ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2022 р. Справа№ 910/12954/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.11.2021

у справі №910/12954/21 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 59 331, 05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 59 331,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача виплатити на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 078216/20/0000072 від 04.08.2020 страхове відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС» 59 331 грн 05 коп. страхового відшкодування, 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 4 000,00 грн витрат на складання висновку суб`єктом оціночної діяльності, 404 грн 06 коп. витрат на копіювання запитуваних матеріалів страхової справи.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача до відповідача, зокрема виходячи з того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту необґрунтованості заявленого позивачем до стягнення розміру страхового відшкодування (в тому числі, не надано свого контррозрахунку суми страхового відшкодування).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/5802/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення надійшло на адресу скаржника 06.12.2021.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення ухвалено без з`ясування обставин, що мають значення для справи та за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими. Скаржник наполягає, що судом встановлено, що автомобіль на дату ДТП не використовувався в режимі таксі, однак проігноровано встановлений факт використання цього ж автомобіля як таксі за два дні до настання ДТП, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/12954/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12954/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 для розгляду справи №910/12954/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Відновлено Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21.. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 у зв`язку перебування судді Чорногуза М.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12954/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2022 для розгляду справи №910/12954/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 прийнято до провадження у визначеному складі. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

04.08.2020 між відповідачем (страховик) та позивачем (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 078216/20/0000072 від 04.08.2020 (далі - договір).

Предметом страхування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078 216/20/0000072 (далі за текстом - «Договір») є майнові інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС», що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, вказаним в п. 7. цього Договору, а саме Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 .

Відповідно до положень п. 9.1. Договору страховими випадками вважається дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП) - пошкодження (знищення) транспортного засобу та/або його додаткового обладнання внаслідок події, що сталася під час руху транспортного засобу по автомобільній дорозі, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки, зіткнення з нерухомим транспортним засобом інших транспортних засобів або об`єктів, що рухались по автомобільній дорозі.

Відповідно до п. п. 20.1.7. Договору, Страхувальник, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС», зобов`язаний письмово повідомити Страховика, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», шляхом подання заяви - повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку протягом 2 (двох) робочих днів з дня її настання із зазначенням причин, обставин, характеру події і розміру збитків.

Згідно з п. п. 19.1.3. Договору, Страховик, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений Договором та Програмою страхування.

Заява-повідомлення про настання страхового випадку була надіслана позивачем Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» 08 січня 2021 року.

Відповідно до наданої Приватному акціонерному товариству українська пожежно-страхова компанія» Заяви - повідомлення (АВТОКАСКО), яка була одержана 11 січня 2021 року, 07 січня 2021 року о 23 годині 50 хвилин водій ОСОБА_1 , здійснюючи рух через перехрестя вул. Марсельської - вул. Семена Палія, з боку проспекта Добровольського в напрямку вул. Академіка Сахарова у м. Одеса, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті чого були завдані матеріальні збитки Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС», що є власником транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 .

Внаслідок вищевказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм Двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , застрахований Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС» у відповідача, у зв`язку з чим 13 січня 2021 року було складено протокол № 1 огляду транспортного засобу, який вказує на характер пошкоджень застрахованого автомобіля.

У відповідності до п. 10., п. 12. Договору, страхова сума становить 230000 грн, страховий платіж 4496,50 грн.

В результаті скоєної дорожньо-транспортної пригоди Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС», яке є власником транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм Двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , зазнало матеріальну шкоду у розмірі 59331,05 грн, що підтверджується висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 484/07-21.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС» отримало від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» лист вих. № 5995/18 від 28 квітня 2021 року про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

З огляду на відмову відповідача виплатити на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 078216/20/0000072 від 04.08.2020 страхове відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 59331,05 грн страхового відшкодування, який судом першої інстанції було задоволено.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) (стаття 4 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до абзацу 1 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За умовами частини 3 статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (частина 1 статті 17 Закону України «Про страхування»).

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами частин 16 та 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 525 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування передбачені частиною 1 статті 991 Цивільного кодексу України та абзацом 1 статті 26 Закону України «Про страхування».

Водночас, частиною 2 статті 991 Цивільного кодексу України та абзацом 2 статті 26 Закону України «Про страхування» встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

За змістом частини 3 та 4 статті 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більше передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником в судовому порядку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» у своєму листі вих. № 5995/18 від 28 квітня 2021 року аргументувало свою відмову з посиланням на лист з КУ «Центр Інтегрованої системи відео спостереження та відео аналітики міста Одеси» № 01.1-09/232 від 09 березня 2021 року, у якому встановлено, що транспортний засіб Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , зафіксовано Системою відео спостереження в м. Одеса 05 січня 2021 року о 14 годин 40 хвилин.

Однак, оскільки ДТП сталася 07 січня 2021 року о 23 годині 50 хвилин, то посилання на спостереження КУ «Центр Інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси», яке відбувалося 05 січня 2021 року о 14 годинні 40 хвилин судом першої інстанції обґрунтовано визнано недоречними.

Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на тому, що у листі з КУ «Центр Інтегрованої системи відео спостереження та відео аналітики міста Одеси» № 01.1-09/232 від 09 березня 2021 року транспортний засіб Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , мав конструкцію на даху транспортного засобу з позначеним номером « 50-40», який відноситься до служби «Стар Такси».

Аналогічна позиція висловлена відповідачем в апеляційній скарзі.

В обгрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач посилається на наступне.

Відповідно до п. 21.1.7. Договору, не визнаються страховими випадками та виплата страхового відшкодування не здійснюється за подіями/шкодо./збитками, що прямо або опосередковано пов`язані з/є наслідком: Використанням ТЗ в якості таксі, передачею ТЗ в оренду, лізинг, каршерін, підряд, якщо таке використання не передбачено у п. 7.6 Договору.

Відповідно до п. 21.2.17. Договору, до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок використання ТЗ не за призначенням або в режимі таксі без попередньої письмової згоди на це страховика.

Згідно з п. 22.1. Договору, підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є: невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків, зазначених в Договорі, в тому числі щодо надання інформації Страховику про обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику, згідно з п. 19.2.6 Договору.

Тобто скаржник посилається на те, що страхувальником було порушено умови договору страхування, що за його твердженням полягає у використанні застрахованого транспортного засобу в таксі (що на думку апелянта підтверджується листом з КУ «Центр Інтегрованої системи відео спостереження та відео аналітики міста Одеси» № 01.1-09/232 від 09.03.2021), а також не дотримано умов договору щодо повідомлення відповідача про використання ТЗ в таксі.

Щодо вказаних доводів відповідача судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку;

таксометр - прилад, призначений для інформування пасажирів про вартість поїздки та реєстрації параметрів роботи автомобіля-таксі, визначених законодавством.

Відповідно до п. 3.1. Заяви на укладення договору добровільного страхування наземного транспорту, Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС» в режимі експлуатації було позначено, що транспортний засіб Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , не використовується у якості таксі/маршрутного таксі.

Відповідно до п. 7.6. Договору не передбачено використання транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , у якості таксі.

Судом перевірено, що позивачем додано до матеріалів справи докази фотофіксації транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_2 , одразу після ДТП, що свідчить про те, що транспортний засіб не мав ніякої конструкції на даху з позначеним номером « 50-40».

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, з вищевказаного вбачається, що транспортний засіб Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1794, кузов № НОМЕР_3 , не відноситься до категорії таксі, так як транспортний засіб не оснащеним належним чином відповідно до законодавства, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

У частині третій статті 2 ГПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що посилання скаржника на п. 21.1.7. Договору, яким не визнається страховими випадками та виплата страхового відшкодування не здійснюється за подіями/шкодою/збитками, що прямо або опосередковано пов`язані з/є наслідком: використанням транспортного засобу в якості таксі, передачею транспортного засобу в оренду, лізинг, каршерінг, підряд, якщо таке використання не передбачено у п. 7. 6. Договору - є необґрунтованим, оскільки належними засобами доказування вказане не підтверджено.

На підтвердження своєї позиції відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав копію фотографії начебто транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , датовану 05.01.2021 о 14:40:28.

Однак, дослідивши даний доказ, колегія суддів вважає, що з вказаної фотографії не вбачається за можливе достеменно встановити факт використання вказаного автомобіля в якості таксі, а інших доказів на доведення вказаної обставини відповідач суду не надав.

Відтак, доводи скаржника щодо ігнорування судом встановленого факту використання цього ж автомобіля як таксі за два дні до настання ДТП є необґрунтованими, оскільки відповідний факт відповідачем не доведено.

Отже, з огляду на недоведеність скаржником підстав для відмови у виплаті суми страхового відшкодування власникові застрахованого транспортного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 07.01.2021 о 23 годині 50 хвилин за участю транспортного засобу Toyota Prius, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то відповідно до п. 9.1 Договору відноситься до категорії страхових випадків у відповідача виникло зобов`язання по виплаті суми страхового відшкодування власникові застрахованого транспортного засобу - Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО АВЕНС».

За приписами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Судом перевірено, що на підтвердження завданих внаслідок ДТП автомобілю Toyota Prius, державний номер НОМЕР_1 , збитків позивачем долучено до позовної висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 484/07-21.

Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту необґрунтованості заявленого позивачем до стягнення розміру страхового відшкодування, зокрема не надано свого контррозрахунку суми страхового відшкодування.

Підсумовуючи викладене, перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 у справі №910/12954/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/12954/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала