УХВАЛА

29 серпня 2022 року

м. Київ

Cправа № 910/6160/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю., розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - Товариство)

на рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2021

та «постанову Шостого апеляційного господарського суду від 07.06.2022»

зі справи № 910/6160/21

за позовом Товариства

до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

про визнання недійсним односторонніх правочинів,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2022 Товариство звернулося з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2021 та «постанову Шостого апеляційного господарського суду від 07.06.2022» з цієї справи.

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

За приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги, зокрема, на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі Товариство як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається, зокрема, на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, однак обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не навів.

Отже, касаційна скарга Товариства за змістом не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки в ній не зазначено обґрунтування підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої статтею 287 ГПК України підстави (підстав).

Відповідно до пунктів 4 та 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинні бути зазначені судові рішення, що оскаржуються, та вимоги особи, яка подає скаргу.

Звертаючись з касаційною скаргою, Товариство зазначає, що воно оскаржує «постанову Шостого апеляційного господарського суду від 07.06.2022» зі справи № 910/6160/21 та просить її скасувати. Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, що таке судове рішення, як «постанова Шостого апеляційного господарського суду від 07.06.2022», яке оскаржує Товариство зі справи № 910/6160/21, судом апеляційної інстанції не приймалось.

Оскільки до касаційної скарги не додано копії повного тексту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції та в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) відсутня постанова, зазначена скаржником у касаційній скарзі, у Суду відсутня можливість встановити, яке саме судове рішення підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та меж касаційного перегляду, закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати судові рішення, що підлягають касаційному оскарженню.

Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються. Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, а рішення, зазначене у касаційній скарзі, до неї не долучене та відсутнє у ЄДРСР, суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнити, яке саме судове рішення він оскаржує.

Отже, подана Товариством касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 4 та 6 частини другої статті 290 ГПК України стосовно її змісту, а саме щодо зазначення судового рішення, що оскаржується, та вимог особи, яка подає скаргу.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Товариству необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та обґрунтувати підставу, на якій подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої статтею 287 ГПК України підстави (підстав);

- зазначити, яке саме судове рішення він оскаржує.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2021 та «постанову Шостого апеляційного господарського суду від 07.06.2022» зі справи № 910/6160/21 залишити без руху.

2. Надати акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Б. Львов