ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.08.2022 справа № 914/1856/22

За заявою:Фізичної особи-підприємця Балакірєва Івана Васильовича , АДРЕСА_1
про:скасування судового наказу Господарського суду Львівської області від 07.09.2020
у справі:№914/2242/20
за заявою:Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м. Львів
до боржника:Фізичної особи-підприємця Балакірєва Івана Васильовича , АДРЕСА_1
про:видачу судового наказу
Суддя - Р.В. Крупник

ВСТАНОВИВ:

07.09.2020 Господарським судом Львівської області у справі №914/2242/20 видано судовий наказ про стягнення з ФОП І.В. Балакірєва на користь ТОВ «Грінера Україна» 1858,85грн. основної заборгованості за договором №184/А/17К про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів від 20.03.2017, 1855,88грн. пені, 5,54 грн. інфляційних втрат, 15,21 грн. 3% річних та 210,20 грн. судового збору.

Приписами ч. 1 ст. 157 ГПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

11.08.2022 до суду надійшла заява ФОП І.В. Балакірєва про скасування вищезазначеного судового наказу. У поданій заяві боржник посилається на часткову необґрунтованість вимог стягувача, оскільки грошові зобов`язання за договором були виконанні належним чином, а через пандемію коронавірусу, розірвання договорів та нездійснення діяльності він не міг виконувати інші вимоги. Як стверджує боржник, він також направляв ТОВ «Грінера Україна» заяву про припинення дії договору №184/А/17К, адже стягувач неналежно виконує свої обов`язки.

Вирішуючи питання про скасування судового наказу, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, 10.09.2022 судовий наказ у справі №914/2242/20 був скерований на адресу боржника, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодовим ідентифікатором №522. Із трекінгу вказаного поштового відправлення, здійсненого на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» у межах справи №914/2242/20, вбачається, що судовий наказ не вручено під час доставки та повернуто за зворотною адресою 10.10.2020.

На поштовому конверті (вх. №29835/20 від 15.10.2020), який повернувся на адресу суду та яким боржнику направлялися копія судового наказу і примірник заяви про видачу судового наказу із додатками до нього, зазначено причину повернення: «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Відповідно до ч. 10 ст. 242 ГПК України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 232 ГПК України судовим рішенням є судовий наказ.

Як передбачено пп. 17.1 п. 17 Перехідних положень ГПК України (в редакції станом на момент ухвалення судового наказу) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надсилання процесуальних документів здійснюється в паперовій формі.

Судовий наказ від 07.09.2020 у справі №914/2242/20 є судовим рішенням у розумінні вищевказаних положень, а тому відповідно до пп. 17.1 п. 17 Перехідних положень ГПК України та ч. 10 ст. 242 ГПК України надсилався у паперовій формі ФОП І.В. Балакірєву .

Як встановлено п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку (надалі - Правила), затв. постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009,рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до абз. 1 п. 116 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (абз. 1 п. 117 Правил).

Таким чином, встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин, повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання поштового відправлення, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

У зв`язку із неврученням при доставці рекомендованого поштового відправлення, працівниками поштового відділення АТ «Укрпошта» на виконання вимог пп. 3.1.6.13 п. 3.1 Розділу ІІІ Порядку пересилання поштових відправлень, затв. наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 №211 на зворотній стороні поштового конверта, що повернувся на адресу суду, вказано інформацію про залишення 12.09.2020 в абонентській поштовій скриньці адресата повідомлення ф 22.

Разом з цим, оскільки боржник не звертався за отриманням поштового відправлення, таке повернулось на адресу суду у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Суд зауважує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

При цьому, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17).

Як уже зазначалось вище, судовий наказ від 07.09.2020 у справі №914/2242/20 направлявся на юридичну адресу боржника вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 81100, АДРЕСА_1, вул. Крип`якевича, буд. 36. Ця адреса вказана боржником також і у заяві про скасування судового наказу, що додатково підтверджує правильність дій суду щодо відправки поштової кореспонденції за належною адресою одержувача.

Зважаючи на це, а також враховуючи повернення поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, суд дійшов висновку, що ФОП І.В. Балакірєв був належним чином повідомлений про ухвалення судового наказу від 07.09.2020 у справі №914/2242/20.

Слід зауважити, що боржник у даній справі має юридичний статус фізичної особи-підприємця, який засвідчує право на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Здійснюючи підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець повинна бути обізнана про стан своїх господарських справ та виявляти достатній рівень зацікавленості щодо усіх аспектів такої діяльності. Це проявляється, зокрема в отриманні поштових відправлень, які направляються на зареєстровану юридичну адресу фізичної особи-підприємця та про надходження яких вона повідомляється працівниками поштового зв`язку. При цьому, така особа є свідомою того, що усі ризики пов`язані із здійсненням/нездійсненням певних дій покладаються виключно на неї.

