ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2022м. ДніпроСправа № 904/1027/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ПРЕФОРМ", м. Дніпро

до Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма СВК", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 1 859 337, 01 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Главацький А.І.

Представники:

від позивача Жерьобкін О.М.

від відповідача Каморніков Ю.С.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ПРЕФОРМ" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма СВК" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 1 859 337,01 грн., з яких: 1 490 642,12 грн. - сума основного боргу, 309 100,78 - пеня, 59 594,11 грн. - відсотки за коригування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором постачання № 20120/02 від 02.01.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2022 відкрито провадження у справі №904/1027/22, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що договір постачання № 20120/02 від 02.01.2020 року не мав умов щодо пролонгації, а отже, припинив свою дію 31.12.2020 року, із закінченням строку на який його було укладена. За викладених обставин, Відповідач стверджує, що поставки товару, які здійснені Позивачем після 31.12.2020 року, відбувалися не в рамках зазначеного вище договору. При цьому, Відповідач вважає, що оскільки за вказаними поставками сторонами не було встановлено строк для здійснення оплати товару, відповідні оплати мали бути проведені згідно приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги, яка позивачем не висувалася.

Таким чином, Відповідач вважає, що на час вирішення даного спору в суді, строк оплати товару, який було поставлено Позивачем в період з 12.01.2021 по 22.02.2022 року, не настав, що виключає підстави для задоволення заявлених вимог як в частині стягнення суми основного боргу так і в частині проведених позивачем нарахувань.

Крім того, заперечуючи проти нарахування штрафних санкцій в період з 24.02.2022 року, відповідач посилається на форс-мажорні обставини, а саме введення в Україна воєнного стану згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року.

В процесі вирішення спору, Відповідач подав докази здійснення оплати основного боргу на суму 220 000,00 грн., після пред`явлення позову до суду.

Ухвалою від 16.06.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні на 07.07.2022 року.

В судовому засіданні 07.07.2022 року оголошувалася перерва до 09.08.2022 року, згідно приписів ст. 216 ГПК України.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 09.08.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши зміст вимог та заперечень сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 року між Позивачем (далі Постачальник) та Відповідачем (далі Покупець) укладено Договір постачання №20120/20 (далі-Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом даного Договору є преформа, кришка для пляшок, (далі-Товар). Товар має відповідати вимогам ТУ У 22.2-1:2016 для преформи та/або ТУ У 22.2-2:2016 для кришки та ручки.

Постачальник зобов`язується поставляти й передавати у власність Покупцеві Товар для використання його в господарській діяльності, а Покупець зобов`язується приймати Товар й оплачувати його вартість (п. 1.2 Договору).

Пунктом п. 2.2. Договору сторони визначили, що асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна одиниці, загальна вартість партії Товару вказується у видаткових накладних щодо кожної партії Товару, за попереднім узгодженням між Сторонами.

У відповідності до п. 3.5. Договору, Товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем по кількості та по якості з моменту його фактичної передачі в пункті поставки та підписання видаткової накладної уповноваженою особою Покупця, яка має належним чином оформлену довіреність на отримання Товару.

Положеннями п. 4.5. Договору сторони визначили умови оплати: відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з моменту отримання Продукції Покупцем.

Форма оплати безготівковий розрахунок платіжним дорученням, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника грошових коштів згідно виставленого рахунку (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

На виконання умов Договору № 20120/02, в період з 10.01.2020 року по 22.02.2022 року Позивач поставив Відповідачу товар на суму 6 590 028,27 грн., що підтверджується видатковими, які містяться в матеріалах справи.

Станом на час звернення Позивача з даним позовом до суду, Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши суму 5 099 386,15 грн., внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 1 490 642,12 грн., стягнення якої є предметом даного спору.

Заперечуючи проти стягнення зазначеної суми заборгованості, Відповідач стверджує, що договір постачання № 20120/02 від 02.01.2020 року, на який Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не містив умов щодо пролонгації, а отже, припинив свою дію 31.12.2020 року, із закінченням строку на який його було укладена. За викладених обставин, Відповідач вважає, що здійснені Позивачем після 31.12.2020 року поставки товару, за якими виникла спірна сума заборгованості, відбувалися не в рамках зазначеного вище договору поставки, а отже, за відсутності погоджених сторонами строків здійснення оплати таких поставок, відповідні оплати мали бути проведені згідно приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги, яка позивачем не пред`являлася.

Здійснивши оцінку зазначених доводів Відповідача, суд дійшов висновку щодо їх безпідставності, виходячи з наступного.

Так дійсно, умовами п. 6.1 Договору постачання № 20120/02, сторони погодили строк дії зазначеного договору до 31.12.2020 року.

В силу вимог ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Зважаючи на те, що Договір постачання № 20120/02 був укладений сторонами в письмовій формі, зміни до відповідного правочину мали бути вчинені так само, у письмовій формі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Як свідчать надані до справи докази, після закінчення визначеного п. 6.1. строку дії договору постачання № 20120/02, сторонами в письмовій формі складалися видаткові накладні в підтвердження здійснення поставок товару, які містять посилання на вказаний вище Договір № 20120/02 від 02.01.2020 року. Крім того, після відповідної дати (31.12.2020 року) Відповідач здійснював оплати поставленого Позивачем товару з призначення платежу «оплата по договору № 20120/20 від 02.01.2020 року».

Зазначені вище обставини в сукупності свідчать про те, що сторонами в письмовій формі було досягнуто згоди на продовження строку дії Договору постачання № 1020/20 від 02.01.2020 року, а отже, доводи Відповідача відносно здійснення Позивачем після 31.12.2020 року поставок товару поза рамками вказаного договору постачання, не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням визначених сторонами в п. 4.5 Договору умов оплати, Відповідач мав здійснити розрахунки за отриманий товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту його отримання від Позивача, але відповідне зобов`язання в повному обсязі не виконав.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення в оплаті поставленого товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не оплаченого товару, за кожен день порушення строків оплати.

У зв`язку з несвоєчасним та не повним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 309 100,78 грн. за загальний період прострочення з 10.02.2020 року по 26.04.2022 року, яка розрахована в розмірі кожної постави окремо (том 2, а.с. 35-54).

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, приходить до висновку, що нарахування відповідних санкцій зроблено арифметично правильно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми матеріального закону, в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, Позивач провів розрахунок трьох процентів річних за загальний період прострочення з 10.02.2020 року по 26.04.2022 року на суму 59 594,11 грн. За результатами перевірки відповідності розрахунку, суд дійшов висновку, що розмір трьох процентів річних визначено позивачем арифметично правильно.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 1 490 642,12 грн., пені в розмірі 309 100,78 грн. та відсотків річних у розмірі 59 594,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після пред`явлення даного позову до суду, відповідачем здійснено часткове погашення суми основного боргу в розмірі 220 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 314-б/х від 16.05.2022 року, № 331-б/х від 19.05.2022 року, № 391-б/х від 03.06.2022 року, № 417-б/х від 07.06.2022 року, № 443-б/х від 10.06.2022 року, № 514-б/х від 24.06.2022 року, № 583-б/х від 07.07.2022 року № 356 від 22.07.2022 року. В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, вказані обставини є підставою для закриття провадження у справі в зазначеній частині вимог.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача суми 1 270 642,12 грн. - основного боргу, 309 100,78 грн. - пені, 59 594,11 грн. - відсотків річних, в решті позовних вимог провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Заперечуючи проти стягнення штрафних санкцій, які нараховані після 24.02.2022 року, відповідач посилається на дію форс-мажорних обставин, а саме введення на території України воєнного стану.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 року по справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

З урахуванням наведеної правової позиції, слід визнати, що воєнний стан на території України сам по собі не означає, що Відповідач не може здійснювати свою підприємницьку діяльність, отримувати прибуток та здійснювати розрахунки з контрагентами. Підтвердженням протилежного в даному випадку могли б бути обставини, за яких усі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки в зв`язку з воєнними діями, або все, чи частина виробничого обладнання підприємства знищена, пошкоджена, або задіяна в тих чи інших заходах, які пов`язані з воєнними діями, що б перешкоджало відповідачу здійснювати свою підприємницьку діяльність під час введення воєнного стану.

З урахуванням відсутності, неподання у справу зазначених доказів, слід визнати, що Відповідач не довів, що виникнення відповідних форс-мажорних обставин, мало для нього наслідком неможливість виконання свого зобов`язання з оплати поставленого Позивачем товару, тобто, не доведено, що це порушення сталося внаслідок вказаної обставини непереборної сили, що виключає підстави для звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України, незалежно від результату вирішення спору, витрати зі сплати судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача, як сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 165, 202, 231, 233, 236-241, 247, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма СВК" (49126, м. Дніпро, бульвар Слави, 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ПРЕФОРМ" (49008, м. Дніпро, вул.. Автотранспортна, 16. ) 1 270 642,12 грн. основного боргу, 309 100,78 грн. пені, 59 594,11 грн. відсотків річних, 27 890,07 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості в розмірі 220 000,00 грн. провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.08.2022

Суддя О.В. Ліпинський