ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. Справа№ 910/3904/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 01.08.2022,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022

у справі № 910/3904/22 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю»

про стягнення 208 890,41 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти у сумі 208 890,41 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» у будь-яких банківських установах. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Стягувачем за ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (Україна, 04073, місто Київ, пр.Бандери Степана, будинок 16, ідентифікаційний код 42806643).

Боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» (Україна, 04205, місто Київ, вул.Тимошенка Маршала, будинок 29-Б, корпус літера А, офіс 114, ідентифікаційний код 40094068).

Ухвала набрала законної сили 30.05.2025 та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 114 ГПК України.

Ухвала може бути пред`явлення до виконання в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

Суд визнав обґрунтованими та достатніми мотиви заяви щодо накладення арешту на грошові кошти та заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам., керуючись приписами статей 136, 137 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» (надалі - відповідач) звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 скасувати повністю та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 137 ГПК України.

Скаржник наголосив, що позивачем не обґрунтовано належним чином наявності підстав щодо вжиття заходів до забезпечення позову, а ухвала суду є невмотивованою.

Суд залишив поза увагою, що відповідач є фінансовою установою, в якій кредитування є єдиною та виключною сферою здійснення господарської діяльності, на здійснення якої отримано у встановленому порядку ліцензія;

- суд залишив поза увагою, що захід забезпечення позову щодо заборони відчужувати (продавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами позики будь-яким третім особам, жодним чином не відповідає вимогам щодо розумності, обґрунтованості і співпірності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- судом не враховано тієї обставини, що у зв`язку з введенням військового стану на території України з 24.02.2022 у відповідача з березня 2022 виникло часткове невиконання грошових зобов`язань перед позивачем, що є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для сторін;

- в ухвалі не вказано, які саме дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання та яким чином ці дії ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- судом не враховано, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призведе до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості; натомість, арешт рахунків відповідача та заборона відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам означатиме повне зупинення господарської діяльності, неможливість здійснення розрахунків із контрагентами та працівниками компаній, неможливість сплачувати податки, загальнообов`язкові платежі та збори, що призведе до суттєвого погіршення фінансового стану та понесення додаткових витрат на сплату штрафних санкцій за чинними зобов`язаннями;

- окрім того, рахунки відповідача використовуються для виплати заробітної плати працівникам, що стане неможливим у випадку накладення арешту на рахунки;

Ці обставини, на думку апелянта, судом не враховано, що є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3904/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

04.07.2022 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3904/22. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 01.08.2022. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 27.07.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 27.07.2022.

При цьому, ухвалою учасників справи повідомлено, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою; запропоновано учасникам справи повідомити суд про можливість розгляду справи за участю у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon»; до матеріалів справи долучено письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» у відзиві на скаргу зазначив, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про вжиття заходів до забезпечення позову, оскаржена ухвала є законною та обґрунтованою, прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому просить залишити скаргу без задоволення.

Явка представників сторін.

До судового засідання від 01.08.2022 з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю».

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» у судові засідання від 01.08.2022 не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання, подане нарочно, про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на сімейні обставини та вимушене відбуття за межі міста Києва та Київської області.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні від 01.08.2022 зазначив про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, посилаючись на те, що наведені причини відкладення не є поважними.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку його відхилити, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до вимог статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Таким чином, при розгляді клопотання про відкладення колегією суддів взято до уваги наступне:

- явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, про що учасників справи також було повідомлено ухвалою від 08.07.2022;

- представник позивача у клопотанні не зазначає конкретних причин, які безпосередньо перешкоджають йому з`явитися до судового засідання, тоді як саме клопотання було подано нарочно до суду;

- як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, який долучений до матеріалів справи і враховано судом.

Враховуючи приписи ст. 197 ГПК України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з урахуванням епідеміологічної ситуації в Україні Північний апеляційний господарський суд роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також учасники справи (у разі неможливості явки їх представників у судове засідання), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Такого клопотання представником позивача заявлено не було.

Таким чином, беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь позивача обов`язковою, останній належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, представник позивача не з`явився в судове засідання, причини неявки судом поважними не визнані, враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просив про:

- накладення арешту на грошові кошти у сумі 208890,41 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» у будь-яких банківських установах;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Обґрунтовуючи заяву позивач послався на те, що у разі задоволення позову запорукою реального та ефективного виконання рішення суду та, відповідно, поновлення порушених прав позивача, буде фактичне отримання від відповідача грошових коштів у сумі 208890,41 грн, а за відсутності у відповідача грошових коштів виконати рішення буде неможливо.

Викладені ствердження, на думку позивача, свідчать про наявність усіх підстав для вжиття судом заявлених заходів забезпечення позову відповідно до ст. ст. 136 та 137 ГПК України.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими та достатніми мотиви заяви та дійшов висновку заяву задовольнити. При цьому, вказав на наявність зв`язку між наведеними у заяві заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність таких заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Вжиття заходів до забезпечення позову у наведений спосіб забезпечить можливість виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом судового розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі №922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Щодо накладення арешту на кошти у межах суми позову.

За матеріалами справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» звернулось з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» (як позичальника за договором позики №001 від 29.04.2021) грошових коштів у розмірі 208 890,41 грн.

Позивач, в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на кошти зазначає, що у разі задоволення позову запорукою реального та ефективного виконання рішення суду та, відповідно, поновлення порушених прав позивача, буде фактичне отримання від відповідача грошових коштів у сумі 208890,41 грн, а за відсутності у відповідача грошових коштів виконати рішення буде неможливо.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення арешту на кошти у межах суми позову колегія не вбачає. Заявником наведено достатньо обґрунтовані доводи та фактичні обставини, з якими пов`язується застосування цього виду забезпечення позову.

Доводи апелянта стосовно того, що арешт на кошти є безпідставним та перешкоджає користуванню банківськими рахунками, а також здійсненню господарської діяльності, колегія вважає необґрунтованими. В даному випадку арешт накладено в межах суми позову, тому відповідач не позбавлений можливості користуватись іншими рахунками для ведення господарської діяльності.

Обраний спосіб забезпечення позову відповідає суті позовних вимог. Такий спосіб є розумним, обґрунтованим, адекватним та співмірним вимогам заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставину введенням військового стану на території України колегія не бере до уваги, оскільки дана обставина не може бути беззаперечною підставою для відмови у забезпеченні позову у належний спосіб.

Колегія також вважає необхідним зазначити настпуне.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вказані обставини вплинули на господарську діяльність, у зв`язку з чим він не має об`єктивної можливості виконати свої зобов`язання, строк яких настав. При цьому відповаідач не заперечує наявність у нього спірних боргових зобов`язань, та зазначає, що блокування коштів в межах позову на його рахунках передшкоджає їх використаню, в той же час ці кошти необхідні йому для здійснення поточної господарської діяльності, не пов`язаної із погашенням боргових зобов`язань позивачу.

Надаючи правову оцінку цим доводам апеляційної скарги колегія вважає, що вони підтверджують наявність у даному випадку достатньо обгрунтованого припущення, що незастосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на грошові кошти у межах позову може ускладнити, або зробити неможливим виконання судового рішення.

Усі інші доводи та міркування скаржника взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Щодо заборони відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком місцевого суду щодо задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам на грошові кошти, з огляду на наступне.

На переконання позивача, вчинення дій щодо перерахування грошових коштів третім особам та відчуження прав вимоги за кредитними договорами до завершення розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» призведе до неможливості виконання рішення суду зі спору і захисту порушених прав та інтересів заявника за його позовом.

Також, за твердженнями заявника, відповідач має намір відчужити права вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками, з метою передачі третім особам права на стягнення з боржників-позичальників заборгованості за неповернутими кредитами.

Однак, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та особливості застосування заходів забезпечення позову, заявником не подано жодного доказу та не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення майбутнього позову у вигляді заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам, у межах ціни майбутнього позову в розмірі 208 890,41 грн за користування кредитом, ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, у разі задоволення позову.

Місцевий господарський суд, задовольняючи заяву позивача та, вживаючи відповідні заходи забезпечення позову в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам в межах ціни майбутнього позову, лише формально зазначив, що з наведених у заяві позивача про забезпечення позову обставин вбачається ймовірність ускладнення виконання рішення у даній справі в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та необгрунтоваано необхідність одночасного застосування двох способів забезпечення позову з накладення арешту на кошти та заборони відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заборона відповідачу здійснювати господарську діяльність у вигляді заборони відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам не узгоджується із суттю позовних вимог про стягнення коштів та не відповідає належному способу забезпечення позову.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що виходячи із суті та характеру спору, достатнім заходом забезпечення позову є накладення арешту на кошти.

Однак при подачі позову про стягнення коштів суд першої інстанції належним чином не обгрунтував необхідність одночасного застосування у даному випадку двох різних способів забезпечення позову.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.

Тому висновок місцевого суду про співмірність і адекватність вжитого заходу забезпечення в частині заборони відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам є необгрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про забезпечення позову в частині заборони відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам місцевим господарським судом допущено порушення вимог процесуального закону.

Зазначені обставини є достатніми для скасування оскарженої ухвали в частині забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам суду першої інстанції та відмови у цій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 255, 269-271, 275, 277, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3904/22 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі № 910/3904/22 в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредит Ту Ю» відчужувати (передавати) будь-яким способом право вимоги за кредитними договорами/договорами позики будь-яким третім особам - скасувати.

У цій частині у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» про забезпечення позову відмовити.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №910/3904/22 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/3904/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 12.08.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова