РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2022Справа № 910/14962/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/14962/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" (Україна, 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 32156999)

до 1) Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 22918017)

2) MAC-GmbH (Альте Ландштрассе, 15, Д-88138 Зігмарсцелль, Німеччина; Vat No De812748704)

про стягнення 18 400,00 євро та зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

від позивача: Гріщенко В.І., керівник;

від позивача: Федьков О.О., ордер серії ВХ № 1028341 від 26.05.2022;

від відповідача-1: Березюк Л.В., довіреність №125 від 03.01.2022;

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" (далі - відповідач-1) вартість простою за Договорами-заявками № 14/02 та № 15/02 від 28.02.2020 в сумі 18 400,00 євро та зобов`язати MAC-GmbH (далі - відповідач-2) вчинити дії щодо звільнення вантажівок від вантажу - гербіцидів Клетомекс, відповідно до СМR № 379111 та СМR № 379116, що знаходяться у вантажних автомобілях позивача, які перебувають в зоні митного контролю в м. Дорогуськ (Республіка Польща), упродовж 15 діб з часу набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов Договорів-заявок № 14/02 та № 15/02 від 28.02.2020 щодо оплати вартості простою автомобільного транспорту позивача під час здійснення перевезення вантажу, власником якого є відповідач-2, і внаслідок бездіяльності останнього порушуються права позивача вільно розпоряджатись своєю власністю та використовувати вантажні автомобілі у своїй господарській діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

22.09.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14962/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.12.2021 та, серед іншого, встановлено позивачу строк - протягом 20-ти днів з дня вручення цієї ухвали для надання суду 3 (трьох) екземплярів нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими до неї документами та прохання про вручення судових та позасудових документів.

18.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про продовження строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 задоволено клопотання позивача про продовження строку, продовжено ТОВ "ВВ Імекс" строк для надання суду 3-х екземплярів нотаріально засвідченого перекладу німецькою мовою ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами до 01.11.2021 включно.

29.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій в 7,67 разів перевищує вартість наданих послуг з перевезення. Водночас, враховуючи, що позивачем загалом заявлено 4 позови до відповідача про стягнення штрафних санкцій за різні періоди простою у спірному перевезенні (крім цієї також справи № 910/11766/20, № 910/3259/21, № 910/8822/21), загальна сума штрафних санкцій складає 108 904,72 євро, тобто більш ніж в 45 разів перевищує вартість перевезення, у зв`язку з чим просить суд застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та звільнити від відповідальності за простій автомобілів позивача. Також відповідач посилається на відмову позивача виконувати інструкції відповідача-1, надані у листі від 09.04.2021. В частині позовних вимог до відповідача-2 відповідач-1 просить відмовити з огляду на те, що такий спосіб захисту не передбачений положеннями ЦК України.

29.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про надання 3-х екземплярів нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими до неї документами та прохання про вручення судових та позасудових документів.

02.11.2021 Господарський суд міста Києва звернувся до Центрального Органу федеративної землі Баварія - Prдsident des Oberlandesgerichts Mьnchen з проханням про вручення судових документів (ухвали суду про відкриття провадження в цій справі, позовної заяви з доданими до неї документами) із нотаріально засвідченими перекладами на німецьку мову відповідачу-2 - MAC-GmbH (Альте Ландштрассе, 15, Д-88138 Зігмарсцелль, Німеччина; Vat No De812748704).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 провадження у справі № 910/14962/21 було зупинено до надходження відповіді від Центрального Органу федеративної землі Баварія - Prдsident des Oberlandesgerichts Mьnchen на судове доручення про надання правової допомоги.

15.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій він вказує на хибність доводів, викладених відповідачем-1 у відзиві, та підтримує вимоги позову.

10.12.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, у якому він доводить наявність підстав для зменшення судом розміру простою, а також посилається на ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/7507/21, яким позивача зобов`язано виконати інструкції відповідача-1, викладені в перших примірниках вантажних накладних CMR № 379111 та №379116, а саме: здійснити повернення вантажу на територію України на адресу ПІІ "Ост-Вест Експрес": Україна, м. Київ, вул. Дніпровська, 1.

15.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення по справі, у яких він доводить, що простій, який він просить стягнути з відповідача, не є штрафною санкцією, а є платою за додаткову послугу.

16.12.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло уточнення позовних вимог.

21.01.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від компетентного органу іноземної держави надійшла відповідь на судове доручення про надання правової допомоги, відповідно до якої судові документи в цій справі були вручені відповідачу-2 15.12.2021, у зв`язку з тим, що прохання про вручення судових документів надійшло 02.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 було поновлено провадження у справі № 910/14962/21, підготовче засідання призначено на 30.03.2022, встановлено позивачу строк - протягом 10-ти днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду 2 (двох) екземплярів нотаріально засвідченого перекладу на німецьку мову цієї ухвали.

10.02.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 31.01.2022.

Підготовче засідання, призначене на 30.03.2022, не відбулось.

02.05.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2022, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 08.06.2022.

06.06.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

08.06.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 08.06.2022 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 08.06.2022 судом було прийнято до розгляду відзив на позовну заяву відповідача-1, відповідь на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив, оголошено перерву до 06.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2022, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача-2 було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 06.07.2022.

01.07.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

04.07.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

05.07.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 06.07.2022 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засідання 06.07.2022 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2022.

У судове засідання 03.08.2022 з`явились представники позивача та відповідача-1, представник відповідача-2 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечувала.

У судовому засіданні 03.08.2022 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Компанія "МАС GmbH", що зареєстрована за законодавством Німеччини та є її резидентом, 28.02.2020 направила заявку до ПІІ "Ост-Вест Експрес" на перевезення засобів захисту рослин Клетомекс 240 КЕ в кількості 23325 л з митного складу ПІІ "Ост-Вест Експрес": Вишгородський район, с. Нижня Дубечня, вул. Кружки-1, до м. Прушков, Польща.

Вказана заявка надана у зв`язку з відмовою ТОВ "МАК Україна ЛТД" від отримання цього товару, набутого за Контрактом від 20.02.2017 № 2017100/001, укладеним з Компанією "МАС GmbH". Відмова оформлена сторонами контракту (ТОВ "МАК Україна ЛТД" та Компанія "МАС GmbH") додатковими угодами від 20.02.2020 № 7 та № 8.

На виконання заявки компанії "МАС GmbH" від 28.02.2020, того ж дня ПІІ "Ост-Вест Експрес" та ТОВ "ВВ Імекс" уклали договір - заявку № 14/02 та договір - заявку № 15/02 про перевезення вантажів.

Згідно з кожним договором-заявкою вантажем є гербіцид Клетомекс вагою до 20 тонн, дата завантаження 29.02.2020, вартість фрахту складає 1200 євро за курсом НБУ.

У договорах-заявках зазначено, що ПІІ "Ост-Вест Експрес" є відправником вантажу (у реквізитах заявки) та експедитором (у реквізитах для підписання), а ТОВ "ВВ Імекс" - перевізником.

На підставі вищевказаних договорів-заявок 29.02.2020 товар було завантажено на два транспортні засоби, державні номери НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 /НОМЕР_5, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 379116, CMR № 379111 і CARNET TIR № XT83257787, CARNET TIR № XQ83257786.

Відповідно до CMR № 379116 на транспортні засоби з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 завантажено 11788 кг гербіциду (13 місць палет), а відповідно до CMR № 379111 на транспортні засоби з державними номерними знаками НОМЕР_3 / НОМЕР_4 завантажено 14336 кг гербіциду (16 місць палет).

У CMR № 379116 та № 379111 у графі "Відправник" зазначено ТОВ "МАК Україна ЛТД". Водночас ці документи складені ПІІ "Ост-Вест Експрес" і в графі "Підпис та штамп відправника" значиться печатка (штамп) останнього як відправника. Також CMR № 379116 та № 379111 підписані ТОВ "ВВ Імекс" як перевізником.

Оскільки перевезення вантажу пов`язане з вивезенням його за митну територію України, 29.02.2020 здійснено митне оформлення товару, наслідком чого мало місце складення імпортних митних декларацій № UA100340/2020/501389 (стосовно 11788 кг гербіциду, перевезення якого здійснювалось транспортними засобами з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) та UA100340/2020/501388 (стосовно 14336 кг гербіциду, перевезення якого здійснювалось транспортними засобами з державними номерними знаками НОМЕР_3 / НОМЕР_5 ).

Транспортні засоби з вантажем 02.03.2020 прибули на митний пункт пропуску Дорогуск, Польща. Через відсутність дозволу на ввезення товару для захисту рослин на територію Польщі з 02.03.2020 вищевказані транспортні засоби перебувають на митному пункті пропуску Дорогуськ РL під митним наглядом. Ці обставини визнаються сторонами, а також встановлені у судових рішеннях у справах № 910/11766/20, № 910/3259/21, № 910/8822/21, у яких предметом розгляду були вимоги ТОВ "ВВ Імекс" до ПІІ "Ост-Вест Експрес" про стягнення коштів за простій транспортних засобів з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 / НОМЕР_5 , що завантажені і здійснюють перевезення за договорами-заявками № 14/02 і № 15/02, а також у справі № 910/7507/21, предметом розгляду якої було зобов`язання ТОВ "ВВ Імекс" виконати інструкції ПІІ "Ост-Вест Експрес" як відправника.

Так, ПІІ "Ост-Вест Експрес" звернулось до ТОВ "ВВ Імекс" 09.04.2021 з листом № 41 про повернення до 13.04.2021 вантажу на територію України через митний пост Ягодин.

ТОВ "ВВ Імекс" відмовилось від виконання інструкцій ПІІ "Ост-Вест Експрес", повідомивши останнього про необхідні умови такого повернення, якими є наявність:

- письмової інструкції від ТОВ "МАК Україна ЛТД" як відправника товару;

- перших примірників CMR № 379116 та CMR № 379111;

- оформлених митних декларацій;

- зазначення місця доставки;

- інформації про відповідальну особу за митне оформлення вантажу;

- надання нових договорів - заявок.

14.04.2021 ПІІ "Ост-Вест Експрес" надіслало на адресу ТОВ "ВВ Імекс" лист від 14.04.2021 № 43 з копіями перших примірників вантажних накладних CMR № 379116 та CMR № 379111 з новими інструкціями. Відповідно до цих інструкцій було змінено адресу доставки вантажу, новою адресою є адреса місцезнаходження митного складу ПІІ "Ост-Вест Експрес": м. Київ, вул. Дніпроводська, 1. В інструкціях зазначені реквізити (номери) митних декларацій, які оформлені для митної процедури повернення (ввезення) товару (від 09.04.2021 № UA100000/2021/846246 та UA100000/2021/846463). Інструкції видані з посиланням на підпункт "а" пункту 5 статті 12 Конвенції.

Відповідно до листа від 22.04.2021 № 46, який 22.04.2021 ПІІ "Ост-Вест Експрес" надіслано на адресу ТОВ "ВВ Імекс" з інструкціями по розпорядженню товаром за договорами-заявками від 28.02.2020 № 14/2 та 15/2, додатками до нього є перші примірники вантажних накладних CMR № 379116 та CMR № 379111, а також попередні декларації №UA100000/2021/846246 та №UA100000/2021/846463, оформлені 09.04.2021. У цих деклараціях зазначено, що відправником товару є компанія "МАС GmbH", одержувачем - ТОВ "МАК Україна ЛТД", а ПІІ "Ост-Вест Експрес" є декларантом/представником.

ТОВ "ВВ Імекс" визнало факт отримання листів ПІІ "Ост-Вест Експрес" з додатками від 14.04.2021 та від 22.04.2021. Лист від 22.04.2021 отримано ТОВ "ВВ Імекс" 28.04.2021, однак при його отриманні у поштовому відділенні ВПЗ 02099 складено акт № 28/04, згідно з яким при розкритті поштового відправлення виявлені скан-копії документів замість їх оригіналів, як зазначено в описі вкладення.

ТОВ "ВВ Імекс" не виконало нових інструкції ПІІ "Ост-Вест Експрес" CMR № 379116 та CMR № 379111 щодо зміни місця доставки вантажу, заперечуючи наявність у останнього статусу відправника, та зазначаючи про відсутність перших примірників CMR № 379116 та CMR № 379111 з інструкціями такого відправника.

Наведене обумовило звернення ПІІ "Ост-Вест Експрес" до суду з позовом до ТОВ "ВВ Імекс" про зобов`язання виконати інструкції, викладені в перших примірниках вантажних накладних CMR № 379111 та №379116, а саме: здійснити повернення вантажу на територію України на адресу ПІІ "Ост-Вест Експрес": Україна, м. Київ, вул. Дніпровська, 1.

Водночас, листом від 12.07.2021 Компанія "МАС GmbH" повідомила ТОВ "ВВ Імекс", що вона не надавала ПІІ "Ост-Вест Експрес" розпоряджень щодо транспортування її вантажу в м. Київ. Також вказаним листом повідомлено, що Компанія "МАС GmbH" планує перевезти вантаж на митний склад у Німеччині в липні 2021 року.

Відповідно до листа від 14.09.2021 Компанія "МАС GmbH" просила ПІІ "Ост-Вест Експрес" виконати перевезення вантажу з польсько-українського кордону і доставити на митний склад ПІІ "Ост-Вест Експрес" за адресою: 04077, Україна м. Київ, вул. Дніпроводська, 1, у зв`язку з чим було оформлено інвойси № 2017009 та № 2018064 на вантаж Клетомекс 240 КЕ в кількості 10 525 л та 12 800 л відповідно.

10.11.2021 ТОВ "ВВ Імекс" звернулось до Волинської митниці Державної митної служби України за наданням роз`яснень щодо імпорту вказаного вантажу, на що отримало відповідь, оформлену листом від 25.11.2021 № 7.3-17/6222, у якій зазначено, що порядок імпорту небезпечних відходів регулюється Положенням про контроль за транскордонними перевезеннями небезпечних відходів та їх утилізацією/видаленням і Жовтого та Зеленого переліків відходів, згідно з пунктом 16 якого небезпечні відходи імпортуються тільки за умови наявності письмової згоди Міндовкілля.

Враховуючи вищенаведене, позивач направив відповідачу-1 листа № 115 від 07.12.2021, у якому повідомив про необхідність отримання згоди Міндовкілля для імпорту вантажу.

Листом № 012 від 03.05.2022 позивач повідомив відповідача-1, що у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду в справі № 910/7507/21 він планує ввезення вантажу на митну територію України, у зв`язку з чим просить до 17.05.2022 надати письмову згоду Міндовкілля для безперешкодного перетину кордону та доставки вантажу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "ВВ Імекс" посилається на п. 2 договорів-заявок № 14/02 від 28.02.2020, № 15/02 від 28.02.2020 та вказує, що ПІІ "Ост-Вест Експрес" зобов`язане оплатити позивачу простій автотранспортних засобів, що виник з вини відповідача-1 у період з 01.06.2021 до 31.08.2021, в сумі 18 400,00 євро, а також зобов`язати відповідача-2 вчинити дії щодо звільнення транспортних засобів позивача, які перебувають в зоні митного контролю в м. Дорогуськ (Республіка Польща), від вантажу, оскільки через завантаження їх "проблемним вантажем", позивач обмежений у можливості користуватись своєю власністю.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Частиною 1 статті 929 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Дана норма кореспондується зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та статтею 316 Господарського кодексу України.

Статтею 919 ЦК України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як вже зазначалось вище, у пункті 2 договорів-заявок № 14/02 від 28.02.2020 та № 15/02 від 28.02.2020 сторони передбачили, що простій автомобіля під завантаженням/розвантаженням під час перевезення, а також простій на шляху прямування або на прикордонних переходах оплачується винною стороною у розмірі 100 євро за кожну добу простою.

Відповідно до ст. 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 401 від 27.06.1969, простоєм автомобіля вважається затримання під навантаженням або вивантаженням товарів понад установлені строки. Згідно з п. 15.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, простій автомобіля розпочинається понад встановлені норми часу. Тобто, простій - це затримка або невикористання транспортного засобу, що починається після закінчення (перевищення) строків, передбачених для вчинення якихось дій, як-то навантажувально-розвантажувальних робіт, здійснення митних операцій тощо, тобто є порушенням строків виконання зобов`язання з перевезення.

Відповідно до ч. 10 п. 142 Статуту автомобільного транспорту підставою для нарахування штрафу за простій автомобілів служать відмітки у товарно-транспортному документі та в путьовому листі про час прибуття і вибуття автомобілів.

З приводу доводів позивача, що плата за простій є складовою частиною плати за перевезення, суд вважає за необхідне зауважити, що за існуючого нормативного регулювання призначенням простою є відшкодування перевізнику втрат внаслідок неможливості використання ним рухомого складу. Оскільки простій оплачується виходячи з тривалості затримки при перевезенні, то він за своєю правовою природою є штрафною санкцією, якою забезпечується виконання зобов`язання з перевезення.

Аналогічний висновок зроблено Вищим господарським судом України у постанові від 17.04.2012 р. у справі № 1/93/5022-1253/2011, згідно з яким штраф за простій транспорту за своєю правовою природою не є грошовим зобов`язанням, а в розумiннi статей 230, 231, 232 ГК України, глави 47 та глави 48 ЦК України, є санкцією, якою забезпечується виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Щодо наявності вини відповідача-1, яка є підставою для застосування штрафної санкції, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" документи на вантаж - це документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, яка набрала чинності для України 17.05.2007 (далі - Конвенція).

Статтею 1 Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (автомобільних), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За змістом статей 4 - 6 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

Згідно частин першої та другої статті 11 Конвенції для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

За встановленими обставинами справи, ПІІ "Ост-Вест Експрес" є відправником спірного вантажу за маршрутом с. Н. Дубечня, Київська обл., Україна - м. Прушкув, Польща, а тому відповідно до статті 11 Конвенції саме воно повинно було забезпечити позивача усіма необхідними документами та інформацією для належного виконання перевезення (у тому числі надати усі дозволи на вантаж). При цьому перевізник не зобов`язаний був перевіряти правильність і адекватність цих документів та інформації. Саме відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації.

Затримка перевезення вантажу та подальший простій транспортних засобів позивача у спірний період відбулися з вини відповідача-1, який не надав належного пакету документів, необхідних для митного оформлення вантажу на території Польщі.

Саме відсутність спеціального дозволу на вантаж, яким є гербіциди, стало причиною затримки митного оформлення на кордоні з Польщею, і як наслідок, виникнення простою транспортних засобів. Про необхідність спеціального дозволу на ввезення гербіцидів на територію Польщі відповідач-1 повинен був дізнатися до початку перевезення вантажу.

Отже, оскільки судом встановлена вина ПІІ "Ост-Вест Експрес" у простої транспортних засобів ТОВ "ВВ Імекс" на кордоні Україна - Польща за договорами-заявками № 14/02 та № 15/02 від 28.02.2020, то у позивача виникло право нарахувати відповідачу-1 за цей простій штраф, що становить 100 євро за кожну добу простою (п. 2 договорів-заявок).

Заборгованість ПІІ "Ост-Вест Експрес" перед ТОВ "ВВ Імекс" за Договорами - заявками №14/02 та №15/02 від 28.02.2020 з оплати простою за період з 01.06.2021 по 31.08.2021 складає 18 400 євро.

Стосовно доводів відповідача-1 про невиконання позивачем його інструкцій щодо повернення вантажу на територію України, суд зазначає наступне.

Митний режим реекспорту врегульовано главою 16 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 Митного кодексу України реекспорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були раніше ввезені на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивозяться за межі митної території України без сплати вивізного мита та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ст. 88 Митного кодексу України іноземні товари, поміщені у митний режим реекспорту, зберігають статус іноземних товарів. Товари, що набули статусу українських внаслідок імпорту та реекспортуються згідно з пунктом 5 частини першої статті 86 цього Кодексу, втрачають статус українських товарів з моменту їх фактичного вивезення за межі митної території України.

Отже, внаслідок випуску вантажу за межі митної території України, спірний вантаж втратив статус українського товару.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2000 року № 1120 затверджено Положення про контроль за транскордонними перевезеннями небезпечних відходів та їх утилізацією/видаленням (далі - Положення), яке визначає порядок здійснення державного контролю за транскордонними перевезеннями небезпечних відходів та їх утилізацією/видаленням під час їх експорту з України, імпорту в Україну чи транзиту через територію України.

За визначенням, наведеним у пункті 2 Положення, небезпечні відходи - відходи, включені до розділу А Жовтого переліку відходів, що затверджується Кабінетом Міністрів України, і мають одну чи більше небезпечних властивостей, наведених у переліку небезпечних властивостей, що затверджується Міндовкіллям, та до Зеленого переліку, що затверджується Кабінетом Міністрів України, у разі, коли вони містять матеріали, наведені у додатку 2 до цього Положення, в таких кількостях, що можуть виявляти небезпечні властивості, наведені у зазначеному вище переліку небезпечних властивостей.

Відходи виробництва, одержання і застосування біоцидів та фітофармацевтичних препаратів, включно з відходами пестицидів та гербіцидів, які не відповідають стандартам, мають прострочений термін придатності(7) чи не придатні для використання за призначенням є відходами, які можуть містити А4 або неорганічні, або органічні компоненти, які включені до Жовтого переліку відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2000 року № 1120.

Пункт 16 Положення визначає, що небезпечні відходи можуть імпортуватися тільки за умови наявності письмової згоди Міндовкілля. Забороняється ввезення в Україну небезпечних відходів з метою їх зберігання чи захоронення.

У пункті 17 Положення наведено перелік документів, які подаються імпортером або особою, що відповідає за утилізацію/видалення для розгляду питання про надання згоди на імпорт небезпечних відходів.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2021 відповідач-1 звернувся до позивача з листом № 41 про повернення вантажу на територію України, однак ТОВ "ВВ Імекс" не виконало вимогу ПІІ "Ост-Вест Експрес", що обумовило звернення останнього до суду з позовом про зобов`язання ТОВ "ВВ Імекс" виконати інструкції, викладені в перших примірниках вантажних накладних CMR № 379111 та №379116, а саме: здійснити повернення вантажу на територію України на адресу ПІІ "Ост-Вест Експрес": Україна, м. Київ, вул. Дніпровська, 1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 910/7507/21, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та Верховного Суду від 30.06.2022, позовні вимоги ПІІ "Ост-Вест Експрес" було задоволено.

Суд враховує преюдиційність висновків судів у вказаній справі в частині обов`язку позивача виконувати інструкції відповідача-1, який набув статусу відправника з огляду на те, що він є підписантом і стороною за вантажними накладними CMR № 379116 та CMR № 379111 і при укладенні договорів перевезення діяв від власного імені.

Водночас, судове рішення про зобов`язання ТОВ "ВВ Імекс" виконати інструкцію та здійснити повернення вантажу на територію України не має зобов`язального характеру для митниці.

Тобто виконання цього рішення постає в залежність від документів, оформлених для імпорту в Україну вантажу (небезпечних відходів), а невиконання судового рішення не є підставою для звільнення від оплати простою, адже, як встановлено судом, інструкції відправника є невиконуваними з огляду на відсутність дозволу Міндовкілля.

Крім цього, матеріали справи містять лист власника вантажу - Компанії "МАС GmbH" від 12.07.2021, у якому вона повідомила ТОВ "ВВ Імекс" про те, що ПІІ "Ост-Вест Експрес" не надавались розпорядження щодо транспортування вантажу в м. Київ. Також вказаним листом повідомлено, що Компанія "МАС GmbH" планує перевезти вантаж на митний склад у Німеччині в липні 2021 року.

Відносини між Компанією "МАС GmbH" та ПІІ "Ост-Вест Експрес" базуються на заявці від 28.02.2020, яка містить доручення на вчинення дії - перевезення засобів захисту рослин Клетомекс 240 КЕ в кількості 23325 л. Це доручення було акцептовано відповідачем-1 та виконано шляхом укладення з ТОВ "ВВ Імекс" договорів - заявок № 14/02 та № 15/02 про перевезення вантажів.

В подальшому, листом від 14.09.2021 Компанія "МАС GmbH" просила ПІІ "Ост-Вест Експрес" виконати перевезення вантажу з польсько-українського кордону і доставити на митний склад ПІІ "Ост-Вест Експрес", за адресою: 04077, Україна м. Київ, вул. Дніпроводська, 1.

Згідно з ст. 14 Конвенції якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12. Незважаючи на це, якщо обставини дозволяють виконати перевезення на умовах, відмінних від передбачених у вантажній накладній, і якщо перевізник не зміг вчасно одержати інструкції від особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до статті 12, перевізник повинен вжити заходів, які він вважає найбільш придатними в інтересах особи, яка має право розпоряджатись вантажем.

Враховуючи викладене, зважаючи на об`єктивну неможливість виконання позивачем інструкцій ПІІ "Ост-Вест Експрес", суд вважає відсутніми підстави для звільнення останнього від оплати простою транспортних засобів позивача за період з 01.06.2021 по 31.08.2021.

