2019, в той час коли позов поданий до суду 05.05.2022.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності за заявленою вимогою має початок від направлення 06.05.2021 відповідачу заяви про повернення коштів в сумі 15.099,83 грн. судом відхилені, оскільки позивач був обізнаний про порушене право ще з лютого 2015 року.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац