ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2022 р. Справа№ 910/16839/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 (повний текст рішення складений 08.02.2022),

у справі № 910/16839/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Приватного підприємства "Каштан"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин"

про стягнення 37 092, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Каштан" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" про стягнення за договором купівлі-продажу зерна від 29.07.2021 № 29/07-2021 основного боргу в розмірі 33000,00 грн та 4092,00 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем обов`язку з оплати вартості отриманого товару.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" на користь Приватного підприємства "Каштан" 33 000,00 грн заборгованості, 940,27 грн пені та 2077,12 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем належним чином доведена поставка товару відповідачу, втім відповідачем своїх зобов`язань з його повної та своєчасної оплати не виконано, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку та частково задоволення розміру пені.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 по справі № 910/16839/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник просить суд апеляційної інстанції:

- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022;

- витребувати у позивача для огляду оригінали документів, які додані до позовної заяви, в тому числі договір купівлі-продажу зерна № 29/07-2021 від 29.07.2021 з метою встановлення наявності даних документі для можливого проведення почеркознавчої експертизи та експертизи відтиску печатка на вищезазначеному договорі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що прийняте по справі оскаржуване судове рішення не відповідає дійсним обставинам справи та винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Зокрема відповідач наголошує на тому, що договір між позивачем і відповідачем укладено не було, та вимоги про оплату по поставкам відповідач від позивача не отримував.

Таким чином, на думку відповідача строк оплати по поставкам відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України не настав, тому й підстав для стягнення заборгованості та нарахування позивачем відповідачу пені немає.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16839/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 по справі № 910/16839/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16839/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16839/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Запропоновано позивачу висловити письмово свою позицію відносно клопотання відповідача про витребування у позивача для огляду оригіналів документів, доданих до позовної заяви, в тому числі договору купівлі-продажу зерна № 29/07-2021 від 29.07.2021 з метою встановлення наявності даних документів для можливого проведення почеркознавчої експертизи та експертизи відтиску печатки на договорі. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача для огляду оригіналів документів, які були додані до позову, у тому числі договір купівлі-продажу зерна № 29/07-2021 від 29.07.2021.

У вищезгаданих письмових поясненнях позивач наголошує на тому, що відповідач у відзиві на позов у суді першої інстанції не заперечував відносно отримання ним товару від позивача на підставі видаткової накладної № 49 від 30.07.2021 та не заперечував відносно того, що 29.07.2021 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу зерна № 29/07-2021.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач в суді першої інстанції не скористався своїми процесуальними правами щодо витребування оригіналів документів у позивача та не заявляв клопотання про необхідність проведення будь - якої експертизи.

При цьому, позивач зауважує на тому, що відповідач, як сторона договору має в своєму розпорядженні оригінал всіх документів, які долучені до позову.

Розглянувши викладене у апеляційній скарзі клопотання відповідача, з урахуванням заперечень позивача з цього приводу, судова колегія дійшла висновку про залишення його без розгляду, відповідно до приписів ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке клопотання не заявлялось відповідачем в суді першої інстанції, та подане без мотивування пропущення процесуального строку на його подання.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.07.2021 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу зерна № 29/07-2021 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця зерно пшениці врожаю 2021 року, за що останній має сплатити вчасно та в повному розмірі кошти.

Згідно з п. 2.1 договору продавець постачає зерно за ціною згідно виставленим рахункам.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що зерно постачається на умовах франко-склад.

Покупець здійснює оплату поставленого зерна на р/р продавця (пункт 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору датою виконання зобов`язань з відвантаження товару вважається день відвантаження товару покупцю. Оплата за товар у день відвантаження здійснюється в розмірі вартості товару без ПДВ. Оплата суми ПДВ здійснюється протягом 3-х днів з моменту реєстрації податкової накладної.

Даний договір діє з моменту підписання до 31.12.2021 (п. 8.1 договору).

На виконання умов договору, позивач оформив рахунки-фактури від 29.07.2021 № 25 на поставку пшениці врожаю 2021 року, у кількості 30т на суму 180000 грн. та від 30.07.2021 № 27 на поставку пшениці врожаю 2021 року, у кількості 6,560т на суму 39360 грн.

Згідно з рахунками-фактури позивачем 06.08.2021 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 29.07.2021 № 57 та від 30.07.2021 № 58.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснив поставку відповідачу товару - пшениці врожаю 2021 року, у кількості 36,560т, на загальну суму 219360 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами та скріпленою печаткою видатковою накладною від 30.07.2021 № 49 та товарно-транспортною накладною від 30.07.2021 № 504854 із довіреністю від 29.07.2021 № 59 на ім`я заступника директора Мельника П.М.

У свою чергу, відповідач оплату товару здійснив частково, сплативши 147000 грн згідно з платіжним дорученням від 29.07.2021 № 945 та 39360 грн. згідно з платіжним дорученням від 30.07.2021 № 949, у призначеннях платежу яких вказано "оплата за пшеницю згідно рах. № 25 від 27.07.2021, від 29.07.2021".

З огляду на наведене, позивач звернувся до відповідача з претензією від 24.09.2021 № 34 щодо погашення заборгованості в розмірі 33000,00 грн, однак відповіді або грошових коштів не отримав, що і стало виникнення даного спору про стягнення основного боргу в розмірі 33000 грн та нарахування пені у розмірі 4092,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" на користь Приватного підприємства "Каштан" 33 000,00 грн заборгованості, 940,27 грн пені та 2077,12 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Виходячи з предмета та підстав заявленого позивачем позову та відповідних заперечень відповідача, предметом доказування у цій справі є, зокрема, факт настання/ненастання строку оплати товару, належне/неналежне виконання відповідачем обов`язків з оплати товару, наявність/відсутність підстав для стягнення пені.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на дати здійснення спірних поставок товару) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що на наявній у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу зерна від 29.07.2021 № 29/07-2021 міститься відтиск печатки та підпис директора відповідача Киричка О.Д.

Також, як вбачається з матеріалів справи відповідачем підписано та скріплено печаткою видаткову накладну від 30.07.2021 № 49 на поставку товару за договором купівлі-продажу зерна від 29.07.2021 № 29/07-2021, що спростовує твердження відповідача про неукладеність даного договору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що за фактом поставки позивачем товару - пшениці врожаю 2021 року, у кількості 36,560т сторонами підписано та скріплено печаткою видаткову накладну від 30.07.2021 № 49 на суму 219360 грн, із товарно-транспортною накладною від 30.07.2021 № 504854.

Зі сторони відповідача приймання товару здійснювалося заступником директора Мельником П.М. на підставі довіреності від 29.07.2021 № 59 на отримання пшениці в кількості 50т за рахунком-фактурою від 29.07.2021 № 25.

При цьому, позивачем оформлені на поставку пшениці врожаю 2021 року, у кількості 36,560т рахунки-фактури від 29.07.2921 № 25 на 30т пшениці на суму 180000 грн. та від 30.07.2021 № 27 на 6,560т пшениці на суму 39360 грн.

Крім того, 06.08.2021 позивачем зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 29.07.2021 № 57 та від 30.07.2021 № 58 на 30т та 6,560т пшениці.

У свою чергу, відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, сплативши загалом 186360 грн. з посиланням у призначенні платежу на рахунок від 27.07.2021 та від 29.07.2021 № 25.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені обставини в їх сукупності свідчать про доведеність та обґрунтованість позовних вимог щодо наявності за відповідачем залишку заборгованості в сумі 33 000,00 грн за поставлений на підставі договору купівлі-продажу зерна від 29.07.2021 № 29/07-2021 товар за видатковою накладною від 30.07.2021 № 49.

Твердження відповідача з приводу неотримання претензії від 24.09.2021 № 34, колегією суддів оцінюються критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Однак, щодо спірних правовідносин відсутній встановлений законом обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У той же час, ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

При цьому, згідно з відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 130 та відповідно до відомостей з веб-сайту АТ "Укрпошта" останнє отримано відповідачем за довіреністю 29.09.2021.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.1 договору за порушення терміну оплати поставленого зерна покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожний день прострочки, за умови здійснення розрахунку після фактичної поставки зерна.

За наданим позивачем до позову розрахунком пені, останнім нарахована в розмірі 0,2 % від суми боргу 33000,00 грн за період з 10.08.2021 по 11.10.2021, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, встановлену Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за визначений позивачем період, але в межах подвійної облікової ставки НБУ, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення пені в розмірі 940,27 грн.

Посилання відповідача на те, що підстави для нарахування відсутні, судовою колегією відхиляються, оскільки пеня передбачена договором.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 33 000,00 грн заборгованості та 940,27 грн пені є належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підсумовуючи вищевикладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми 33 000,00 грн заборгованості та 940,27 грн пені.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський млин" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 у справі № 910/16839/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/16839/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна