ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2022 р. Справа№ 910/14094/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/14094/21 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Андрієнка Сергія Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР»

про стягнення 79 733,57 грн, -

В С Т А Н О В И В:

26.08.2021 Фізична особа-підприємець Андрієнко Сергій Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - ВР» про стягнення 79 733,57 грн. Крім того, позивач просив суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних з 17.08.2021 до моменту виконання рішення за наведеною позивачем формулою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 19.04.2017 і не оплачено вартість наданих та прийнятих за актами послуг без зазначення причин.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 позов Фізичної особи-підприємця Андрієнко Сергія Івановича задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - ВР» на користь Фізичної особи-підприємця Андрієнко Сергія Івановича 79 114,80 грн - основного боргу, 449,77 грн - пені, 169,00 грн - 3% річних, 4 800,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2270,00 грн - судового збору. Ухвалено нарахувати до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - ВР» на користь Фізичної особи-підприємця Андрієнко Сергія Івановича пені за період з 17.08.2021 і до моменту виконання рішення суду в наступному порядку: сума пені = 79 114,80 грн * ОС *Д :100 : 365, де: 79 114,80 грн - сума основного боргу, ОС - облікова ставка НБУ, Д - кількість днів з 17.08.2021 до дня виконання рішення суду. Ухвалено нарахувати до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - ВР» на користь Фізичної особи-підприємця Андрієнко Сергія Івановича 3% річних за період з 17.08.2021 і до моменту виконання рішення суду в наступному порядку: сума відсотків = 79 114,80 грн * 3 * Д : 100 : 365, де: 79 114,80 грн - сума основного боргу, Д - кількість днів з 17.08.2021 до дня виконання судового рішення.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем надано послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу чи його складових, однак, відповідач за них не розрахувався.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/14094/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про виникнення у відповідача грошового зобов`язання з оплати виконаних позивачем у відповідності з укладеним договором послуг, адже за умовами договору сторони домовилися, що послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі транспортного засобу, його складових після технічного обслуговування та ремонту. Натомість, підписані відповідачем акти виконаних робіт не підтверджують здійснення реальної господарської операції або надання послуг, оскільки їх підписання зі сторони відповідача є помилковим, так як позивач на момент їх підписання стверджував, що відповідні акти є формою наряду-замовлення необхідних запчастин, а не документами, на підставі яких здійснюються розрахунки. Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №752/11896/17, де суди дійшли висновку, що недостатньо первинних документів для підтвердження факту надання послуг.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Руденко М.А.

15.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14094/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» залишено без руху з підстав невиконання апелянтом вимог пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України та ненадання суду доказів сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 відкрито апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 19.04.2017 між Фізичною особою-підприємцем Андрієнко Сергієм Івановичем (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - ВР» (далі - замовник) укладено договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі, з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника, так і спеціально замовлених виконавцем, а замовник взяв на себе зобов`язання прийняти і оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору.

Згідно п. 2.1. та п. 2.2. договору вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказується в наряді-замовленні, який є невід`ємною частиною цього договору. Крім вартості послуг, зазначених в п. 2.1. договору, замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця, яка вказується в наряді-замовленні.

Оплата послуг і матеріалів (запасних частин) здійснюється замовником шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок (п. 2.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, і підтверджується підписаними представниками позивача та відповідача, а також скріпленими печатками сторін актами виконаних робіт та видатковою накладною, позивач у період з листопада 2018 року по серпень 2019 року надав, а відповідачем прийняв послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу на загальну суму 80 619,60 грн.:

№ 322 від 27.11.2018 на суму 2 424,00 грн,

№ 340 від 04.12.2018 на суму 6 774,00 грн,

№ 351 від 14.12.2018 на суму 10 377,60 грн,

№ 157 від 25.04.2019 на суму 10 728,00 грн,

№ 158 від 25.04.2019 на суму 30 471,60 грн,

№ 519 від 24.07.2019 на суму 8 546,40 грн,

№ 521 від 24.07.2019 на суму 2 400,00 грн,

№ 541 від 01.08.2019 на суму 4 920,00 грн,

№ 543 від 01.08.2019 на суму 3 978,00 грн.

У відповідності до п. 5.6. договору послуги, передбачені розд. 1 цього договору, вважаються наданими з моменту підписання акта приймання-передачі транспортного засобу, його складових після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту.

Після виконання технічного обслуговування та/або ремонту й отримання передбачених розділом і нарядом-замовленням платежів виконавець надає замовнику акт приймання-передачі транспортного засобу, його складових після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту (п. 5.7. договору).

Приводом звернення до суду позивача стало його порушене право на отримання плати від відповідача як замовника за технічне обслуговування та ремонтні роботи автомобільного транспорту відповідача.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Колегія суддів критично відноситься до твердження відповідача про відсутність обов`язку щодо оплати наданих послуг у зв`язку з відсутністю акту приймання-передачі транспортного засобу, оскільки за результатами виконаних ремонтних робіт позивачем складені такі акти та податкові накладні, які без зауважень підписано відповідачем. Водночас, відповідні акти містять інформацію щодо здачі транспортного засобу виконавцем, в той час, як замовник погодився з вартістю робіт та прийняв транспортний засіб, а відтак, твердження відповідача про неприйняття транспортного засобу спростовується наданими позивачем доказами.

Щодо посилання апелянта на правовід позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №927/986/17, то колегія суддів зазначає, що відповідна практика стосується оцінки судом доказів наданих послуг з правової допомоги, тож не є релевантною до обставин даної справи.

Розглядаючи вимоги позивача про до стягнення з відповідача пені у розмірі 449,77 грн., 3% річних - 169,00 грн., колегія суддів враховує наступне .

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за порушення строків розрахунків, передбачених розд. 2 цього договору, замовник сплачує за кожен день прострочення пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості (розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня). Оплата пені не звільняє замовника від зобов`язань оплати простроченого платежу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем допущено порушення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-ВР» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/14094/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/14094/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14094/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко