ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 серпня 2022 рокуСправа № 921/142/22
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровець Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.
Розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника МП "Сяйво" (вх. №3679 від 13.06.2022)
у справі №921/142/22
за заявою боржника Малого підприємства "Сяйво" , вул. Грушевського, 15, м. Теребовля, Тернопільська область
за участю учасників судового процесу:
від заявника: Ліберний М.Я. - представник,
від боржника: Півторак В.М.- адвокат,
розпорядник майна: Шимечко А.Я.
Учасникам судового процесу оголошено склад суду.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд", відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.
У судовому засіданні 16.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
18 березня 2022 року Мале підприємство "Сяйво" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022, для розгляду справи визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 20.04.2022 заяву Малого підприємства "Сяйво" про відкриття провадження у справі про банкрутство прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 05.05.2022.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 05.05.2022 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство - Малого підприємства "Сяйво".
13.06.2022 ТОВ "РОМА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до банкрута Малого підприємства "Сяйво" в сумі 16 672,47 грн (вх. №3679).
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2022, для розгляду заяви визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 15.06.2022 заяву ТОВ "РОМА" про визнання кредиторських грошових вимог залишено без руху, для усунення недоліків.
15.07.2022 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява ТОВ "РОМА" (вх.№4563), зі змісту якої вбачається, що заявником усунуто недоліки заяви, які визначено в ухвалі про залишення заяви без руху від 15.06.2022.
Ухвалою суду від 02.08.2022 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 16 672,47 грн та 4 962,00 грн судового збору (вх. №3679) у справі №921/142/22, до розгляду та призначено судове засідання на 09.08.2022.
У судовому засіданні 09.08.2022 оголошено перерву до 16.08.2022, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Представник заявника в судове засідання 16.08.2022 з"явився, підтримав заяву про визнання грошових вимог відносно боржника з врахуванням письмових пояснень (вх. № 5268 від 16.08.2022), в яких просить суд визнати грошові вимоги кредитора до боржника у розмірі 16 421,66 грн, з яких: 14 062,96 грн борг, 1 088,40 грн інфляційні втрати, 493,17 грн пеня, 73,98 грн 3% річні, 703,15 грн штраф, з підстав, викладених в них.
Представник боржника в судове засідання 16.08.2022 з"явився, не заперечив щодо включення грошових вимог ТОВ "РОМА" до Реєстру вимог кредиторів.
Розпорядник майна Шимечко А.Я. в судове засідання 16.08.2022 з"явився, кредиторські грошові вимоги ТОВ "РОМА" визнав, що підтверджується повідомленням про результати розгляду кредиторських грошових вимог (вх. №4441 від 12.07.2022) .
Розглянувши заяву про визнання кредиторських грошових вимог та матеріали справи, судом встановлено наступне:
За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .
Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 05.05.2022 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство - Малого підприємства "Сяйво".
Так, 13.06.2022 ТОВ "РОМА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до банкрута Малого підприємства "Сяйво" (вх. №3679), яка 04.06.2022 надіслана до суду через відділення "Укрпошта", про що свідчить відмітка на конверті (міститься в матеріалах справи), тобто у строк, встановлений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства.
Судом встановлено, що заява ТОВ "РОМА" подана у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).
У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток юридичних осіб.
Статтями 662, 663 Цивільного кодексу України визначено, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Товар відпускається Постачальником за договірними цінами. Ціна за одиницю та партію товару визначається накладними, що є невід"ємною частиною даного Договору (п.п. 5.1, 5.2 Договору).
На виконання умов договору поставки Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними №554311 від 18.02.2022 на суму 4 981,83 грн, №554312 від 18.02.2022 на суму 4 128,13 грн, №554315 від 18.02.2022 на суму 4 953,00 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.
У відповідності до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначає, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.
За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме продаж товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.
Отже, видаткова накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобов`язань, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Саме таким вимогам і відповідає видаткова накладна, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції.
Таким чином, отримання товару Покупцем стверджується підписом останнього та його представниками про отримання товару на видаткових накладних.
За таких обставин, у боржника виник обов"язок з проведення розрахунку за відпущений Постачальником товар.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 Цивільного кодексу України ).
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відвантаження товару проводиться на підставі попередньої оплати. У разі відвантаження товару без попередньої оплати Покупець зобов"язується у термін 14 календарних днів з дня отримання товару повністю оплатити його ( п.5.3, п. 5.4 Договору).
Отже, розрахуватися за товар, Покупець повинен відповідно до умов Договору, а саме п.5.4.
Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.
Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Враховуючи умови Договору, строк оплати боржником вартості товару є таким, що настав.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, боржник, як Покупець, неналежно виконав договірні зобов`язання в частині несвоєчасної оплати вартості за отриманий товар.
Враховуючи викладене, суд вважає підтвердженою належними доказами є заборгованість МП "Сяйво" перед ТОВ "РОМА" у розмірі 14 062,96 грн.
Згідно статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Так, матеріалами заяви підтверджено порушення боржником строки оплати вартості товару , у зв`язку з чим заявником нараховано пеню у розмірі 493,17 грн, штраф у розмірі 703,15 грн , 3% річних у розмірі 73,98 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 088,40 грн, відповідно до умов договору поставки.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
В силу вимог статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.
Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Стаття 343 Господарського кодексу України зазначає, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Отже, в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).
У п.6.2 Договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасну оплату за даним Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Покупця від сплати основної суми заборгованості.
Судом, перевірено розрахунок пені та вважає вірно обрахованим, а тому грошові вимоги щодо пені у розмірі 493,17 грн, правомірно заявленими та такими, що підлягають визнанню.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).
За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу ч.1 ст.230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір, визначені у ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.231 та ч.6 ст.232 ГК України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 ГК України.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч.2 ст. 231 ГК України.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Отже, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №11/1351/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.
Крім того, із системного аналізу наведених норм права вбачається, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.
Згідно п.6.3 Договору визначено, що крім пені, передбаченої п.6.2, у випадку несвоєчасної оплати товару, Покупець зобов"язаний сплатити штраф в розмірі 5% від вартості неоплаченого товару.
Підставами для нарахування штрафу є порушення Покупцем умов договору в частині порядку оплати та проведення розрахунку.
Судом, перевірено розрахунок 5% штрафу та вважає вірно обрахованим, а тому грошові вимоги щодо штрафу у розмірі 703,15 грн, правомірно заявленими та такими, що підлягають визнанню.
Умовами Договору, зокрема п. 6.4 Договору, сторони домовилися, що сплата штрафних санкцій не звільняє винну особу від відшкодування суми боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних від суми від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові .
Судом, перевірено розрахунок 3% річних за період з 04.03.2022 по 06.05.2022 та вважає вірно обрахованим, а тому грошові вимоги щодо 3% річних у розмірі 73,98 грн, правомірно заявленими та такими, що підлягають визнанню.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18.
Судом, перевірено розрахунок інфляційних втрат за період березень квітень 2022 року та вважає вірно обрахованим, а тому грошові вимоги щодо інфляційних втрат у розмірі 1088,40 грн, такими, що підлягають визнанню, як правомірно заявлені.
Отже, станом на дату подання заяви з грошовими вимогами ТОВ "РОМА" відносно боржника МП "Сяйво" загальна сума заборгованості становить 16 421,66 грн, з яких: 14 062,96 грн борг, 1 088,40 грн інфляційні втрати, 493,17 грн пеня, 73,98 грн 3% річні, 703,15 грн штраф.
Грошові вимоги, зазначені в заяві є повністю неоплаченими боржником, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.
Боржник визнає наявну заборгованість.
Як свідчать надані докази, заявлені кредиторські грошові вимоги до боржника виникли до відкриття провадження у справі № 921/142/22 про банкрутство МП "Сяйво" (ухвала суду від 05.05.2022), а тому є конкурсними.
Також, розпорядником майна Шимечко А.Я. розглянуто кредиторські грошові вимоги, визнано вимоги, що підтверджується повідомленням про результати розгляду кредиторських грошових вимог (вх. №4441 від 12.07.2022) .
Виходячи з вимог ст.ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. При цьому суд досліджує надані кредитором письмові докази, встановлює підстави виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характер та зміст та розмір.
Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на обґрунтованість вимог вказаних у заяві, яка подана до суду відповідно приписам ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання ТОВ "РОМА" конкурсним кредитором.

Статтею 64 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено черговість задоволення вимог кредиторів, зокрема у першу чергу задовольняються - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; у чертверту чергу задовольняються - вимоги кредиторів, не забезпечені заставою; у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Отже, враховуючи викладене, кредиторські грошові вимоги ТОВ "РОМА" відносно боржника МП "Сяйво" в сумі 16 421,66 грн є обґрунтованими, підлягають визнанню в повному обсязі та внесенню до Реєстру вимог кредиторів відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства в наступній черговості: черговість задоволення грошових вимог кредитора в сумі 15 225,34 грн (борг, 3% річні та інфляційні втрати) - четверта, в сумі 1 196,32 грн (штраф та пеня) шоста.

Таким чином, витрати на оплату судового збору в сумі 4962,00 грн сплачені платіжним дорученням №32671 від 03.06.2022 та зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, згідно виписки Господарського суду Тернопільської області, покладаються на боржника та відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів (перша черга).

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 232, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА" про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" (вх. №3679 від 13.06.2022) у справі №921/142/22, задовольнити.

2. Визнати кредиторські грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА" відносно боржника Малого підприємства "Сяйво" в сумі 16 421,66 грн та включити їх в Реєстр вимог кредиторів.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

в сумі 4962,00 грн (судовий збір) перша,

в сумі 15 225,34 грн (основна заборгованість) - четверта,

в сумі 1 196,32 грн (штраф та пеня) шоста.

3. Копію ухвали надіслати:

Кредитору: ТОВ "РОМА", вул. Коломийська, 2Ж, Чернівці.

Боржнику: МП "Сяйво" , вул. Грушевського, 15, м. Теребовля, Тернопільська область.

Арбітражному керуючому: Шимечку Андрію Ярославовичу, вул.Копичинецька, 124 Є, м. Чортків, Тернопільська область.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційні сторінці Господарського суду Тернопільської області - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвалу підписано "25" серпня 2022 року.

Суддя Я.Я. Боровець