Суд зазначає, що повернення відповідного поштового відправлення до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» є результатом свідомого діяння (бездіяльності) ФОП І.В. Балакірєва , тобто, власною волею боржника, реалізованою в ході заняття підприємницькою діяльністю. Нездійснення ним жодних дій спрямованих на отримання поштового відправлення №522, про надходження якого він повідомлявся, призвело до того, що спірний судовий наказ 03.11.2020 набрав законної сили, а встановлений ч. 1 ст. 157 ГПК України процесуальний строк, з огляду на подання заяви про скасування судового наказу 11.08.2022, тобто майже через два роки з дати видачі судового наказу, було пропущено.

Оскільки боржник здійснює підприємницьку діяльність, то зазначені вище негативні наслідки покладаються виключно на нього.

Як зазначає ФОП І.В. Балакірєв , копію судового наказу його представник отримав лише 29.07.2022, а тому відповідна заява подана ним у встановлений процесуальним законом строк.

З цього приводу слід зазначити, що у ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено право кожного на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судовий наказ від 07.09.2020 у справі №914/2242/20 був оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень 08.09.2020.

Суд зауважує, що про ухвалення судового наказу боржник знав ще до 29.07.2022 та міг ознайомитись із таким у Єдиному державному реєстрі судових рішень. На такі висновки наштовхує той факт, що 18.07.2022 ФОП І.В. Балакірєв звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу копії судового наказу у справі №914/2242/20 (вх. №15349/22 від 18.07.2022).

Будучи обізнаним про існування судового наказу, боржник міг до 18.07.2022, у цей же ж день або протягом п`ятнадцяти днів з цього дня звернутись до суду із заявою про скасування судового наказу, однак таких дій не вчинив та звернувся із відповідною заявою аж 11.08.2022, що також свідчить про пропуск процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 157 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 157 ГПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Разом із заявою про скасування судового наказу, боржник подав клопотання (вх. №16959/22 від 11.08.2022), у якому із посиланням на карантинні обмеження обумовлені пандемією коронавірусу, а також введення на усій території України воєнного стану просив поновити строк для подання відповідної заяви.

Проаналізувавши вказані доводи, суд звертає увагу на таке.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

У даній справі підставою для поновлення строку боржник визначає норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020, яким було внесено зміни до процесуальних кодексів щодо продовження процесуальних строків на строк дії карантину.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 №731-ІХ пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України викладено в такій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Закон від 18.06.2020 року №731-ІХ набрав чинності 17.07.2020, а визначений ним двадцятиденний строк закінчився 06.08.2020 (включно). В той же час, як вже зазначалося, судовий наказ було видано після закінчення цих строків, а саме - 07.09.2020.

З огляду на це, посилання боржника на норму Закону№540-ІХ від 30.03.2020 є безпідставними.

Актуальна редакція п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України передбачає, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Сам факт існування певних карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені процесуальним законодавством України.

Оскільки у заяві про поновлення пропущеного строку боржник посилається лише на факт існування карантинних обмежень та не наводить жодних інших обґрунтувань, які б свідчили про об`єктивну неможливість подачі заяви про скасування судового наказу у встановлений строк, то наведена причина пропуску строку не визнається судом поважною.

Відповідні висновки стосуються також посилання на введення на усій території України воєнного стану, адже боржником не доведено тієї обставини, що введення цього стану створило перешкоду у реалізації ним відповідного права у встановлений строк.

Посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про визнання військової агресії окупанта форс-мажорними обставинами суд відхиляє.

З цього приводу в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

Таким чином, загальний лист ТПП від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на пропущення строків щодо оскарження судового наказу (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу, суд також враховує те, що судовий наказ було видано ще у 2020 році, він набрав законної сили, а поновлення такого строку із визначених боржником підстав не буде достатньо виправданим, обґрунтованим та порушуватиме принцип правової визначеності.

Згідно із ч. 2 ст. 158 ГПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Усе викладене вище свідчить про відсутність підстав для поновлення боржнику строку для подання заяви про скасування судового наказу, а отже і про необхідність повернення відповідної заяви із додатками до неї боржнику.

Керуючись ст.ст. 157-158, 234-235, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Балакірєва Івана Васильовича про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу - відмовити.

2. Повернути Фізичній особі-підприємцю Балакірєву Івану Васильовичу заяву про скасування судового наказу і додані до неї документи у справі №914/1856/22.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 243 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі.

Суддя Крупник Р.В.