ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.08.2022м. ДніпроСправа № 904/1485/22
Господарський суд Дніпропетровської області
у складі судді Дупляка С.А.,
за участю секретаря судового засідання Лисаченко В.С.,
представників учасників справи:
від позивача: адвокат Трушев О.П.
від відповідача-1: адвокат Гулий Я.О.
від відповідача-2: адвокат Перевощикова Т.М.,
дослідивши заяви відповідача-1 та відповідача-2
про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 904/1485/22
за позовом Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни
1. Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни,
2. Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни
про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною,
1. ЗМІСТ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
10.08.2022 ухвалено рішення у справі № 904/1485/22 про відмову у задоволенні позовних вимог.
15.08.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшла заява від 12.08.2022 за вих. № б/н про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу), у якій відповідач-1 просить суд стягнути з позивача на користь відповідача-1 витрати на правову допомогу у розмірі 24.000,00 грн. Крім цього, відповідач-1 просить суд здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правову допомогу без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).
Ухвалою від 22.08.2022 заяву відповідача-1 від 12.08.2022 про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 25.08.2022 о 12:00 год.
Ухвалою від 22.08.2022 заяву відповідача-2 від 12.08.2022 за вих. № б/н про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) прийнято до спільного розгляду разом із заявою відповідача-1 від 12.08.2022 за вих. № б/н про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) у судовому засіданні 25.08.2022 о 12:00 год.
У судове засідання 25.08.2022 з`явилися представники сторін, надали усні пояснення у справі, відповіли на запитання суду, позивач просив відмовити у задоволенні вимог відповідача-1 та відповідача-2 про стягнення витрат на оплату професійної правової допомоги з позивача.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.
Стислий виклад позиції відповідача-1
Відповідач-1 здійснив витрати на оплату професійної правничої допомоги у загальному розмірі 24.000,00 грн та просить суд покласти їх на позивача.
Стислий виклад позиції відповідача-2
Відповідач-1 здійснив витрати на оплату професійної правничої допомоги у загальному розмірі 19.800,00 грн та просить суд покласти їх на позивача.
Стислий виклад позиції позивача
Позивач заперечує проти задоволення вимог відповідача-1 та відповідача-2.
Позивач вважає, що відповідачі не заявляли вимог про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги з позивача під час розгляду справи, відповідачі, за твердженням позивача, доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги суду не надали, а тому їх заяви повинні бути залишеними без задоволення.
2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
Щодо обставин надання правової допомоги відповідачу-1
02.05.2022 між відповідачем-1 (далі - клієнт) та Адвокатським бюро «Ярослава Гулого» (далі - виконавець) був укладений договір № АБ-12/22 про надання правової допомоги (далі - договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе доручення клієнта про надання обумовленої цим договором юридичної (правової) допомоги (далі правова допомога). Клієнт приймає на себе зобов`язання сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу та фактичні витрати, в обсязі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором.
Пунктом 4.1 договору закріплено, що вартість наданих юридичних послуг виконавець визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Сторони можуть погодити вартість послуг та порядок розрахунків в окремому додатку до цього договору.
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.09.2022 включно (п. 5.1 договору).
Між клієнтом та виконавцем підписано додаткову угоду № 1 від 21.06.2022, у якій сторони визначили, що виконавець буде надавати клієнту юридичні послуги у справі №904/1485/22. У вказаній додатковій угоді сторони визначили і ціну наданих послуг.
14.07.2022 між сторонами підписано Акт про надання юридичних послуг на суму 16.500,00 грн, а саме за такі послуги:
1. Зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставини справи;
2. Ознайомлення з матеріалами справи № 904/1485/22;
3. Аналіз позовної заяви та формування правової позиції, способів захисту клієнта;
4. Підготовка відзиву.
12.08.2022 між сторонами підписано Акт про надання юридичних послуг на суму 7.500,00 грн, а саме за такі послуги:
1. Підготовка заперечень;
2. Представництво клієнта у судових засіданнях;
3. Підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Для оплати наданих послуг виконавець виставив відповідачу-1 рахунок-фактуру № 1 від 14.07.2022 на суму 16.500,00 грн та рахунок-фактуру № 15 від 12.08.2022 на суму 7.500,00 грн.
В якості доказів оплати наданої виконавцем правової допомоги до суду подано платіжне доручення № 890 від 20.070.2022 на суму 16.500,00 грн.
Щодо обставин надання правової допомоги відповідачу-2
15.07.2022 між відповідачем-2 (далі клієнт, відповідач-2) та адвокатом Перевощиковою Тетяною Миколаївною (далі - виконавець) укладений договір № 15/07 про надання правової допомоги (далі договір).
Предметом договору визначено зобов`язання виконавця надавати клієнту юридичні послуги у вигляді правової допомоги (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 3.1 договору вартість наданих послуг виконавця за період дії договору визначаються шляхом множення суми витраченого часу на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається із розрахунку 1.800,00 грн за одну годину правової допомоги.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 5.1 договору).
На підтвердження виконання робіт за договором надано Акт приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2022 на суму 19.800,00 грн.
Так, відповідачу-2 надано такі юридичні послуги:
1. Аналіз позову та документів у справі № 904/1485/22;
2. Формування правової позиції, способів захисту;
3. Надання усної консультації клієнту;
4. Підготовка відзиву;
5. Участь у судових засіданнях.
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З урахуванням вищезазначених вимог закону при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.11.2021 у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 у справі №873/126/21).
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 - 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що рішення відбулось на користь відповідачів і спір виник внаслідок неправильних дій позивача, витрати у справі в даному випадку підлягають покладенню на позивача.
За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача).
Надаючи оцінку укладеному між відповідачем-1 та адвокатом договору № АБ-12/22 від 02.05.2022 про надання правової допомоги та укладеному між відповідачем-2 та адвокатом договору № 15/07 від 15.07.2022 про надання правової допомоги, господарський суд встановив, що вказані договори укладені з метою отримання як відповідачем-1, так і відповідачем-2 правової допомоги під час розгляду справи №904/1485/22.
Відповідач-1 визначив оплату професійної правової допомоги у розмірі 24.500,00 грн, що підтверджується Актом від 14.07.2022 про надання юридичних послуг на суму 16.500,00 грн та Актом від 12.08.2022 про надання юридичних послуг на суму 7.500,00 грн.
Відповідач-2 визначив оплату професійної правової допомоги у розмірі 19.800,00 грн, що підтверджується Актом від 10.08.2022 приймання-передачі наданих послуг на суму 19.800,00 грн.
Тобто сторонами договорів узгоджено розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Дійсно, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Однак, така свобода договору стосується лише його сторін (тобто адвоката і клієнта) та не покладає жодних обов`язків на інших учасників судового процесу, які не є сторонами такого договору. При цьому, вирішуючи питання щодо того, яка частина витрат на професійну правничу допомогу може бути компенсована за рахунок інших учасників справи (не клієнта), суд керується положеннями ГПК України, враховує складність справи, якість процесуальних документів, розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та інші істотні обставини.
Так, господарський суд надав оцінку наданим відповідачу-1 послугам професійної правової допомоги та дійшов таких висновків.
Такі послуги як зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставини справи, ознайомлення з матеріалами справи № 904/1485/22, аналіз позовної заяви та формування правової позиції, способів захисту клієнта і підготовка відзиву фактично зводяться до того, що відповідачу-1 надано правову допомогу шляхом складення відзиву.
Крім відзиву, відповідачу-1 надано правову допомогу шляхом складення заперечень.
Також, відповідача-1 у судових засіданнях (27.07.2022 та 10.08.2022) представляв адвокат, який і склав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Господарський суд надав оцінку наданим відповідачу-2 послугам професійної правової допомоги та дійшов таких висновків.
Такі послуги як аналіз позову та документів у справі № 904/1485/22, формування правової позиції, способів захисту, надання усної консультації клієнту, підготовка відзиву фактично зводяться до того, що відповідачу-2 надано правову допомогу шляхом складення відзиву.
Оцінюючи наданий відповідачем-2 відзив, господарський суд доходить висновку, що він містить позицію аналогічну тій, яку виклав відповідач-1 у своєму відзиві, складеному раніше. В свою чергу, копія відзиву відповідача-1 була надіслана відповідачу-2, а тому при підготовці свого відзиву на позовну заяву відповідач-2 уже враховував викладену відповідачем-1 позицію.
Відтак, задля складання відзиву (який містить позицію, яка є аналогічною та багато у чому повторює позицію, раніше викладену відповідачем-1) відповідач не потребував надто значного часу та зусиль.
Також, господарський суд ставить під сумнів невідворотність отриманої правової допомоги відповідачем-2 з огляду на фактичні обставини справи.
Крім цього, адвокат відповідача-2 у судових засіданнях (27.07.2022 та 10.08.2022) не озвучив принципово нових обставин та правових позицій, які б відрізнялися від тих, які вперше були викладені відповідаем-1 у відзиві на позовну заяву.
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеній у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, відповідно до якої Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України; разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критерієм розумності і обґрунтованості таких витрат, право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи обсяг наданих послуг та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд дійшов висновку про те, що розумним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем-1 при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з позивача, є 8.000,00 грн, а розумним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем-2 при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з позивача, є 2.000,00 грн.
Оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
З наведених положень вбачається, що підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат може бути неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.
Однак таке положенням не є імперативним, а лише надає суду право відмовити у відшкодуванні таких витрат.
Водночас з урахуванням інших обставин справи такі витрати можуть бути відшкодовані в загальному порядку.
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати відносяться, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Так, відповідач-1, подаючи до суду відзив (перша заява по суті), вказав, що орієнтовна вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 30.000,00 грн та просив суд судові витрати покласти на позивача (а. с. 153 том 1).
Відповідач-2, подаючи до суду відзив (перша заява по суті), вказав, що орієнтовна вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 25.000,00 грн та просив суд судові витрати покласти на позивача (а. с. 194 том 1).
Отже, заперечення позивача в частині того, відповідач-1 та відповідач-2 не заявляли вимог про відшкодування витрат на оплату професійної правової допомоги відхиляються як необґрунтовані.
Крім цього, господарський суд наголошує, що відповідач-1 та відповідач-2 у своїх відзивах, як і їх представники до закінчення судових дебатів, заявили вимоги про покладення судових витрат, тобто судового збору та витрат на оплату професійної правової допомоги, на позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З наведеної статті вбачається, що підставою для залишення заяви без розгляду процесуальним законом визначено саме неподання відповідних доказів протягом встановленого строку.
Водночас, положеннями ГПК України прямо не передбачено, що неподання до закінчення судових дебатів заяви про надання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду тягне за собою залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду, або відмову у її задоволенні.
Суд також відзначає, що така заява не потребує будь-якого обґрунтування поважності неподання доказів до закінчення судових дебатів у справі. При цьому суд не наділений правом встановлювати поважність чи неповажність неподання доказів до закінчення судових дебатів у справі, і така заява не може бути відхилена судом із жодних підстав.
Таким чином, така заява носить формальний характер та спрямована виключно на підтвердження наміру сторони подати (протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду) відповідні докази на підтвердження понесення нею судових витрат для їх компенсації.
Докази, які підтверджують надання правової допомоги відповідачу-1 та відповідачу-2, їх обсяг і розмір, відповідачем-1 та відповідачу-2 подано до суду 15.08.2022, а рішення ухвалено 10.08.2022, тобто протягом 5 (п`яти) календарних днів, як того вимагають положення ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Також суд зазначає, що представники відповідача-1 та відповідача-2 у своїх промовах до закінчення судових дебатів чітко та однозначно висловилися щодо покладення витрат на оплату професійної правничої допомоги (судових витрат) на позивача.
Промови відповідачів фактично вказували на те, що вони мають намір компенсувати понесені ними судові витрати, а, відповідно, - подати докази понесення таких витрат у визначені процесуальні строки, що фактично ними в подальшому і було зроблено.
Враховуючи, що: заява про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду господарським судом у будь-якому не може бути судом відхилена; про намір компенсувати судові витрати сторони заявили як у перших заявах по суті спору, так і усно до закінчення судових дебатів; докази понесення судових витрат були подані відповідачами до протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, суд вважає, що у даному випадку залишення заяв відповідачів про розподіл судових витрат буде проявом надмірного формалізму та порушуватиме баланс інтересів сторін, які сам принцип справедливості розподілу судових витрат.
З урахуванням усього викладеного в його сукупності, господарський суд відзначає, що відповідач-1 та відповідач-2 надали всі необхідні документи на підтвердження витрат на оплату професійної правової допомоги, водночас господарський суд розподіляє витрати відповідача-1 та відповідачу-2 між сторонами з урахуванням критерію розумності та обґрунтованості з дотриманням збалансованості інтересів сторін і враховуючи об`єми, якість і необхідність та невідворотність отриманої правової допомоги.
Також господарський суд приймаючи рішення про розподіл судових витрат врахував, що подача позову у справі № 904/1485/22, який визнаний судом необґрунтованим і у задоволення якого відмовлено, є ініціативою позивача і саме він має нести відповідальність за власні рішення та дії, а тому правовомірним є розподіл витрат відповідача-1 та відповідача-2 на оплату професійної правничої допомоги між сторонами з урахуванням критерію розумності.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 233, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву відповідача-1 від 12.08.2022 за вих. № б/н про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 8.000,00 грн (вісім тисяч грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.
В решті вимог відмовити.
Заяву відповідача-2 від 12.08.2022 за вих. № б/н про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 2.000,00 грн (дві тисячі грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.
В решті вимог відмовити.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 26.08.2022.

Суддя С.А. Дупляк