Щодо клопотання відповідача-1 про зменшення розміру нарахованої плати за простій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України та ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

В обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру штрафу відповідач-1 посилається на те, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій в 7,67 разів перевищує вартість наданих послуг з перевезення, а враховуючи те, що позивачем загалом заявлено 4 позови до відповідача про стягнення штрафних санкцій за різні періоди простою у спірному перевезенні, загальна сума штрафних санкцій складає 108 904,72 євро, тобто більш ніж в 45 разів перевищує вартість перевезення.

Однак, суд вважає необґрунтованими наведені доводи, адже у спірних правовідносинах саме відповідач-1 є особою, яка зобов`язана надати позивачу всі необхідні документи для перевезення спірного вантажу, чого ним, як встановлено вище, зроблено не було, а тому саме відповідач-1 має нести відповідальність за порушення умов укладених з позивачем Договорів-заявок.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для зменшення суми простою у цій справі слід виходити не з встановленої Договорами-заявками вартості послуг з перевезення та вже виплаченої відповідачем позивачу суми простою, а з того, що, з огляду на порушення відповідачем-1 умов Договорів-заявок, два транспортних засоби позивача вилучені з його господарської діяльності вже понад два роки, що позбавляє позивача можливості отримати прибуток від господарської діяльності, пов`язаної зі здійсненням перевезень вантажів вказаними автомобілями, а також змушує останнього нести додаткові витрати, пов`язані з виплатою заробітної плати їх водіям.

Окрім цього, позивач позбавлений можливості самостійно вчинити дії щодо повернення спірного вантажу вантажовідправнику, отримувачу або будь-якій іншій, визначений замовником, особі, а відтак, саме від відповідача-1 залежить тривалість простою автомобілів позивача.

З огляду на обставини, які викладені вище, відповідачем-1 не надано суду жодного належного доказу на підтвердження поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру простою наслідкам порушення, а відтак клопотання про зменшення розміру штрафу не підлягає задоволенню.

Наведе відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 червня 2022 року в справі № 910/3259/21, за участі цих же сторін, в межах якої відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання відповідача-1.

Враховуючи, що відповідач-1 не надав доказів, які б свідчили про сплату позивачу вартості простою двох вантажних транспортних засобів на митному кордоні з 01.06.2021 до 31.08.2021 (92 доби) за договорами заявками № 14/02, № 15/02 від 28.02.2020 у розмірі 18400 євро, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 вказаної суми.

Щодо валюти штрафної санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача-1, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Оскільки у даному випадку виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови угод перевезення передбачають сплату штрафу в установленому розмірі та у іноземній валюті, а сторони ці умови не оспорювали, суд погоджується з доводами позивача про стягнення штрафу з відповідача-1 у визначеній угодами валюті - євро.

В силу частини другої статті 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц, постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 30/5005/9937/2012, від 09.10.2018 у справі № 910/25711/13, від 10.10.2019 у справі № 921/346/18 викладена правова позиція, згідно якої судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону № 1404-VIII. При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Отже, виконавець, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, може брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

В частині позовних вимог до відповідача-2 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Конвенції у випадках, зазначених у пункті 1 статті 14 і в статті 15, перевізник може негайно вивантажити вантаж за рахунок особи, яка має право розпоряджатися вантажем, і після такого вивантаження перевезення вважається закінченим. Після цього перевізник здійснює збереження вантажу від імені особи, яка має право розпоряджатися вантажем. Він може, однак, довірити збереження вантажу третій особі й у цьому випадку несе відповідальність лише за обачний вибір таких третіх осіб. Платежі, передбачені вантажною накладною, та всі інші витрати залишаються такими, що підлягають оплаті після видачі вантажу.

Існуючі обставини, які перешкоджають доставці вантажу до місця призначення, не є підставою для припинення зобов`язання з перевезення.

Обставини справи свідчать про те, що перевезення не закінчено і перевізник не отримував інструкцій від осіб, які мають право розпоряджатися вантажем, на вивантаження вантажу, а відтак між сторонами не виникли правовідносини відповідального зберігання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки перевезення вантажу, за яким Компанія "МАС GmbH" замовило доставку, триває, позивачу не надходили інструкції щодо вантаження вантажу і такі дії ним самовільно не вчинялись, позивач, як перевізник отримує плату за простій, викликаний неможливістю доставки вантажу, то відсутні умови, з якими закон пов`язує припинення зобов`язання, а отже відсутні і підстави для задоволення вимог позову в частині зобов`язання відповідача-2 вчинити дії зі звільнення автотранспортних засобів позивача від вантажу.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача-1 на користь позивача підлягає плата за простій у період з 01.06.2021 до 31.08.2021 (92 доби) за договорами заявками № 14/02, № 15/02 від 28.02.2020 у розмірі 18 400 євро. В іншій частині позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 8 717,27 грн. Решта сплаченого судового збору у розмірі 4 540,00 грн залишається за позивачем.

Враховуючи, що позивачем внесено суму судового збору в більшому розмірі, ніж передбачено законом, сума переплати - 0,73 грн може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Щодо розподілу витрат позивача, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій та зі здійсненням перекладу документів з української на німецьку мову, суд зазначає наступне.

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, позивачем включено витрати на переклад вимоги № 38 від 31.08.2021 на німецьку мову в розмірі 528,00 грн та її направлення відповідачам (26,00 грн + 761,31 грн), а також направлення відповідачам копії позовної заяви (30,00 грн + 400,50 грн).

Суд вважає, що підстави для розподілу витрат позивача на переклад вимоги та її направлення відповідачам відсутні, оскільки їх понесення не пов`язано із розглядом справи або підготовкою до її розгляду. В даному випадку обов`язок з оплати простою виник з самого факту простою, а не з моменту виставлення вимоги. Відтак, понесення цих витрат не було неминучим, а залежало виключно від волі позивача.

В той же час, вимоги позивача підлягають задоволенню в частині відшкодування судових витрат, які безпосередньо пов`язані із розглядом справи, та становлять 430,50 грн - вартість направлення іншим учасникам справи копії позовної заяви.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 12 липня 2018 року у справі № 9901/478/18.

Відповідно до статті 127 ГПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Згідно з частинами 5 - 7 статті 127 ГПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, ухвалою суду 27.09.2021 у цій справі було зобов`язано позивача надати нотаріально засвідчений переклад на німецьку мову ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими до неї документами та прохання про вручення судових та позасудових документів.

Згідно з Актом здачі-приймання робіт № 37/587-5 від 19.11.2021 та додатку до нього, на виконання вимог ухвали суду від 27.09.2021, на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю "Максворд" було надано послуги з перекладу з української на німецьку мову ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими до неї документами та прохання про вручення судових та позасудових документів. Вартість робіт з перекладу склала 42 960,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 1367 від 08.10.2021 на суму 9 600,00 грн, № 19 від 29.10.2021 на суму 12 000,00 грн, № 25 від 05.11.2021 на суму 5 000,00 грн, № 30 від 12.11.2021 на суму 5 000,00 грн та № 38 від 19.11.2021 на суму 11 360,00 грн позивачем сплачено перекладачеві 42 960,00 грн.

Отже, заявлений розмір судових витрат підтверджено належними доказами.

Надавши оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження понесених ним витрат на послуги перекладача, пов`язаних з розглядом цієї справи, зважаючи на обсяг документів, суд вважає, що вартість послуг є обґрунтованою. Відповідачі заперечень щодо неспівмірності вартості послуг з перекладу чи клопотань про зменшення розміру судових витрат в порядку ч. 7 ст. 127 ГПК України не заявляли.

Поряд із цим, в силу п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, витрати на оплату робіт залученого стороною перекладача та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов містить дві вимоги немайнового та одну вимогу майнового характеру, суд здійснює розподіл судових витрат виходячи з кількості задоволених позовних вимог.

Отже, 28 640,00 грн витрат, пов`язаних з перекладом документів та 287,00 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи залишаються за позивачем, а інша частина витрат в сумі 14 320,00 грн та 143,50 грн покладається на відповідача-1.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією "Ост-Вест Експрес" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 22918017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс" (Україна, 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 32156999) 18 400 (вісімнадцять тисяч чотириста) євро плати за простій, 8 717 (вісім тисяч сімсот сімнадцять) грн 27 коп. судового збору, 143 (сто сорок три) грн 50 коп. витрат, пов`язаних із розглядом справи та 14 320 (чотирнадцять тисяч триста двадцять) грн 00 коп. витрат, пов`язаних з перекладом документів.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 540,00 грн, витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 287,00 грн та витрати, пов`язані з перекладом документів в розмірі 28 640,00 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Імекс".

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.08.2022

Суддя О.В. Нечай