судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Стратієнко Л.В.
за позовом Приватного підприємства "Атланта-Агро"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про розірвання додаткової угоди
У жовтні 2020 року ПП "Атланта-Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Українська залізниця" про розірвання Додатку 1-8 "Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8203375 від 16.03.2020; визначення наслідків розірвання додаткової угоди, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору, шляхом:
- внесення відповідних змін до особового рахунку ПП "Атланта-Агро" щодо зарахування коштів в розмірі, що дорівнює нарахованим та списаним штрафним санкціям до 02.11.2020, а саме зобов`язання АТ "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку ПП "Атланта-Агро" шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 3 401 216, 00 грн;
- скасування будь-яких операцій з нарахування неустойки на особовий рахунок ПП "Атланта-Агро", нарахованих за невиконання погодженого замовлення ПП "Атланта-Агро" після 02.11.2020;
- заборону здійснювати нарахування та списання з особового рахунку ПП "Атланта-Агро" штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) передбачених положенням п. 4.1.3 Додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8203375 від 16.03.2020.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірною зміною відповідачем тарифної політики шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, що, на думку позивача, відповідно до приписів ст. ст. 634 та 652 ЦК України є підставою для розірвання спірного договору у відповідній частині.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021, позов задоволено частково. Розірвано Додаток 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020, укладений між ПП "Атланта-Агро" та АТ "Українська залізниця", без застосування до ПП "Атланта-Агро" будь-яких штрафних санкцій та неустойки, передбачених положеннями пунктів 4.1.3 та 7.2 Додатку 1-8 до договору. Зобов`язано АТ "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку ПП "Атланта-Агро" №8203375 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 3 401 216,00 грн. Зобов`язано АТ "Українська залізниця" скасувати операції з нарахування неустойки на особовий рахунок ПП "Атланта-Агро" № 8203375, нарахованої після 02.11.2020 за невиконання погодженого замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 25.06.2020 №32150080/2020-00011 (повідомлення про погодження від 02.07.2020 за №УЗ-32150080/2020-00013) та від 31.07.2020 №32150080/2020-00018 (повідомлення про погодження від 03.08.2020 за №УЗ-32150080/2020-00020). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем доведено наявність чотирьох складових обов`язкових для розірвання договору, відповідно до положень ч. 2 ст. 652 ЦК України. Суди також визнали доведеними підстави для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України.

У січні 2022 року АТ "Українська залізниця" подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва та постанову Північного апеляційного господарського суду і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Постановою Верховного Суду від 01.08.2022 касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вважаю помилковим висновок суду касаційної інстанції про часткове задоволення скарги АТ "Українська залізниця", оскільки постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції в цілому прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування не було.

З огляду на вказане, висловлюю окрему думку відповідно до ч. 3 ст. 34 ГПК України.

Предметом спору у справі, яка розглядається, є, зокрема, розірвання Додатку 1-8 "Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8203375 від 16.03.2020.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16.03.2020 між ПП "Атланта-Агро" та АТ "Українська залізниця" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 в електронній формі, шляхом приєднання позивача до типового договору перевезення, що підтверджується його заявою №32150080/2020-001 від 16.03.2020 та повідомленням відповідача №99-32150080/2020-001 від 16.03.2020.

Редакція умов договору перевезення опублікована відповідачем на веб-сайті http://uz-cargo.com 25 лютого 2020 року.

05.06.2020 АТ "Українська залізниця" в рамках укладеного договору запровадило нову додаткову послугу: перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника та розпочало прийняття замовлень вантажовідправників на отримання такої послуги.

Згідно з офіційною інформацією, розміщеною на веб-сайті http://uz-cargo.com, відповідач наголошував, що замовники послуги «довгострокових вагонів» отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу перевізника (відповідача) до 50% від розрахункової (загальної ставки за користування вагонами відповідача).

АТ "Українська залізниця" розглянуло та погодило замовлення ПП "Атланта-Агро" на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 02.07.2020 за №УЗ-32150080/2020-0013 та від 03.08.2020 № УЗ--32150080/2020-00020 і надало зерновози відповідно до замовлень в кількості 332 шт. на період 07.2020 - 03.2021, при ставці плати за користування вагонами у розмірі 682,00 грн та в кількості 1201 шт. на період з 08.2020 - 07.2021 при ставці плати за користування вагонів у розмірі 584,00 грн.

Умови надання послуг з використання вагонів були викладені відповідачем у формі Додатку 1-8 до договору перевезення "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (опублікованій 21.07.2020 на веб-сайті відповідача за посиланням http://uz-cargo.com/contractcarriage.html та який вводився в дію з 21.08.2020).

На момент подання замовлень позивачем на отримання послуги на умовах визначених Додатком 1-8 до договору перевезення стандартна ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника становила 1136,00 грн/доба без ПДВ. При цьому ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника згідно з послугою перевезення з узгодженими строками та обсягам за дванадцять місяців становила 584 грн/доба без ПДВ та 682 грн/доба без ПДВ за дев`ять місяців.

Починаючи з 04.09.2020 на офіційному сайті АТ "Українська залізниця" оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, яким було введено поетапне зниження базової загальної ставки за використання вагону-зерновозу перевізника за наступним графіком з 05.09.2020 - 800,00 грн за одиницю без ПДВ, з 06.10.2020 - 900,00 грн за одиницю без ПДВ та з 05.11.2020 - 1000,00 грн за одиницю, без ПДВ.

Згодом односторонній перегляд відповідачем базових ставок відбувався ще декілька разів шляхом внесення змін до договору приєднання. Вказаними змінами відбувалось пониження ставок використання вагонів-зерновозів власності АТ «Укразалізниця». 27.05.2021 АТ «Укрзалізниця» в односторонньому порядку змінив ціни на використання вагонів перевізника (з 01.06.2021 по 30.06.2021) до рівня 111 грн/вагон на добу (без ПДВ).

Утім, ставка на перевезення вантажу за «довгостроковими контрактами» з узгодженими строками та обсягами залишилася незмінною.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що він не знав і не міг знати під час приєднання до умов «довгострокових контрактів» з наперед обумовленими строками та обсягами послуг, що відповідач в односторонньому порядку буде неодноразово зменшувати базову ставку у договорі приєднання. Відповідач відмовляється змінювати умови надання послуг, які встановлені Додатком 1-8 до договору перевезення, незважаючи на те, що відбулась істотна зміна обставин, за яких позивач уклав з відповідачем договір перевезення. Внаслідок такої зміни обставин виконання договору перевезення на умовах Додатку 1-8 до договору перевезення стало для позивача збитковим. Тому, позивач вважає, що наявні підстави для розірвання вказаного додатку відповідно до положень ст. ст. 634 та 652 ЦК України.

За висновками господарських судів попередніх інстанцій позивач довів суду наявність обставин в розумінні ч. 2 ст. 652 ЦК України та ч. 2 ст. 634 ЦК України, як підстав для розірвання Додатку № 1-8.

Верховний Суд у постанові від 01.08.2022 не погодився з такими висновками господарських судів попередніх інстанцій.

Відповідно до висновків Верховного Суду у наведеній постанові, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином всіх умов договору перевезення, не встановили всіх обставин справи та неправильно застосували положення як частини 2 статті 652 ЦК України, так і ст. 634 ЦК України, яка визначає, що право на розірвання договорів приєднання суттєво обмежене частиною 3 статті 634 ЦК України, відносно тих осіб, які приєдналися до договору приєднання у зв`язку з здійсненням ними підприємницької діяльності. Особа, що здійснює підприємницьку діяльність і приєдналась до договору укладеного в порядку статті 634 ЦК України, може розірвати такий договір з підстав, передбачених ч. 2 статті 634 ЦК України, лише за умови, якщо вона не знала і не могла знати, на яких умовах вона до нього приєднується. У зв`язку з чим, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Проте з такими висновками Суду погодитись неможливо з огляду на таке.

Загальні підстави для зміни або розірвання договору визначені статтями 651, 652 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частинах перших цих статей, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна договору за рішенням суду допускається: 1) у разі істотного порушення умов договору (частина 2 статті 651 ЦК України); 2) у зв`язку з істотною зміною обставин (частина 4 статті 652 ЦК України); 3) в інших випадках встановлених законом (частина 2 статті 651 ЦК України); 4) у випадках встановлених договором (частина 2 статті 651 ЦК України).

За приписами частин 1 та 2 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частини 2 та 3 ст. 634 ЦК України врегульовують самостійні підстави для зміни чи розірвання договору, які є відмінними від підстав визначених статтями 651, 652 ЦК України.

Стаття 634 Цивільного кодексу України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору (ч. 2 ст. 634 ЦК України).

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору (ч. 3 ст. 634 ЦК України).

Визначальна особливість договору приєднання полягає в тому, що у розробці його умов приймає участь лише одна з сторін, а інша - позбавлена такої можливості. Друга сторона у таких відносинах може лише приєднатися до попередньо встановлених стандартизованих умов.

Визначення умов договору лише однією з сторін може мати наслідком його «однобічність», спрямованість на задоволення інтересів однієї сторони за рахунок інтересів другої (сторони, що приєдналася).

У зв`язку з цим, частиною другою статті 634 Цивільного кодексу України, передбачені особливі підстави для розірвання договорів приєднання, які не можуть бути підставами для розірвання інших (звичайних) договорів і які є засобом відновлення порушеного при укладанні договору балансу інтересів сторін, не дозволяючи одній стороні зловживати своїм правом щодо визначення умов, і компенсуючи другій стороні порушення принципу свободи договору щодо визначення умов договору.

Сторона, яка приєдналася, наділяється правом вимагати зміни або розірвання договору приєднання, у випадку: 1) якщо внаслідок укладення договору вона позбавляється прав, які звичайно мала; 2) якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання; 3) якщо в договорі містяться інші умови, що є явно обтяжливими для сторони, яка приєдналася.

Зазначені вимоги можуть бути задоволені у випадку, якщо сторона, яка приєдналася, доведе, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б таких обтяжливих для себе умов, якби могла приймати участь у визначенні умов договору.

