РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2022Справа № 904/9431/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» (03087, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄРЕВАНСЬКА, будинок 12, ГРУПА ПРИМІЩЕНЬ 33) стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 262 348 грн. 87 коп.
Представники:

від Позивача: не з`явились;

від Відповідача: Заверуха І.Л. (представник на підставі ордеру);

Вітко О.Ю. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 262 348 грн. 87 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2021 року по справі №904/9431/21 позовну заяву Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 262 348 грн. 87 коп. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу №904/9431/21 передано до розгляду у складі судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 року позовну заяву Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 262 348 грн. 87 коп. залишено без руху.

31.01.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 року відкрито провадження у справі № 904/9431/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.02.2022 року.

22.02.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 23.02.2022 року представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче судове засідання на 23.03.2022 року.

04.04.2022 року та 05.04.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 року призначено підготовче судове засідання, яке не відбулось у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України воєнного стану, на 01.07.2022 року.

У підготовче судове засідання 01.07.2022 року з`явились представники відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Позивачу строк до 7 днів з дня отримання ухвали для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 7 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено підготовче судове засідання на 10.08.2022 року.

01.07.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.07.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

10.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на письмові пояснення.

У підготовче судове засідання 10.08.2022 року з`явились представники відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.08.2022 року.

24.08.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 24 серпня 2022 року представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі їх обґрунтованості - зменшити розмір неустойки на підставі ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України. Представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі підприємства Позивача.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 серпня 2022 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

03.12.2020 року між Державним підприємством «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» (Постачальник) було укладено Договір про закупівлю товару №848/13/449В, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар. (а.с.3-6)

Постачальник зобов`язується поставити теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (Пластинчатий теплообмінник для охолодження сірчаної кислоти з порт фільтрами) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору. (п.1.2 Договору)

Сума (ціна) Договору, відповідно до специфікації № 1 становить 2843128,10 грн., крім того ПДВ. Загальна сума становить 3411753,72 грн. з ПДВ. (п.3.1 Договору)

Покупець здійснює оплату отриманого товару по факту його поставки протягом 60 календарних днів. (п.4.2 Договору)

Згідно з п.5.1 Договору поставка товару здійснюється одноразово протягом 90 календарних днів після підписання Договору.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим Договором, Покупець має право на стягнення з Постачальника штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

Специфікацією до Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року Сторони узгодили найменування, одиниці, кількість, ціну, загальну суму 3411753 грн. 72 коп. (а.с.7)

09.04.2021 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №18/2278 з вимогою сплатити штрафні санкції у розмірі 1262348 грн. 87 коп., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 18.04.2021 р. (а.с.8-10)

Відповіддю на претензію №2021-05/11 від 11.05.2021 року Відповідач повідомив Позивача, що Постачальник скористався своїм правом, яке визначено ч.3 ст. 538 ЦК України, а тому прострочення відсутнє, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 11.05.2021 р., фіскального чеку накладної, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти. (а.с.62-68)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив поставку товару у передбачені договором строки. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» на його користь пеню у розмірі 579 998 грн. 13 коп. та штраф у розмірі 682 350 грн. 74 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що Позивач постійно та систематично порушує зобов`язання щодо оплати Відповідачу за товару, який поставлений Позивачу, а також порушує зобов`язання стосовно оплати виконаних робіт, наданих послуг, а тому у даному випадку були наявні очевидні підстави вважати, що Позивач не виконає свого обов`язку щодо оплати товару за Договором у встановлений в п. 4.2. Договору строк. Тому, Відповідач мав та має право зупинити виконання свого обов`язку за Договором щодо поставки товару Позивачу відповідно до ч.3 ст. 538 ЦК України. Більш того, через велику кількість затримок зі сторони Позивача щодо оплати поставленого йому Відповідачем товару, що впливає на розрахунок Відповідача перед виробником товару, виробник товару вимагає від Відповідача 100% попередньої оплати. Зважаючи на наявність очевидних підстав вважати, що Позивач не виконає свого обов`язку щодо оплати товару за Договором у встановлений строк, Відповідач скористався своїм правом, яке визначено ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України щодо зупинки виконання свого зобов`язання з поставки товару Позивачу за Договором та відповідно правомірно зупинив виконання свого обов`язку щодо поставки Позивачу товару за Договором.Крім того, у разі обґрунтованості заявлених позовних вимог, просив суд зменшити розмір неустойки відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2020 року між Державним підприємством «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» (Постачальник) було укладено Договір про закупівлю товару №848/13/449В, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар. (а.с.3-6)

Згідно з п.5.1 Договору поставка товару здійснюється одноразово протягом 90 календарних днів після підписання Договору.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар

Таким чином, враховуючи умови Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року Відповідач повинен був здійснити поставку товару на суму в розмірі 3 411 753 грн. 72 коп. у строк по 03.03.2021 року.

Проте, матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення поставки товару Державному підприємству «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на суму в розмірі 3 411 753 грн. 72 коп. у строк по 03.03.2021 року відповідно до п.5.1. Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що Позивач постійно та систематично порушував зобов`язання щодо оплати Відповідачу за товар, який поставлений Позивачу, а також порушував зобов`язання стосовно оплати виконаних робіт, наданих послуг, а тому у даному випадку були наявні очевидні підстави вважати, що Позивач не виконає свого обов`язку щодо оплати товару за Договором у встановлений в п. 4.2. Договору строк. Тому, Відповідач мав та має право зупинити виконання свого обов`язку за Договором щодо поставки товару Позивачу відповідно до ч.3 ст. 538 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 655, 663, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно з ч.1 статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Оскільки вищезазначеними умовами Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року обов`язки сторін за черговістю їх виконання поставлені у залежність один від одного, виходячи із правової природи цього договору та його змісту, можна дійти висновку, що у такому випадку має місце зустрічне виконання зобов`язання.

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими частиною другою статті 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 Цивільного кодексу України).

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що право зупинити виконання свого обов`язку сторона має у разі невиконання іншою стороною у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі.

Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов`язання.

При цьому відповідно до частини другої статті 538 Цивільного кодексу України сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своєчасного письмового повідомлення Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про реалізацію свого права на зупинення обов`язку з поставки товару на суму в розмірі 3 411 753 грн. 72 коп. у строк по 03.03.2021 року відповідно до умов Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року в порядку частини 2 статті 538 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, лише у відповіді на претензію №2021-05/11 від 11.05.2021 року Відповідач повідомив Позивача, що Постачальник скористався своїм правом, яке визначено ч.3 ст. 538 ЦК України (а.с.62-68), тобто через 2 місяці після закінчення граничного строку здійснення поставки за Договором про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року, що не може свідчити про своєчасність такого повідомлення в розумінні ч.2 ст. 538 Цивільного кодексу України.

Що стосується доводів Відповідача щодо несвоєчасної оплати або неоплати Позивачем заборгованості за надані послуги за укладеними між Сторонами Договорами про закупівлю послуг №804/29/423В від 20.10.2020 р., №437/13/192Е від 19.05.2020 р., №400/29/57П від 07.06.2021 р., Суд зазначає, що сам по собі факт несвоєчасної або неповної оплати Позивачем раніше наданих послуг не є тією обставиною, яка б виходячи з фактичних обставин справи надавала Відповідачу право, в розумінні ст. 538 ЦК України, зупинити виконання взятого на себе зобов`язання щодо поставки товару.

Крім того, Суд звертає увагу Відповідача, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує можливість продати свій товар. Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК).

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо наявності підстав для зупинення виконання свого обов`язку з поставки товару на суму в розмірі 3 411 753 грн. 72 коп. на виконання умов Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року відповідно до частини третьої статті 538 Цивільного кодексу України.

Такими чином, Судом встановлено, що всупереч умов Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» не була здійснена поставка товару на загальну суму в розмірі 3 411 753 грн. 72 коп. у строк по 03.03.2021 року.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 04.03.2021 р. по 06.04.2021 р. у розмірі 579 998 грн. 13 коп. та 20% штрафу у розмірі 682 350 грн. 74 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно норми ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК)

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим Договором, Покупець має право на стягнення з Постачальника штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки продукції пені та штрафу від суми несвоєчасно поставленого товару; спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, Суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 04.03.2021 р. по 06.04.2021 р. у розмірі 579 998 грн. 13 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд, перевіривши розрахунок 20% штрафу у розмірі 682 350 грн. 74 коп. на підставі п.7.2 Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року, прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час, Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, між Сторонами були укладені Договори про закупівлю послуг №804/29/423В від 20.10.2020 р., №437/13/192Е від 19.05.2020 р., №400/29/57П від 07.06.2021 р. Так, за Договорами про закупівлю послуг №437/13/192Е від 19.05.2020 р., №400/29/57П від 07.06.2021 р. у Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» за поставлений товар та надані послуги у загальному розмірі 464 553 грн. 51 коп., що також підтверджується Актами звірки взаєморозрахунків, а заборгованість за Договором про закупівлю послуг №437/13/192Е від 19.05.2020 р., була сплачена Позивачем з прострочкою платежу. Крім того, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій становить 37% від загальної ціни Договору про закупівлю товару №848/13/449В від 03.12.2020 року.

Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, наслідків порушення зобов`язання для кредитора, поведінки сторін, прийшов до висновку про наявність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. Крім того, Судом враховано, що 24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 по 23.08.2022 (згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні») в Україні введено воєнний стан.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи Відповідача, враховуючи початок військової агресії РФ, а також беручи до уваги інтереси Позивача, відсутність доказів, які підтверджували наявність у Позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме Відповідача, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, Суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій на підставі ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 262 348 грн. 87 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення пені в розмірі 300 000 грн. 00 коп. та в частині стягнення штрафу в розмірі 400 000 грн. 00 коп., у зв`язку із зменшенням розміру неустойки за клопотанням Відповідача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙМС ТРАНСПОРТ» (03087, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄРЕВАНСЬКА, будинок 12, ГРУПА ПРИМІЩЕНЬ 33, Ідентифікаційний код юридичної особи 38213795) на користь Державного підприємства «СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 14309787) пеню у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп., штраф у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 серпня 2022 року.

Суддя О.В. Чинчин