РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2022Справа № 910/21550/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/21550/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до 1. Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА»

2. Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом № Ф/372/377/21 від 23.12.2021 року до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» (відповідач-1), Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» «Київський облавтодор» (відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 67 430,00 грн., з них: 14 255,00 грн. (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень) - з відповідача-1 та 53 175,00 грн. (п`ятдесят три тисячі сто сімдесят п`ять гривень) - з відповідача-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 від 01.12.2021 року до позивача перейшло право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.01.2021 року у розмірі 67 430,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/21550/21, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 341 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 року у справі № 910/21550/21 вручено уповноваженому представнику відповідача-1 - 24.01.2022 року.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 350 ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2022 року у справі № 910/21550/21 вручено уповноваженому представнику відповідача-2 - 20.01.2022 року.

Тобто, строк для надання відповідачем-2 відзиву на позовну заяву до 04.02.2022 року (включно), а відповідачем-1 - до 08.02.2022 року (включно).

На адресу суду від відповідачів відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачі так і не скористалися наданими їм процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд розглядає дану справу з перевищенням встановленого ст. 248 Господарського процесуального кодексу України строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2021 року близько 16:50 на автодорозі Н-01 35 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Власником автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , а власником автомобіля «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 - ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 05.02.2021 року у справі № 372/377/21 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3. (б), п. 10.1. Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 03.02.2021 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок пошкодження у ДТП становить 276 675,00 грн.

Згідно зі звітом № 113/03-21 про оцінку транспортного засобу автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 від 09.03.2021 року ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 98 000,00 грн.

Відносини між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «АСКА», як страховиком та власником автомобіля «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4804505.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн та франшизу у розмірі 2000,00 грн.

Позивач вказує, що за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «УСК «АСКА» було виплачено страхове відшкодування лише у розмірі 115 745,00 грн.

За розрахунками позивача, розмір невиплаченого ПАТ «УСК «АСКА» страхового відшкодування становить 14 255,00 грн.

20.10.2021 року ОСОБА_2 звернувся до ДП «Київський облавтодор» із заявою про виплату різниці страхового відшкодування у розмірі 62 930,00 грн. за завдану ОСОБА_1 шкоду в результаті ДТП під час виконання трудових обов`язків.

Факт того, що ОСОБА_1 був працівником ДП «Київський облавтодор» і на момент ДТП знаходився під час виконання своїх трудових обов`язків, відповідачем-2 не спростовано.

За приписами ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини щодо перебування ОСОБА_1 в момент ДТП при виконанні своїх трудових обов`язків (як працівника ДП «Київський облавтодор») відповідачем-2 не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в силу положень ст.ст. 1172, 1194 Цивільного кодексу України у відповідача-2 виник обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченою ПАТ «УСК «АСКА» сумою страхового відшкодування за полісом № АР/4804505.

01.12.2021 року між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.01.2021 року близько 16 год. 50 хв. на автодорозі Н-01 35 км, за участю автомобіля «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який працював в ДП «Київський облавтодор» та був застрахований в ПАТ «УСК «АСКА».

Відповідно до п. 2.2. договору загальний розмір заборгованості боржника/-ів, право вимоги до якої відступається згідно цього договору становить 67 430,00 грн., що являє собою розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_3 , який на момент ДТП належав ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514, 516 Цивільного кодексу України закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 від 01.12.2021 року, позивач - ФОП Попов В.Є. набув права грошової вимоги до боржників, відповідальних за збитки, завдані внаслідок ДТП, яка мала місце 31.01.2021 року на автодорозі Н-01 35 км.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 01/12/2021 від 01.12.2021 року він набув право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.01.2021 року у розмірі 67 430,00 грн.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В силу пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як встановлено судом, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ «УАСК «АСКА» згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4804505.

За змістом інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 31.01.2021 року, яка була надана Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн та франшизу у розмірі 2000,00 грн.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем-1, за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «УАСК «АСКА» було виплачено страхове відшкодування лише у розмірі 115 745,00 грн.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виходячи зі встановленого полісом № АР/4804505 ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну (130 000,00 грн.) і франшизи в сумі - 2000,00 грн., суд дійшов висновку, що обгрунтованим є розмір невиплаченого ПАТ «УАСК «АСКА» страхового відшкодування, що становить 12 255,00 грн. (130 000, 00 грн. - 115 745,00 грн. - 2000,00 грн.).

Враховуючи те, що полісом № АР/4804505 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн. та франшизу у розмірі 2000,00 грн., з огляду на те, що ПАТ «УАСК «АСКА» не покрито страхове відшкодування в повному обсязі, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача-1 підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 12 255,00 грн.

Положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, з аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі № 910/14685/17 від 05.05.2018 року.

Таким чином, з урахуванням правової позиції, визначеної Верховним Судом, можна констатувати, що для застосування ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України необхідно дотримання наступних умов: 1) особа, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має перебувати у трудових відносинах з власником транспортного засобу на підставі трудового договору або контракту; 2) роботодавець особи, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіти таким транспортним засобом; 3) особа, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має виконувати свої трудові (службові) обов`язки в момент вчинення такої дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент вчинення спірної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , який керував автомобілем «КРАЗ 65055», державний номерний знак НОМЕР_2 і якого визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, перебував у трудових відносинах з ДП «Київський облавтодор». Вказаний факт не заперечувався та не спростовується відповідачем-2.

Таким чином, з огляду на встановлений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення під час виконання службових обов`язків, враховуючи що відповідач-2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 , а до позивача перейшло право вимоги, яке власник автомобіля "Ford", державний номерний знак НОМЕР_1 мав до особи, відповідальної за завдані збитки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича до Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» підлягають задоволенню у розмірі 53 175,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів: 412,56 грн. - на відповідача-1 та 1790,11 грн. - на відповідача-2.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 7800,00 грн.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, 02.11.2020 року у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 року у справі № 923/1121/17.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач надав наступні докази:

- договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, укладений між ФОП Поповим В.Є. та адвокатом Самойленком П.М.;

- додаткову угоду № 1 від 03.12.2021 року до договору (акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги), у якій сторони погодили перелік послуг правничої допомоги та їх вартість на загальну суму 7800,00 грн.;

- довіреність від 29.01.2019 року, видану адвокату Самойленку П.М. на представництво ФОП Попова В.Є. у суді;

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6314 від 24.01.2019 року;

- платіжне доручення № Р24АС3766 від 03.12.2021 року.

Від Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» та Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених витрат не надходило.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи. Тому з огляду на часткове задоволення позову та зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідачів підлягають судові витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 1417,60 грн. - з відповідача-1 та 6151,05 грн. - з відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "АСКА" (ідентифікаційний код 13490997, адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти: страхового відшкодування - 12 255,00 грн. (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень), витрати на правничу допомогу - 1417,60 грн. (одна тисяча чотириста сімнадцять гривень 60 копійок) та судовий збір - 412,56 грн. (чотириста дванадцять гривень 56 копійок).

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (ідентифікаційний код 03445665, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти: страхового відшкодування - 53 175,00 грн. (п`ятдесят три тисячі сто сімдесят п`ять гривень), витрати на правничу допомогу - 6151,05 грн. (шість тисяч сто п`ятдесят одна гривня 05 копійок) та судовий збір - 1790,11 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто гривень 11 копійок).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 23.08.2022р.

Суддя О.В. Котков