Право на розірвання договорів приєднання суттєво обмежене частиною 3 статті 634 Цивільного кодексу України, відносно тих осіб, які приєдналися до договору приєднання у зв`язку із здійсненням ними підприємницької діяльності. Особа, що здійснює підприємницьку діяльність і приєдналась до договору укладеного в порядку ст. 634 ЦК України, може розірвати такий договір з підстав, передбачених ч. 2 статті 634 ЦК України, лише за умови, якщо вона не знала і не могла знати, на яких умовах вона до нього приєднується.

В цьому випадку, між сторонами договір укладено в порядку ст. 634 ЦК України, тобто, шляхом приєднання позивача до договору перевезення, в редакції відповідача, опублікованій на офіційному веб-сайті.

Враховуючи те, що умови договору перевезення передбачають право АТ «Укрзалізниця» в односторонньому порядку змінювати базову ставку плати за використання власних вагонів перевізника (у п. 9.4 договору перевезення передбачено, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com), наслідки для сторін такої зміни мають суттєве значення.

Зменшення базової загальної ставки за користування вагонами, здійснене відповідачем самостійно, без жодного впливу та узгодження з позивачем, істотно впливає на співвідношення майнових інтересів сторін. При існуванні зменшених базових ставок раніше позивач не був би зацікавлений та відповідно не укладав би Додаток 1-8 до договору перевезення та не брав би на себе явно обтяжливі зобов`язання з оплати вартості послуг перевезення вищої від базової загальної ставки на умовах «довгострокового контракту».

Зміна цінової/тарифної політики AT «Укрзалізниця» шляхом встановлення нових зменшених базових ставок плати за використання вагонів, що мало місце вже після укладення сторонами Додатку № 1-8 до договору позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні додатків № 1-8 до договору та поданні замовлення, а саме на здешевлення плати за довгострокове використання вагонів.

Як правильно зазначили господарські суди попередніх інстанцій, позивачем доведено наявність всіх чотирьох умов необхідних для розірвання Додатку № 1-8 до договору перевезення, відповідно до положень ст. 652 ЦК України.

А саме: в момент укладення Додатку 1-8 до договору перевезення сторони виходили з того, що зобов`язання за договором будуть виконуватися належно, а відповідач дотримається наданих позивачу гарантій, зокрема збереження економічної доцільності укладеної угоди, з якої виходив позивач при оформленні замовлень.

Зміна обставин, пов`язана зі зменшенням економічно вигідної різниці між базовою загальною ставкою та ставкою за «довгостроковими контрактами», не могла бути усунута позивачем, як заінтересованою стороною, оскільки саме відповідач визначає умови надання своїх вагонів у користування, а сторона позивача позбавлена можливості вплинути на такі рішення. На пропозиції позивача щодо врегулювання вказаного питання від відповідача отримано відмову.

Виконання Додатку 1-8 до договору перевезення порушує співвідношення майнових інтересів сторін договору та позбавляє позивача права на отримання того, на що він розраховував при його укладенні, оскільки договір укладався з метою економічної взаємовигідної діяльності сторін, проте, внаслідок дій відповідача, став таким, через що позивач несе збитки і до нього відповідач застосовує договірні санкції.

З суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, оскільки така обставина викликана внутрішньою волею сторони відповідача, зокрема діями відповідача, які завдають шкоди майновим інтересам позивача, а відтак ця обставина не може вважатись ризиком який несе сторона позивача.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У спірних правовідносинах склалася ситуація, за якою принцип обов`язковості умов договору використовується однією з сторін договору на шкоду іншій його стороні, тобто порушується баланс інтересів між сторонами при тому, що настанню невигідних умов сприяла сторона, яка запевняла у економічній перевазі такого «довгострокового контракту» порівняно з базовими умовами надання послуг з користування вагонами.

Відповідач як особа, яка переконувала замовників послуг на умовах «довгострокових контрактів» про отримання здешевлення плати за використання вагону-зерновозу перевізника (відповідача) до 50% від розрахункової (загальної ставки за користування вагонами відповідача) та вказувала на економічно вигідну різницю між стандартною ставкою плати за використання вагонів та ставкою за погодженими замовленнями в силу принципу добросовісності, зобов`язаний утриматись від дій, які нівелюють такі гарантії.

При цьому, суди правильно зазначали, що якби позивач знав на момент укладення договору про встановлення низьких базових ставок плати за використання власних вагонів перевізника, то не приєднався би до умов надання послуг перевезення, визначених Додатком 1-8 до договору перевезення та не брав би на себе явно обтяжливих зобов`язань.

З огляду на вищевикладене необхідно погодитись з висновками Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме розірвання Додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020 укладеного між позивачем та відповідачем, здійсненим судом розподілом між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору у відповідності до положень ч. 3 ст. 652 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 01.08.2022 також зазначено, що господарські суди при вирішенні спору не врахували положення частини 3 статті 634 ЦК України, яка передбачає, що якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

З такими висновками погоджуюсь, проте доведеність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання Додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020 є самостійною і достатньою підставою задоволення позову, а тому підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 не було.

Суддя Л. Стратієнко