РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2022Справа № 910/3808/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Благодійного фонду морського транспорту ("Мортранс") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіка Україна" про стягнення 283 852,97 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 244 500 грн. попередньої оплати, 24 450 грн. штрафу, 5 760,82 грн. пені, 9 043,15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 99 грн. безпідставно набутих коштів за договором поставки № 10/76 від 14.03.2022 року на підставі ст. ст. 526, 530, 536, 549, 610, 655, 662, 663, 664, 693, 712, 1212 ЦК України та ст. ст. 20, 193, 230, 231, 265 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачем разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2022 року позивачеві відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від учасників справи у встановлений законом строк не надано.

Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металіка Україна" (постачальник) та Благодійним фондом морського транспорту "Мортранс" (покупець) укладено договір поставки № 10/76 від 14.03.2022 року (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується на умовах даного договору поставити товар відповідно до специфікації до даного договору (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором та специфікацією до договору, згідно рахунку - фактури (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору погоджено, що найменування, кількість та асортимент товару визначається специфікацією.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість товару визначається постачальником в рахунку - фактурі та специфікації до даного договору.

Відповідно до п. 3.3.1 договору товар має бути поставлений постачальником протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання попередньої оплати. Постачальник своїми силами поставляє товар покупцю за наступними адресами: Україна, Миколаївська область, м. Вознесенськ та на адресу: Україна, м. Одеса, Гагарінське плато 5-Б, прим. 1.

Доставка товару здійснюється автотранспортом постачальника на об`єкти, визначені в п. 3.1.1 даного договору.

Пунктами 3.2, 3.3 договору обумовлено, що товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту передачі товару безпосередньо покупцю або повноважному представнику покупця відповідно до накладної. Факт передачі товару підтверджується видатковою накладною, підписаною представником покупця.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що відповідно до п. 2.1 договору визначено наступні умови оплати в розмірі 100% від загальної вартості товару, вказаної у відповідній специфікації, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання специфікації до договору.

Пунктом 6.2. договору обумовлено, що керуючись ст. 693 ЦК України сторони домовились, що якщо постачальник, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти в розмірі 30% річних відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня одержання суми попередньої оплати від покупця, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх закінчення. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, що мали місце під час дії договору (п. 9.1 договору).

Доказів припинення дії договору матеріали справи не містять.

На виконання умов договору, сторони погодили специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору), в якій визначили асортимент, кількість та ціну товару, який відповідач зобов`язувався поставити позивачу, загальна вартість такого товару відповідно до специфікації становила 244 500 грн.

Поясненнями позивача, які викладені у позовній заяві, а також наявними в матеріалах справи рахунком на оплату № 1025 від 14.03.2022 року на суму 244 599 грн. та платіжним дорученням № 996 від 14.03.2022 року на суму 244 599 грн. підтверджується факт оплати позивачем на рахунок відповідача коштів у розмірі 244 599 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання здійснивши попередню оплату відповідно до умов п. 4.1 договору та специфікації до договору, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з передачі товару у власність позивача або повернення попередньої оплати у розмірі 244 500 грн.

Доказів поставки товару позивачу на суму 244 500 грн. або доказів повернення вказаної суми коштів відповідачем до суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, тому позовні вимоги про стягнення 244 500 грн. суми попередньої оплати є обґрунтованими та позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 99 грн., які складають різницю між фактично сплаченою позивачем сумою коштів (244 599 грн.) та розміром попередньої оплати за специфікацією (244 500 грн.), як безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.08.2021 року у справі № 913/371/20.

В даному випадку з 244 599 грн. перерахованих позивачем на користь відповідача коштів, 244 500 грн охоплюються ціною укладеного між сторонами договору з урахуванням специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною, тобто наявними між сторонами договірними відносинами. Решта перерахованих позивачем коштів у сумі 99 грн є переплатою понад визначену у договорі суму, а тому не може вважатися такою, що здійснена на підставі вказаного договору.

Доказів наявності правових підстав набуття відповідачем грошових коштів у сумі 99 грн. до матеріалів справи не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 99 грн. є обґрунтованою та позов в цій частині також підлягає задоволенню.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 760,82 грн. пені за умовами п. 6.1 договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з п. 6.1 договору у випадку порушення постачальником строків поставки товару, відповідно до п. 3.1.1 даного договору, постачальник виплачує покупцю неустойку, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення. У випадку порушення строку поставки більш ніж на 2 календарних дні постачальник додатково сплачує покупцю штраф в розмірі 10% від вартості не поставленого товару.

Позовні вимоги в частині стягнення пені також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штраф у розмірі 24 450 грн. на підставі п. 6.1 договору.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафу також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

До того ж, позивачем на підставі п. 6.2 договору нараховано відповідачу 30% річних у розмірі 9 043,15 грн.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 9 043,15 грн. 30 % річних на підставі умов п. 6.2 договору підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов договору та вимог закону.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіка Україна" (01030, м. Київ, вул. Хмельницького Богдана (Шевченківський р-н), 19-21, офіс 76; код 43819082) на користь Благодійного фонду морського транспорту ("Мортранс") (65009, Одеська обл., м. Одеса, Гагарінське плато, 5-Б, приміщення 1; код 26045907) 244 500 (двісті сорок чотири тисячі п`ятсот) грн. попередньої оплати, 24 450 (двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят) грн. штрафу, 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 82 коп. пені, 9 043 (дев`ять тисяч сорок три) грн. 15 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами, 99 (дев`яносто дев`ять) грн. безпідставно набутих коштів та 4 257 (чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) грн. 79 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна