ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23 серпня 2022 року м.Тернопіль Справа №921/191/17-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Свергун О.Б.

розглянув у спрощеному провадженні заяву без номера від 01.06.2022 (вх.№293 від 07.06.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аско», м.Тернопіль

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аско», м.Тернопіль

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «-Автотехсервіс-», м.Тернопіль

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», м.Тернопіль

до відповідача-3: Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, м.Тернопіль

про визнання протиправним та скасування рішення; визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 31.03.2003 та 14.02.2013

за участю представників:

заявника: Стасишин Б.І., керівник, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №29216280 від 28.04.2022;

відповідача-1: Авдєєнко В.В., адвокат, довіреність без номера від 18.04.2017;

відповідача-2: не з`явився;

відповідача-3: не з`явився.

Зміст поданої заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аско», м.Тернопіль звернулося 02.06.2022 (згідно з накладною на поштове відправлення №596) до Господарського суду Тернопільської області із заявою без номера від 01.06.2022 (вх.№293 від 07.06.2022) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 у даній справі про відмову у задоволенні позову про:

- визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на будівлю автозаправної станції від 31.01.2003, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради про належність будівлі автозаправної станції, загальною площею 39,8м2, що знаходиться за адресою: вул.Микулинецька, 40 АТЗТ «Автотехсервіс»;

- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.06.2012 за №976 «Про внесення змін в пункт 2 рішення виконавчого комітету міської ради від 29.08.2003р. №88 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди»;

- визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на будівлю автозаправної станції, загальною площею 39,8кв.м. за №497898, виданого 14.02.2013. Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ПрАТ «Автотехсервіс».

В обґрунтування поданої заяви товариство посилається на те, що судове рішення у цій справі прийнято на підставі фактів, встановлених рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1289 з приводу законності набуття права власності на будівлю АЗС по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернопіль.

Відповідно, суд при розгляді справи №921/191/17-г/17 прийняв як преюдиційні обставини, встановлені судом у справі №7/86-1298 щодо підтвердження правомірності набуття АЗТЗ «Автотехсервіс» права власності на будівлю АЗС, оскільки в силу вимог процесуального закону, чинного на момент розгляду справи №921/191/17-г/17, преюдиційні обставини не потребували повторного доведення, то суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено, що спірні свідоцтва та рішення прийняті з порушенням вимог законодавства України та прав ТОВ «АСКО», та відмовив у позові як недоведеному позивачем належними та допустимими доказами.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №7/86-1298 прийнято відмову ТОВ «АСКО» від позову, визнано не чинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 та закрито провадження у справі №7/86-1298 на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Заявник вважає, що визнання апеляційним господарським судом нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 є нововиявленою обставиною, яка є підставою для скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 у справі №921/191/17-г/17, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.320 ГПК України.

Щодо строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявником зазначено, що ухвалу Західного апеляційного господарського суду у справі №7/86-1298 проголошено 03.05.2022, відповідно встановлений у п.3 ч. 1 ст. 321 ГПК України тридцятиденний строк на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами завершується 02.06.2022, тому заявник звернувся із заявою в дотриманням такого строку.

Заперечення відповідачів.

ТОВ «-Автотехсервіс-» у поданому 12.07.2022 відзиві без номера від 12.07.2022 (вх.№4465) на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами доводи товариства заперечив, зазначивши, що ухвала Західного апеляційного господарського суду від 03.05.22 по справі №7/86-1298, у відповідності до якої визнано нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.12 у справі №7/86-1298 прийнята у зв`язку із відмовою ТОВ «АСКО» від позову. Дана ухвала жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість ухваленого 13.05.2017 судового рішення у даній господарській справі. Вказує, що статус позивача як власника спірного об`єкту нерухомості, не визнано у судовому порядку (справа №7/86-1298); доказів набуття позивачем права власності у подальшому на підставах, визначених законом, матеріали даної справи не містять.

Таким чином, відповідач вважає, що визнання нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 не спростовує висновки суду, наведені у справі №921/191/17-г/17 про відсутність доказів на підтвердження права власності позивача на майно, щодо визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності та рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на таке майно.

Також, на думку відповідача-1, не спростовує факт нечинності рішення у справі №7/86-1298 й висновків суду про відсутність доказів невідповідності оспорюваного рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції вказаного органу місцевого самоврядування та порушення даним рішенням цивільних прав або інтересів позивача як власника спірного майна - будівлі АЗС, що також обумовлено судом як мотив відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач-2 та відповідач-3 не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на заяву чи поданням інших заяв по суті поданої заяви чи з процесуальних питань.

На виконання ухвали суду від 12.07.2022 Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради до справи долучено Положення про Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджене 11.02.2019, рішення Тернопільської міської ради №7/39/19 від 25.10.2019 «Про внесення змін до Положень про виконавчі органи міської ради» та Положення про Управління державної реєстрації.

Процесуальні дії суду.

Згідно з ч.15 ст.32 Господарського процесуального кодексу України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2022 заяву без номера від 01.06.2022 (вх.№293 від 07.06.2022) у справі №921/191/17-г/17 передано на розгляд судді Андрусик Н.О.

Ухвалою суду від 10.06.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКО» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 залишено без руху з підстав, передбачених ст.ст.162, 164, ч.1 ст.174 ГПК України.

Ухвалою суду від 27.06.2022 заяву ТОВ «АСКО» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду прийнято до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні, призначеному на 12.07.2022, оголошувалася перерва до 09.08.2022, а згодом до 23.08.2022.

Ухвалою суду від 09.08.2021 на підставі ч.4 ст.170 ГПК України повернуто без розгляду клопотання без номера від 09.08.2022 (вх.№5069 від 09.08.2022) ТОВ «АСКО» про зупинення провадження по розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки останнє не містило доказів його надіслання іншим учасникам справи.

В судовому засіданні присутні представники сторін підтримали доводи та заперечення, наведені в ході розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також надали усні пояснення щодо змісту заяви, її доводів.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» та Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в судове засідання жодного разу не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, про що свідчать результати відстеження поштових відправлень №789, 754 від 29.06.2022 про їх отримання адресатами та рекомендовані повідомлення №501 від 02.08.2022, №825 від 01.08.2022, а також витяг з електронної пошти суду про надіслання ухвали суду від 09.08.2022 на електронні адреси відповідачів у справі (долучено до справи).

У даному випадку суд вважає, що неявка представників відповідачів-2 та 3 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду заяви; учасникам справи було надано достатньо часу та можливості для висловлення власної думки щодо суті поданої заяви, тому суд доходить висновку про відсутність перешкод для здійснення розгляду заяви у даному судовому засіданні.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України, оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали.

Фактичні обставини, встановлені судом.

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АСКО» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Автотехсервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» та Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в якому просило:

1) визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на будівлю автозаправної станції від 31.01.2003, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради про належність будівлі автозаправної станції загальною площею 39,8м2, що знаходиться за адресою: вул.Микулинецька, 40 АТЗТ «Автотехсервіс»;

2) визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.06.2012 №976 «Про внесення змін в пункт 2 рішення виконавчого комітету міської ради від 29.08.2003 №88 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди»;

3) визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на будівлю автозаправної станції, загальною площею 39,8м2 за №497898, виданого 14.02.2013 Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ПрАТ «Автотехсервіс».

В обґрунтування заявленого позову у даній справі позивач покликався на незаконність видачі міською радою свідоцтва про власність на будівлю АЗС від 31.01.2003 та реєстрацію такого права органом БТІ, оскільки такі дії вчинено на підставі сфальсифікованого рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 та без оформлення АТЗТ «Автотехсервіс» права землекористування. Вказував, що по даному факту відкрито кримінальне провадження. Також вказував на те, що він є власником спірної будівлі АЗС, про що свідчить, зокрема рішення виконавчого комітету №841 від 18.10.1995 «Про дозвіл на будівництво організаціям та підприємствам», пунктом 3 якого дозволено ТОВ «АСКО» будівництво автозаправної станції на закріпленій території за адресою вул.Микулинецька, 40; рішення виконавчого комітету від 17.08.1998 №947 «Про затвердження акту технічної комісії», яким затверджено Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів ТОВ «Аско»; висновок експертного дослідження №08/14 від 15.10.2014, згідно якого станом на 01.01.2000 на території ТОВ «АСКО» по вул.Микулинецька, 40 у м.Тернополі знаходилася АЗС середньої потужності, ІІ категорії, типу «Г» з наземним зблокованим (контейнерним) розміщенням резервуарів та звертав увагу, що ТОВ «АСКО» є постійним землекористувачем земельної ділянки, площею 13067,81 кв.м. за адресою: вул.Микулинецька, 40 в м.Тернополі. Наводив інші аргументи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «АСКО» відмовлено. Дане судове рішення не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили 12.06.2017.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд встановив, що на підставі рішення Виконкому Тернопільської міської ради №841 від 18.10.1995 ТОВ «АСКО» отримано дозвіл на будівництво автозаправочної станції на закріпленій території по вул.Микулинецька, 40, право постійного користування якою підтверджено Державним актом серії ТР №12 від 11.05.1994.

Впродовж 1997-1998 років позивачем здійснено будівництво автозаправочної станції, котру введено в експлуатацію 22.07.1998, а 17.08.1998 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення за №947 «Про затвердження акту приймальної комісії», яким затверджено Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію автозаправочної станції потужністю 375 заправок на добу за адресою вул. Микулинецька, 40, збудовану ТОВ «АСКО» на підставі рішення Виконавчого комітету від 18.10.1995 №841. АЗС була контейнерною із терміном використання до 01.01.2000.

В подальшому у законодавстві відбулися зміни, згідно з якими ставилися вимоги щодо будівництва стаціонарної автозаправочної станції. Використання контейнерних АЗС дозволялося лише в автогосподарствах, на промислових і сільськогосподарських підприємствах, платних стоянках автомобілів, моторних човнів і катерів, пристанях, в гаражних кооперативах та сільській місцевості, де відсутні стаціонарні АЗС (п.3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами затвердженої постановою КМ України від 20.12.1997 №1442). Отже, станом на 01.01.2000 побудована позивачем контейнерна АЗС по вул.Микулинецька, 40 мала бути демонтована в силу вимог закону або реконструйована шляхом будівництва стаціонарної АЗС. Дані обставини позивачем не спростовувалися належними та допустимими доказами в порядку ст.ст.32, 33 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, під час розгляду справи, а також під час розгляду заяви в засіданнях.

При вирішенні спору господарським судом взято до уваги, що:

- рішенням від 02.08.2012 у справі №4/40/5022-387/2012 встановлено, що договір про спільну діяльність від 01.09.1998 був підписаний Флекеєм О.П. як директором ТОВ «Аско»; на виконання умов договору АТЗТ «Автотехсервіс» було проведено будівництво та реконструкцію АЗС виключно за власні кошти та матеріали;

- у справі №607/2629/14-ц Апеляційний суд Тернопільської області констатував, що ТОВ «АСКО» не мало жодного відношення до будівництва АЗС у 2000 році, що будівля АЗС по вул.Микулинецька, 40 створена ПАТ «Автотехсервіс» на земельній ділянці, наданій товариству у встановленому законом порядку для цієї мети, а право власності набуте даним товариством внаслідок фінансування та введення нерухомого майна в експлуатацію (ст.331 ЦК України);

- у справі №607/7048/14-ц судом не встановлено фактів законного набуття ТОВ «Аско» права власності на будівлю АЗС.

Зазначено, що правомірність укладення договору про спільну діяльність з різних підстав, а також додатку №1 до договору були предметом судового розгляду у справах №6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012, де позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору (додатку до нього) з підстав необґрунтованості позовних вимог та надана правова оцінка всім обставинам справи. Рішення суду від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13 та від 12.05.2014 у справі №9/43/5022-681/2012 є чинними.

У рішенні від 13.05.2017 зроблено висновок, що відповідач-1 у 2003 році отримавши свідоцтво про власність на новостворене майно - будівлю АЗС зареєстрував його в БТІ, а в 2013 році здійснив за власним бажанням його «перереєстрацію» (не повторну первинну реєстрацію), оскільки дані БТI автоматично не потрапляють до Державного реєстру речових прав.

Щодо обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1289 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКО» до Приватного акціонерного товариства «Автотехсервіс» та Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ТОВ Міське БТІ, про визнання права власності на будівлю автозаправочної станції під літ. «А», загальною площею 39,8м2 по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернополі за ТОВ «Аско», яким в позові відмовлено, оскільки встановлено, що влаштування АТЗТ «Автотехсервіс» у 2000 році контейнерної заправки та реконструкція АЗС по вул.Микулинецька, 40 здійснені на земельній ділянці за погодженням власника землі;

- реконструкція (будівництво) проведена на підставі рішення Виконавчого комітету від 13.01.2000 №12 «Про надання дозволу на реконструкцію автозаправочної станції» АТЗТ «Автотехсервіс»;

- розпорядженням міського голови від 06.03.2000 №206 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки» затверджено акт обстеження земельної ділянки під реконструкцію існуючої АЗС на стаціонарну АЗС потужністю 250 заправок на добу по вул.Микулинецькій, 40 в м.Тернополі;

- згідно дозволу на виконання будівельних робіт, виданого інспекцією від 12.06.2000 АТЗТ «Автотехсервіс» виконано роботи по реконструкції існуючої АЗС відповідно до затвердженої 27.03.2000 проектної документації;

- згідно договору довгострокової оренди землі від 30.09.2000, укладеного між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» земельну ділянку, площею 1000 кв.м. передано Орендарю в платне користування терміном на 10 років для облаштування АЗС;

- на підставі рішення Виконавчого комітету від 08.08.2001 №1002 «Про затвердження акту державної технічної комісії», затверджено Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправочної станції, потужністю 250 заправок на добу, по вул.Микулинецькій, що збудований АТЗТ «Автотехсервіс» (ідентифікаційний код 23588912) на підставі рішення Виконавчого комітету від 13.01.2000 №12.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1289 набрало законної сили.

Відтак, оскільки наявними у справі доказами та встановленими в судових рішеннях в інших справах обставинами підтверджено, що ТОВ «АСКО» ніколи не було власником АЗС по вул.Микулинецька, 40; ТОВ «АСКО» не мало жодного відношення до будівництва автозаправної станції по вул.Микулинецька, 40 в 2000-2001р.р. (спірне майно створене за кошти ПАТ «Автотехсервіс» і з відома Тернопільської міської ради); вимога про скасування Свідоцтва про право власності нерозривно пов`язана з правом власності позивача, оскільки є способом захисту права, якого позивач не набув; суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для скасування Свідоцтва про право власності на будівлю АЗС від 31.02.2003, видного відповідачу-1.

Окрім того, при ухваленні рішення у даній справі 13.05.2017 судом взято до уваги, що рішення №976 від 13.06.2012 Виконавчого комітету Тернопільської міської ради прийнято на підставі п.п.8.1, 8.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 (далі Тимчасове положення).

Констатовано, що рішення Виконкому Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2009 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі і споруди» згідно з яким право власності на будівлю автозаправочної станції під літ. «А» оформлено за Акціонерним товариством закритого типу «Автотехсервіс» є чинним; договір оренди від 30.09.2000 (який діяв до 30.09.2010) вказував, що однією з умов договору про спільну діяльність була передача відповідачу-1 земельної ділянки під влаштування АЗС; договір оренди землі від 28.11.2011 також є чинним як і прийняті рішення органу місцевого самоврядування, що передували укладенню цього договору, як-от: №6/8/61 від 19.05.2011р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га для обслуговування та реконструкції АЗС з магазином супутніх товарів з влаштуванням АГЗП, автомийки та прибудови побутових приміщень до операторної за адресою вул.Микулинецька, 40 ПрАТ «Автотехсервіс» та рішення №6/14/33 від 30.09.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2475га за адресою вул.Микулинецька, 40 ПАТ «Автотехсервіс» (справа Господарського суду Тернопільської області №4/40/5022-387/20152).

Таким чином, не встановивши невідповідності оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції вказаного органу місцевого самоврядування, а також те, що оскаржуваним рішенням права позивача не порушено, оскільки він не є власником спірної будівлі АЗС, суд відмовив в задоволенні позову.

Як вказує заявник та це вбачається з долучених документів, не погоджуючись із рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298, особа, яка не була учасником у даній справі - ОСОБА_1 звернувся 24.03.2022 до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою без номера та дати (вх.№ЗАГС 01-05/725/22), у якій просив скасувати рішення господарського суду від 09.04.2012 та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги. 29.04.2022 ТОВ «Аско» звернулося до Західного апеляційного господарського суду із заявою про відмову від позову, в якій товариство (позивач у справі №7/86-1298) просило прийняти відмову від позову, визнати нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 та закрити провадження у справі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аско» від позову у справі №7/86-1298; у зв`язку з цим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 275 ГПК України судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 визнано нечинним; провадження у справі №7/86-1298 закрито.

На думку заявника, у зв`язку з втратою чинності та обов`язковості рішення суду у справі №7/86-1298, у якому підтверджено правомірність набуття АЗТЗ «АВТОТЕХСЕРВІС» права власності на будівлю АЗС по вул.Микулинецька, 40 у м.Тернопіль, вказане питання, а також питання виникнення у позивача права власності на це майно, які мають важливе значення для правильного і законного вирішення справи, потребують дослідження судом на підставі наявних у справі доказів в межах перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Мотиви та норми закону, з яких суд виходить при постановленні ухвали.

За змістом статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд вправі переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

В даному випадку заявник, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 320 ГПК України, посилається як на нововиявлену обставину на визнання нечинним судового рішення у справі №7/86-1298 відповідно до ухвали Західного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 про прийняття відмови ТОВ «АСКО» від позову та закриття провадження у справі, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Із даними доводами заявника, суд не погоджується з огляду на таке.

Нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду відносно яких при розгляді справи забезпечила би прийняття цим судом іншого рішення.

Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 зі справи № 910/24418/16, від 27.06.2019 зі справи № 711/2178/17, від 26.01.2022 зі справи № 922/3149/18.

Тобто, для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 320 ГПК України суду належить перевірити чи підтверджуються доводи заявника про скасування такого судового рішення (перший критерій) та чи дійсно таке рішення було підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто, наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору по справі (другий критерій).

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, повинні мати значення для іншої справи.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

У справі, яка переглядається, правову оцінку позовних вимог позивача про скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності надано Господарським судом Тернопільської області в рішенні від 13 травня 2017 року. З його висновками погодились учасники справи (рішення не оскаржувало ся), відтак вказане судове рішення набрало законної сили.

Так, під час розгляду справи та при прийнятті рішення у даній справі судом враховано, що між сторонами вже тривалий час ведуться судові спори щодо спірного майна будівлі АЗС, що розташована по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернопіль.

Зазначено, що судами встановлено обставини, за сукупністю яких при розгляді спірних правовідносин зроблено висновок про недоведеність Товариством «АСКО» права власності на спірний об`єкт після зведення нової АЗС в 2001 році та введення її в експлуатацію, та, відповідно, не доведеність порушення прав та (або) інтересів Товариства внаслідок прийняття міською радою оскаржуваного рішення.

Приймаючи рішення у даній справі, суд серед іншого, зсилався на обставини, які були встановлені судом під час розгляду спору у справі №7/86-1289 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКО» до відповідачів: Приватного акціонерного товариства «Автотехсервіс» та Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ТОВ Міське БТІ , про визнання права власності на будівлю автозаправочної станції під літ. «А», загальною площею 39,8м2 по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернопіль за ТОВ «Аско», тобто рішення, яке послугувало підставою для подання заяви Товариством про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Суд відзначає, що у справі №7/86-1289 у задоволенні позову ТОВ «Аско» було відмовлено за безпідставністю. Судом зроблено висновок про не надання позивачем жодних доказів про те, що він є власником автозаправочної станції, а навпаки підтверджено будівництво такої за кошти АТЗТ «Автотехсервіс».

За змістом статті 392 ЦК України, судове рішення про визнання права власності не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Відтак, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі №914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі №904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі №910/8880/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (ЄДРСРУ №91292740).

В даному випадку, визнання нечинним рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 по справі №7/86-1298 не спростовує висновки суду у справі №921/191/17-г/17 про відсутність доказів, які б підтверджували право власності позивача на спірне майно.

Щодо вимог про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності на будівлю АЗС, то суд при ухваленні рішення виходив з позиції, що вимога про скасування свідоцтва про право власності нерозривно пов`язана з правом власності позивача, оскільки є способом захисту такого права. Відновленням становища, яке існувало до порушення, є визнання недійсними свідоцтв про право власності.

Свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності, а тому, як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку, може бути предметом розгляду в господарських судах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі №911/3396/14. Статус позивача як власника спірного об`єкту нерухомості, не визнано у судовому порядку (у справі №7/86-1298). Доказів набуття позивачем права власності у подальшому на підставах, визначених законом, матеріали даної справи не містять.

Суд також звертав увагу, що оцінка правомірності (законності) укладення договору про спільну діяльність від 01.09.1998 з різних підстав, зокрема з підстав його фальсифікації (існування трьох примірників в різних редакціях); невідповідності договору в частині надання земельної ділянки вимогам ст.48 ЦК УРСР та ч.1 ст.203 ЦК України; перевищення директором заявника своїх повноважень при укладенні спірної угоди; необхідності реєстрації договору про спільну діяльність в органах податкової служби, а також додатку № 1 до договору були предметом судового розгляду у справах №6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012, де позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору та додатку до нього з підстав необґрунтованості позовних вимог та надана правова оцінка всім обставинам справи.

Крім того, у справі №607/2629/14-ц, що розглядалася Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аско» до приватного акціонерного товариства «Автотехсервіс», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2013 та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно будівлю АЗС за приватним акціонерним товариством «Автотехсервіс», де позивач посилався на незаконність отримання свідоцтва про право власності та незаконність проведення державної реєстрації права власності (як і в даному спорі), позивачу відмовлено у задоволенні позову повністю (з урахуванням рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 28.10.2014).

За висновками судів констатовано, що ТОВ «АСКО» ніколи не було власником АЗС по вул.Микулинецька, 40, тому ні ПАТ «Автотехсервіс», ні ОСОБА_3 не порушували прав позивача; ТОВ «АСКО» не мало жодного відношення до будівництва автозаправної станції по вул.Микулинецька, 40 в 2000-2001рр., оскільки спірне майно створене за кошти ПАТ «Автотехсервіс» і з відома Тернопільської міської ради, якою рішенням №12 від 13.01.2000 надано дозвіл відповідачу на реконструкцію автозаправної станції з подальшим затвердженням Акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Дані судові рішення на момент перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами є чинними.

Судами не встановлено фактів законного набуття ТОВ «Аско» права власності на будівлю АЗС, а рішення №88 від 29.01.2003 про оформлення права власності на даний об`єкт за АТЗТ «Автотехсервіс» є чинним.

Отже, заявником не доведено суду, яким чином визнання недійсним спірних свідоцтв про право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю АЗС відновить його права, в світлі того, що такі видані на підставі чинного рішення від 29.01.2003 №88, яким оформлено право власності на будівлю АЗС за відповідачем у справі. Протилежного матеріали справи не містять.

Посилання позивача у заяві від 01.06.2022 на те, що у рішенні від 13.05.2017 вказано про прийняття судом як преюдиціальних фактів, встановлених під час розгляду справи №7/86-1298, зокрема фактів з приводу правомірності набуття права власності на АЗС по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернополі та правомірності видачі Свідоцтва про право власності на майно від 14.02.2013 на будівлю АЗС, не відповідають дійсності, адже таких обставин та посилань, судове рішення не містить.

Натомість суд на сторінці 7 рішення вказував на те, що факти підроблення рішення №88 від 29.01.2003 та рішення №976 від 13.09.2012 були покладені позивачем в обґрунтування позову, що розглядався судом у справі за №4/40/5022-387/2012. На підставі оцінки доказів, суд дійшов висновку з посиланням на ст.35 ГПК України (з огляду на відсутність вироку суду з кримінальної справи, що набрав законної сили) про недоведеність поданими доказами позивачем факту фальсифікації рішення №88 від 31.01.2003, оскільки такі факти органами кримінального розслідування не встановлено та з цього приводу немає рішення відповідного суду.

Твердження заявника (позивача у справі) про відсутність у АТЗТ «Автотехсервіс» права користування земельною ділянкою на момент будівництва АЗС, яка б надавалася для здійснення реконструкції (будівництва) стаціонарної АЗС, не беруться до уваги, адже дані обставини були досліджені судом і їм надана відповідна правова оцінка у рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами (стор.14-15).

Щодо тверджень про здійснення двічі реєстрації відповідачем права власності на одне і теж нерухоме майно будівлю АЗС (у 2007 році та 2013 році), то з даного приводу судом також наведено мотиви у рішенні від 13.05.2017 у даній справі (стор.12).

Суд звертає увагу на те, що здійснюючи перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та надаючи оцінку визначеним заявником обставинам як нововиявленим, суд не може вийти за межі тих обставин та фактів, які встановив, якими керувався та які поклав суд в основу рішення, що переглядається за нововиявленими обставинами, і у тому разі, якщо ці обставини та факти, виходячи зі спірного питання (предмету спору) та за наявних у справі доказів, мали б бути враховані, встановлені та оцінені судом.

Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пункті 8.2 постанови від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, відповідно до якої процедура перегляду рішень за нововиявленими обставинами передбачає певні процесуальні обмеження, які полягають у тому, що суд переглядає раніше прийняте рішення в межах, в яких нововиявлені обставини впливають на його суть.

За приписами частини 4 статті 320 ГПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

В даній ситуації, заявник під нововиявленими обставинами вбачає обставини закриття провадження у справі №7/86-1298 судом апеляційної інстанції у зв`язку з відмовою позивача від позову, та як наслідок, визнання нечинним рішення суду від 09.04.2012 у справі №7/86-1298, оскільки при прийнятті рішення суд виходив з преюдиційних обставин, що мають істотне значення та підтверджують правомірність і законність набуття позивачем прав на спірне нерухоме майно будівлю АЗС.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що під час розгляду справи №921/191/17-г/17 доводи позивача зводилися до аналогічних мотивів, що вказані у заяві про перегляд рішення за новиявленими обставинами та у наданих додатково письмових поясненнях 23.08.2022 і таким доводам судом надавалася оцінка з урахуванням як встановлених обставин у різних судових справах так і на підставі оцінки наявних у справі доказів в сукупності відповідно до положень ст.ст.32, 33, 43 ГПК України (в редакції, чинній на момент вирішення спору).

Доводи заявника стосовно невідповідності висновків Господарського суду Тернопільської області у зазначеній справі її фактичним обставинам, у розрізі підстав поданої заяви, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, оскільки ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Тоді як вирішення питання, чи вірно судом надано оцінку певним доказам, належить до компетенції судів вищих інстанцій, та не може бути вирішено в рамках розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №910/17944/15.

За встановлених обставин в сукупності, суд доходить висновку, що визнання нечинним судового рішення у справі №7/86-1298 жодним чином не спростовує висновків суду, наведених у рішенні від 13.05.2017 у справі №921/191/17-г/17 щодо недоведеності порушення прав та (або) законних інтересів позивача оскаржуваними свідоцтвами про право власності, та відновлення його прав обраним способом захисту; заявником також не доведено невідповідності оспорюваного рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції вказаного органу місцевого самоврядування та порушення даним рішенням цивільних прав або інтересів позивача як власника спірного майна будівлі АЗС.

Окрім того, суд при розгляді даної заяви враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії», від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі заявником не зазначено й не обґрунтовано.

Висновки суду.

Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті.

Доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зводяться до намагань позивача домогтися нового розгляду справи по суті і постановлення нового судового рішення, що є неприпустимим в світлі практики Європейського суду з прав людини.

Отже, визнання нечинним судового рішення у справі №7/86-1298 на підставі якого у справі №921/191/17-г/17 було вирішено питання щодо відсутності порушеного права позивача для звернення з позовом до суду, не впливає на результат вирішення спору у справі №921/191/17-г/17 та прийняте рішення про відмову в позові за наявності встановлених судом обставин законності здійснення відповідачем будівництва АЗС згідно дозвільної проектної документації, власними коштами, за погодженням з землекористувачем та подальшою реєстрацією даного майна у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «АСКО» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в цій справі, прийнявши до уваги про неврахування останнім вимог ст.320 ГПК України та принципу res iudicata.

Судові витрати.

Оскільки суд дійшов висновку, що заява до задоволення не підлягає і підстав для скасування рішення від 13.05.2017 не вбачається, судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст.129, 232-235, 242, 320-325 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аско» без номеру від 01.06.2022 року (вх.№293 від 07.06.2022) про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 у справі №921/191/17-г/17 за нововиявленими обставинами відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.05.2017 у справі №921/191/17-г/17 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку та строки, передбачені ст.ст.255, 256, 257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.08.2022.

Суддя Н.О. Андрусик