ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Справа № 915/1624/21

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Табачної О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

розглянувши у підготовчому засіданні справу № 915/1624/21

за позовом фермерського господарства "Кирнасовського",

АДРЕСА_1, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2;

до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034;

e-mail: ;

про визнання права постійного користування земельною ділянкою та скасування наказу від 06.12.2019 року №11309/0/14-19-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою",-

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Кирнасовського" звернулося з позовом від 08.11.2021 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастр) з наступними вимогами:

"1. Визнати недійсним та скасувати наказ від 06.12.2019 року №11309/0/14-19-СГ про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 35,00 га ріллі, надане громадянину ОСОБА_1 , посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії МК №618, зареєстрований в книзі записів державних актів право постійного користування землею 22.03.1995 року, розташовану в межах Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області".

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що на підставі державного акту серії МК № 618 від 22.03.1995 року ОСОБА_2 отримав в постійне користування земельну ділянку, і створив та зареєстрував підприємство позивача - фермерське господарство "Кирнасовського ". В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, видано наказ №11309/0/14-19-СГ від 06.12.2019 року "Про припинення права користування земельною ділянкою". Даний наказ позивач вважає незаконним, та таким, що порушує його права, як постійного землекористувача земельної ділянки, зазначеної в державному акті серії МК № 618 від 22.03.1995 року, оскільки з моменту створення фермерського господарства " Кирнасовського ", таким постійним землекористувачем, на думку позивача, є саме він, тобто фермерське господарство "Кирнасовського ".

Крім того, позивач просить про стягнення грошових коштів на відшкодування судових витрат, зокрема, з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою від 15.11.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження.

ГУ Держгеокадастру у відзиві від 23.11.2021 № 9-14-0.6-7164/2-21, та наданих запереченнях від 10.12.2021 № 9-14-0.6-7561/2-21, позов не визнав, вважаючи його безпідставним, а спірний наказ таким, що винесений з дотриманням вимог законодавства, а саме зокрема, що після смерті ОСОБА_3 земельна ділянка не зареєстрована за СФГ Кірнасовського; оскаржуваний наказ не припинення право постійного користування земельною ділянкою, а лише упорядковує земельно - облікові дані щодо земельної ділянки, право на яку припинилось після смерті постійного землекористувача; позивачем не зазначено наслідків для породжує наказ для СФГ.

Ухвалою суду від 09.01.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті.

Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце проведення судового засідання, представники не явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

На підставі рішення Кривоозерської районної ради Миколаївської області від 17 березня 1995 року № 14 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 35,0 га ріллі, розташовану на території Бурилівської сільської ради району Миколаївської області, для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі вказаного рішення Кривоозерської районної ради Миколаївської області ОСОБА_1 видано державний акт від 22.03.1995 року Серії МК № 618, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 87.

З метою використання земельної ділянки за цільовим призначенням - ведення селянського (фермерського) господарства - зазначена земельна ділянка була передана громадянину України ОСОБА_1 до створеного селянського фермерського господарства "Кирнасовського", що підтверджується відповідними статутними документами ФГ "Кирнасовського ".

Спірним наказом від 06.12.2019 року 11309/0/14-19-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою" вирішено припинити право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 35,00 га, яка розташована в межах території Бурилівської сільської ради району Миколаївської області на підставі державного акту на право постійного користування землею від 22.03.1995 року Серії МК № 618. Земельну ділянку загальною площею 35,00 га віднесено до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Бурилівської сільської ради району Миколаївської області.

Суд відхиляє доводи відповідача, що позивач унаслідок смерті ОСОБА_1 втратив право постійного користування земельною ділянкою, наданою за актом, на який як на правову підставу землекористування посилається ФГ "Кирнасовського", до моменту реєстрації, а також не зареєстровано дану земельну ділянку.

За твердженнями позивача, не спростованими ГУ Держгеокадастр, ФГ "Кирнасовського" створено ОСОБА_1 (голова фермерського господарства) для ведення селянського (фермерського) господарства, до якого у свою чергу переходять обов`язки землекористувача земельної ділянки з дня його державної реєстрації (набуває статусу юридичної особи), а не громадянину ( ОСОБА_1 ), який виступає представником фермерського господарства, котрому і надано у постійне користування 35,00 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована в межах території Бурилівської сільської ради району Миколаївської області згідно з вказаним вище актом від 22.03.1995 року Серії МК № 618 (постанова Великої палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 922/989/18).

Суд визнає ці твердження позивача обґрунтованими.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).

Земельним законодавством визначалося, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України).

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 ЗК України в ред. від 25.10.2001).

Отже, законодавством, чинним на момент винесення відповідачем спірного рішення, визначено право постійного землекористування безстроковим, на відміну від оренди. Таке право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України. Ними є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (ст. 141 ЗК України в ред. від 18.12.2017).

Спірний наказ ГУ Держгеокадастр не містить посилання на жодну із наведених вище у законі підстав.

З урахуванням вищевикладеного, суд також відхиляє твердження ГУ Держгеокадастр про те, що спірний наказ не стосується юридичної особи.

Суд визнає, що позивачем доведено його право постійного користування земельною ділянкою за вказаним вище актом про постійне користування землею від 22.03.1995; що спірний наказ від 06.12.2019 року №11309/0/14-19-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою" не оснований на вимогах законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Так як спірний наказ відповідача прийнято всупереч законодавству, є незаконним і порушує права ФГ "Кирнасовського" як належного землекористувача, то вимоги про його визнання недійсним та скасування є обґрунтованими.

Отже, позов ФГ "Кирнасовського" належить задовольнити повністю.

У відповідності із ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фермерського господарства "Кирнасовського" задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №11309/0/14-19-СГ від 06.12.2019 року про припинення права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 35,00 га ріллі, надане громадянину ОСОБА_1 , посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії МК №618, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 22.03.1995 року, розташовану в межах Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 18.08.2022 (після відновлення розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 №41 територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області) .

Суддя С.М.Коваль.