ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2022 р. Справа № 907/144/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача (скаржника) не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», вих.№35 від 17 травня 2022 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року (суддя Пригуза П.Д.)

у справі №907/144/22

за позовом Приватного підприємства «Якість Плюс Сервіс», м. Одеса

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», с. Мужієво, Берегівський район, Закарпатська область

про стягнення 751 937,18 грн.

в с т а н о в и в :

22 лютого 2022 року Приватне підприємство «Якість Плюс Сервіс» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» про стягнення 751 937,18 грн., з яких: 640 820,69 грн. основний борг за договором поставки, 47 034,43 грн. пеня та 64 082,06 грн. штраф.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року у справі №907/144/22 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 651 932,33 грн., з яких: 640 820,69 грн. основний борг, 4 703,44 грн. пеня та 6 408,20 грн. штраф. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Поряд з тим, рішенням суду першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 243 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач, всупереч умовам договору, не виконав взяті на себе зобов`язання за договором поставки та не здійснив повну оплату вартості поставленого товару у строки, передбачені договором. Крім того, у звязку з порушенням строків оплати поставленого товару позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь час прострочення оплати (150 календарних днів) та штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченої партії товару, перевіривши розрахунки яких суд визнав такі арифметично правильними. Разом з цим, суд дійшов висновку про можливість зменшення вказаних штрафних санкцій на 90%, зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків, а також часткове погашення відповідачем основного боргу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року у справі №907/144/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судового збору та присуджено до стягнення з відповідача судовий збір у розмірі, що перевищує загальну суму судового збору з урахуванням ціни позову 751 937,18 грн. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні, порушив процесуальні норми права, оскільки справа не є малозначною та має суттєве значення для сторони відповідача. Також апелянт посилається на запровадження на території України воєнного стану, що суттєво вплинуло на господарську діяльність відповідача, що призвело до дебіторської заборгованості у розмірі близько 12 000 000 грн. Наголошує, що набрання рішенням законної сили призведе до фактичного доведення підприємства відповідача до банкрутства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції вже врахував всі зазначені відповідачем обставини та зменшив штрафні санкції на 90%. При цьому, відповідач в суді першої інстанції не заперечував наявності заборгованості перед позивачем за договором поставки, разом з тим, в апеляційній скарзі просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, що свідчить про його недобросовісність. Колегія суддів приймає поданий позивачем відзив, зважаючи на ознайомлення з апеляційною скаргою 12 липня 2022 року та подання відзиву до суду 20 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 18 липня 2022 року розгляд справи призначено на 09 серпня 2022 року.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив розглядати справу за відсутності його представника.

09 серпня 2022 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване не надходженням відзиву позивача на адресу відповідача, а також зайнятістю представника останнього у іншому судовому засіданні у справі №907/114/22.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає неповажною причину неявки представника відповідача в судове засідання, оскільки позивач до відзиву на апеляційну скаргу долучив докази надіслання відзиву на електронну адресу відповідача, що спростовує твердження останнього про ненадходження йому відзиву. Щодо зайнятості представника відповідача у іншому судовому засіданні, то вказане також на думку суду не є поважною причиною неявки представника відповідача у судове засідання у цій справі, слід зазначити, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19 липня 2022 року у справі №907/114/22 призначено підготовче засідання на 09 серпня 2022 року на 11 год. 30 хв. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105300089), в той час як представник відповідача не був позбавлений можливості подати до апеляційного суду клопотання про участь в судовому засіданні у цій справі в режимі відеоконференції, забезпечивши явку свого представника в судове засідання у цій справі на 09 серпня 2022 року на 12 год. 50 хв. в режимі відеоконференції у приміщенні суду чи поза межами приміщення суду з використанням власних засобів.

Слід зазначити, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою. При цьому, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а наявні у матеріалах справи докази є достатніми для вирішення справи у цьому судовому засіданні.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції», рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, враховуючи клопотання позивача, а також зважаючи на неповажні причини неявки представника відповідача у судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2020 року між Приватним підприємством «Якість Плюс Сервіс» (в тексті договору постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» (в тексті договору покупець) укладено договір поставки №231120, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався передати у власність покупця (продати) товар, найменування, асортимент і загальна кількість якого вказана в узгодженій сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти (купити) товар та оплатити його в терміни та на умовах, визначених розділом 4 цього договору.

Відповідно до п.3.1 Договору поставка товару, визначеного в п.1.1 договору, здійснюється постачальником окремими партіями на підставі попередніх заявок покупця, відповідно до умов специфікації на кожну конкретну партію товару.

Поставка товару здійснюється постачальником у строк, передбачений специфікацією на поставку окремої партії товару (п.3.6 Договору).

Згідно з п.3.7 Договору товар вважається поставленим покупцеві, а зобов`язання постачальника виконаним, з моменту прийняття товару покупцем по кількості, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної та товаро-транспортної накладної на товар. Прийняття покупцем товару по кількості здійснюється на складі покупця в момент надання товару перевізником.

У п.3.8 Договору сторони погодили, що поставка товару, здійснена постачальником без відповідної заявки покупця, проте в порядку і на умовах, визначених умовами цього договору та специфікації, підписаної сторонами, не є підставою для відмови покупця від здійснення оплати за поставлений товар.

Покупець здійснює розрахунки за договором у безготівковій формі у чинній національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору оплата товару, який є предметом постачання за договором, здійснюється покупцем за цінами, обумовленими сторонами і закріпленими в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що загальна ціна цього договору складається із сум вартості партій товару, поставлених постачальником протягом терміну дії цього договору.

Оплата товару здійснюється покупцем не пізніше 75 календарних днів з моменту поставки товару покупцеві (п.4.4 Договору).

Згідно з п.5.5 Договору у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений і прийнятий покупцем товар, покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% (але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла в період виникнення заборгованості) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У разі порушення покупцем строків оплати за поставлений і прийнятий покупцем товар більш ніж на 30 днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченої партії товару (п.5.6 Договору).

Відповідно до п.8.1 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 року, проте до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

На виконання умов договору поставки №231120 від 23 листопада 2020 року, позивач поставив відповідачу товар «Пробка корк, винна» на загальну суму 650 820,69 грн., що підтверджується специфікаціями та видатковими накладними, а саме:

- специфікація №ЯС-00000421 від 21.04.2021 року, видаткова накладна №468 від 23.04.2021 року на суму 107 683,79 грн.;

- специфікація №ЯС-00000569 від 26.05.2021 року, видаткова накладна №610 від 26.05.2021 року на суму 123 701,80 грн.;

- специфікація №ЯС-00000600 від 03.06.2021 року, видаткова накладна №611 від 03.06.2021 року на суму 180 900 грн.;

- специфікація №ЯС-00000731 від 07.07.2021 року, видаткова накладна №788 від 09.07.2021 року на суму 238 535,10 грн.

Специфікації та видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін, а їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Факт отримання товару покупцем підтверджується також довіреностями, виданими ТОВ «Котнар Хілл», а саме: №85 від 21.04.2021 року, №104 від 26.05.2021 року та №141 від 07.07.2021 року.

У порушення зазначених вище умов договору ТОВ "Котнар Хілл" взяті на себе зобов`язання не виконало та не здійснило повну оплату вартості поставленого товару у строки, визначені договором (не пізніше 75 календарних днів з моменту поставки товару), тобто не пізніше 22 вересня 2021 року.

У зв`язку з наведеним, позивач 22 вересня 2021 року направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 650 820,69 грн.

На вказану вимогу відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 10 000 грн.

Враховуючи наведене у лютому 2022 року ПП «Якість Плюс Сервіс» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Котнар Хілл» 640 820,69 грн. основного боргу за договором поставки, а також 47 034,43 грн. пені та 64 082,06 грн. штрафу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що строк оплати поставленого товару погоджувався сторонами у окремих специфікаціях до договору, відтак, відповідач зобов`язався оплатити товар у вказаний в специфікаціях строк.

Як зазначалось вище, відповідач лише частково сплатив поставлений позивачем товар в сумі 10 000 грн., у зв`язку з чим, станом на час подання позову, у відповідача існувала заборгованість за договором поставки №231120 від 23 листопада 2020 року в сумі 640 820,69 грн., яка підтверджена належними доказами, що знаходяться у матеріалах справи. Вказана заборгованість є підставною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на запровадження в країні воєнного стану та неможливості оплатити поставлений товар, оскільки строк оплати товару погоджений сторонами у специфікаціях (не пізніше 75 календарних днів з моменту поставки товару), відтак строк оплати за останню поставку товару не пізніше 22 вересня 2021 року, тобто до моменту запровадження воєнного стану на території України. При цьому, скаржником не наведено існування об`єктивних обставин, які унеможливлювали сплату ним придбаного товару у період з 22 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Крім того, відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

У п.п.5.5, 5.6 Договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений і прийнятий покупцем товар, покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% (але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла в період виникнення заборгованості) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; а у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений і прийнятий покупцем товар більш ніж на 30 днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченої партії товару.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правильність таких розрахунків.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення неустойки (штрафу та пені) на 90%.

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду в частині зменшення розміру штрафу та пені позивачем до апеляційного суду не оскаржувалося.

Поряд з тим, відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, зазначає, що набрання останнім законної сили призведе до фактичного доведення підприємства відповідача до банкрутства, однак, наведене не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором поставки, при цьому, що судом першої інстанції було враховано твердження відповідача та зменшено розмір заявлених до стягнення пені та штрафу на 90%, разом з тим, у суду відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки в частині оплати поставленого товару. Слід зазначити, що негативні результати господарської діяльності підприємства не можуть бути підставою для повного звільнення боржника від виконання обов`язку щодо оплати придбаного товару.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 651 932,33 грн., з яких: 640 820,69 грн. основний борг, 4 703,44 грн. пеня та 6 408,20 грн. штраф. Суд першої інстанції, приймаючи рішення, врахував інтереси обох сторін та прийняв законне і справедливе рішення.

Щодо тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справа розглянута судом у спрощеному позовному провадженні, в той час така не є малозначною, колегія суддів такі відхиляє, зважаючи на наступне:

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.1 ст.250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 ст.252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про порядок позовного провадження у цій справі, врахувавши характер спірних правовідносин та доказів, які підлягають дослідженню, умови, обставини і завдання господарського судочинства дійшов висновку, що справу доцільно розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами з метою швидкого вирішення справи, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права в частині порядку позовного провадження (ст.12 ГПК України).

Поряд з тим, рішенням суду першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 243 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення 751 937,18 грн.

Так, згідно з ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, за подання позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 11 279,06 грн. (751 937,18 грн. х 1,5%).

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в розмірі 12 243,30 грн. (платіжні доручення №415 від 14 лютого на суму 9 762,30 грн. та №422 від 21 лютого 2022 року на суму 2 481 грн.), тобто у розмірі, більшому, ніж передбачено ЗУ «Про судовий збір».

Частиною 1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у випадку зменшення судом розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, судовий збір, сплачений за подання позову відшкодовується відповідачем у повному обсязі без урахування такого зменшення.

У зв`язку з наведеним, з відповідача на користь позивача підлягало до стягнення 11 279,06 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, оскільки судом першої інстанції помилково присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі більшому, ніж передбачений ЗУ «Про судовий збір», а саме: 12 243 грн. (замість 11 279,06 грн.) колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення місцевого господарського суду в частині суми судового збору. В решті рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року у справі №907/144/22 змінити в частині суми судового збору.

Пункт 5 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», вул. Ракоці Ференца ІІ, 274/А, с. Мужієво Берегівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 43148896, на користь Приватного підприємства "Якість Плюс Сервіс", вул. Пастера, буд. 38, кв. 2, м. Одеса, , сплачений судовий збір у розмірі 11 279,06 грн.».

В решті рішення Господарського суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року у справі №907/144/22 залишити без змін.

Матеріали справи №907/144/22 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 серпня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.