ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

29 серпня 2022 року Справа № 915/295/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О.,

розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства Райффайзен Банк (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ) про забезпечення позову у справі

за позовом: Акціонерного товариства Райффайзен Банк (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, )

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ІРЛЕН» (54025, Миколаївська область, м. Миколаїв, провулок Парусний, буд. 11а/1, );

2) ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІНОКПП НОМЕР_1 );

3) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІНОКПП НОМЕР_2 )

про солідарне стягнення заборгованості,

без виклику учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2022 Акціонерне товариство Райффайзен Банк звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №188/2/258 від 17.08.2022 (вх.№3376/22) до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ІРЛЕН», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якою просить суд:

1) прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2) стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія «ІРЛЕН» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк заборгованість за Договором овердрафту №015/31054/0708856 від 20.11.2019 у сумі 827249,36 грн;

3) стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ІРЛЕН» та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк заборгованість за Договором овердрафту №015/31054/0708856 від 20.11.2019 у сумі 827249,36 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву за №188/2/258 від 17.08.2022 (вх. № 3379/22) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 159,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Миколаїв, провулок Парусний, 11А/1 та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія «ІРЛЕН».

За правилами ч. 1, 3-4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За результатами дослідження поданої заяви, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновків про відмову в її задоволенні, виходячи з такого:

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Предметом позову є майнова вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором овердрафту №015/31054/0708856 від 20.11.2019 у сумі 827249,36 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову акціонерне товариство «Райффайзен Банк» зазначає, що позичальник не виконує взяті на себе зобов`язання з березня 2022 року, а саме: не здійснює щомісячне погашення кредитної заборгованості згідно Договору. Окрім того, позичальник та фінансові поручителі на зв`язок з банком не виходять, уникають спілкування з працівниками банку. За позичальником зареєстровано єдине майно - нежитлове приміщення, загальною площею 159,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Миколаїв, провулок Парусний, 11А/1, на яке можливо звернути стягнення для погашення кредиторської заборгованості. Крім того, не є виключенням, що позичальник може намагатися відчужити наявне у підприємства майно у зв`язку з впровадженням на території України воєнного стану. Отже, у банку є обґрунтовані сумніви щодо можливості реального виконання боржником рішення суду, у випадку задоволення позову.

Заявник зазначає, що з огляду на те, що заявлені вимоги мають значний розмір, та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, заявлений спосіб забезпечення позову є адекватним способом запобіганню можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконання рішення у випадку задоволення позову, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи.

Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом ч.ч. 1, 3-4, 11 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, суд зауважує, що адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд враховує, що предметом спору у даній справі є вимога позивача майнового характеру про солідарне стягнення з відповідачів грошових коштів в загальній сумі 827249,36 грн.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

При цьому судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши доводи, які наведено позивачем на користь необхідності вжиття наведених заходів забезпечення позову, господарський суд не вважає їх обґрунтованими.

Позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, які свідчать про наміри особи позичальника здійснити відчуження зареєстрованого за ним майна.

Доводи заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях та непідтверджених належними доказами свідченнях про поведінку відповідача в процесі виконання договору.

Посилання заявника на наявність підстав вважати вірогідним відчуження нерухомого майна у зв`язку з військовою агресією російської федерації, не можуть бути підставою для висновку про необхідність застосування в цій справі заходів забезпечення позову, оскільки цей факт та обставини, які ним викликані (обсяг та характер яких заявником не наводиться) не мають ані безпосереднього ані похідного причинного зв`язку з обставинами, з якими закон пов`язує забезпечення позову.

Крім того, враховуючи, що з доданих заявником до заяви доказів неможливо об`єктивно встановити вартість нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, господарський суд констатує, що заявником не дотримано вимог закону щодо співмірності між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у матеріалах справи відсутні та позивачем разом з заявою про забезпечення позову не надано належних у розумінні положень статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження наявності обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, зокрема, доказів того, що позичальник вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження належного йому майна, відтак всі доводи заяви про забезпечення позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях.

Аналогічний висновок щодо того, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, викладено в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Враховуючи викладене, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» №188/2/258 від 17.08.2022 про забезпечення позову у справі № 915/295/22 відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України із врахуванням його перехідних положень.

Суддя В.О.Ржепецький