ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/168/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.,

секретар судового засідання: Шимон О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мазур О.Ю. - юрист, довіреність від 31.01.2022 (в режимі

відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Конекс"

до Комунального підприємства "Фармація" Житомирської міської ради

про стягнення 739518,17 грн

Процесуальні дії по справі.

Приватне підприємство "Конекс" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства "Фармація" Житомирської міської ради про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №335-КС від 17.10.2017, у розмірі 712434,79 грн, з яких: 537000,00 грн основного боргу, 97027,81 грн пені, 59123,70 грн інфляційних втрат, 19283,28 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №-335-КС від 17.10.2017 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду від 23.02.2022 позовну заяву ПП "Конекс" залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених недоліків.

09.03.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява вих.№02-215 від 04.03.2022, у якій останній зазначив, що 04.03.2022 на виконання вимог ухвали суду надіслав заяву про усунення недоліків з доданими до неї документами, та повідомив про можливу затримку доставки поштового відправлення на невизначений термін у зв`язку з введеним в Україні воєнним станом, просив не постановляти ухвалу про повернення позовної заяви передчасно (т.2, а.с.173-175).

15.03.2022 на поштову адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків вих.№02-214 від 04.03.202. До заяви додано уточнену позовну заяву з обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються; копію видаткової накладної №374498 від 21.08.2020; платіжне доручення №2493 від 03.03.2022 про доплату судового збору на суму 406,24 грн та докази надіслання їх копій відповідачу (т.2, а.с.176-194).

Згідно позовної заяви (уточненої) вих.№02-213 від 04.03.2022, позивач просив стягнути на його користь з Комунального підприємства "Фармація" Житомирської міської ради заборгованість у розмірі 739518,17 грн, яка виникла на підставі договору поставки №-335-КС від 17.10.2017, та складається з 537000,00 грн основного боргу, 104121,47 грн пені, 77344,80 грн інфляційних втрат, 21051,90 грн 3% річних. Розгляд справи просив проводити в порядку спрощеного позовного провадження (т.2, а.с.177-182).

Ухвалою суду від 21.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.03.2022 призначено підготовче засідання на 17.05.2022 в режимі відеоконференції (з урахуванням ухвали суду від 09.05.2022).

25.03.2022 та 02.05.2022 до суду від відповідача надійшли клопотання №58 від 25.03.2022 і №70 від 29.04.2022 про перенесення розгляду справи та надання відзиву по цій справі після закінчення воєнного стану (т.2, а.с.200-201, 202, 212-213).

Ухвалою суду від 17.05.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 15.06.2022, постановлено сторонам провести звірку розрахунків, розгорнутий акт звірки надати суду.

23.05.2022 на виконання вимог вказаної ухвали суду від позивача надійшла заява від 19.05.2022 вих. №02-340 про долучення до справи акта звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 17.10.2017 по 19.05.2022, підписаного зі сторони позивача (т.2, а.с.218-244).

23.05.2022 електронною поштою та 25.05.2022 через загальний відділ (канцелярію) суду від відповідача надійшло клопотання від 24.05.2022 вих.№78 про відкладення розгляду справи та надання відзиву після закінчення воєнного стану (т.2, а.с.217, 245-246).

Ухвалою суду від 15.06.2022 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача від 24.05.2022 вих. №78; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2022 відкладено розгляд справи по суті на 15.08.2022 в режимі відеоконференції (з урахуванням ухвали від 09.08.2022).

05.08.2022 на адресу суду від позивача надійшли пояснення вих.№02-561 від 02.08.2022 щодо черговості погашення заборгованості відповідача (т.3, а.с.14-18).

Відповідач уповноваженого представника у засідання не направив, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно і належним чином (т. 3, а.с. 23), процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Таким чином суд вжив усі залежні від нього заходи для належного та своєчасного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. При цьому явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка останнього та неподання ним відзиву на позовну заяву не перешкоджають розгляду справи за наявними матеріалами, внаслідок чого суд розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній документами, згідно з приписами ч.2 ст.178 та ст.202 ГПК України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги за предметом та підставами позову, надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити позов у повному обсязі.

15.08.2022 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №-335-КС від 17.10.2017 в частині оплати поставленого товару.

Оскільки відповідач у добровільному порядку взяті на себе зобов`язання повністю не виконав, позивач змушений був звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача 537000,00 грн основного боргу, 104121,47 грн пені, 77344,80 грн інфляційних втрат, 21051,90 грн 3% річних (т.2, а.с.177-182).

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до суду не подав, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин не повідомив, контррозрахунку не надав. Водночас у клопотаннях про відкладення підготовчих засідань зазначив, що підприємство має форс-мажорні обставини у зв`язку з військовою агресією рф проти України (т.2, а.с.200-201, 202, 212-213, 217, 245-246).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.10.2017 між Приватним підприємством "Конекс" (далі - постачальник, продавець) та Комунальним підприємством "Фармація" Житомирської міської ради (далі - покупець) укладено договір поставки №-335-КС (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його (т.1, а.с.15-21).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 договору, партією товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невід`ємною частиною договору. Кількість, асортимент кожної партії товару визначається у замовленнях покупця, прийнятих до виконання постачальником, та визначається в супроводжуючих документах (накладних), які є невід`ємною частиною даного договору та підписані уповноваженими представниками сторін.

У розділі 2 договору сторони погодили ціну, порядок розрахунків і загальну суму договору.

Так, за п.2.1 договору, ціна товару визначається постачальником в гривнях, є договірною та фіксується в накладних на кожну партію, які є невід`ємною частиною даного договору (п.2.1 договору).

Розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту поставки (п.2.2 договору).

Загальна сума договору складається із сум, зазначених в накладних, якими оформлюється прийом-передача товару, поставленого на підставі даного договору (п.2.6 договору).

Згідно з п.3.5 договору, датою отримання товару вважається дата підписання уповноваженою особою покупця видаткової накладної, а також товарно-транспортної накладної при наявності.

Умови щодо прийому - передачі товару визначено сторонами у розділі 5 договору.

Відповідальність сторін за порушення зобов`язання передбачена розділом 6 договору. Зокрема, п.6.3 встановлено, що у разі прострочки виконання зобов`язання по сплаті вартості товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також 1% від суми боргу за кожний день прострочки платежу, що є оплатою за користування чужими грошовими коштами (в порядку ст.ст.536, 625 ЦК України).

У випадку несплати покупцем повної вартості товару в строк більше, ніж на 20 календарних днів, вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від сплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника, крім установленого в п.6.2 даного договору, штраф на користь постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару (п.6.4 договору).

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється у відповідності до строків позовної давності, визначених ЦК України, без застосування ч.6 ст.232 ГК України (п.6.8 договору).

Відповідно до п.6.5 договору, у випадку неможливості здійснення покупцем повного розрахунку за отриманий товар, сторони домовились здійснити повернення неоплачених залишків товару постачальника по цінах згідно з накладними, якими було оформлено прийом-передачу товару або здійснити передачу постачальнику належного покупцеві на праві власності майна відповідної вартості. Повернення товару та передача майна проводяться у передбаченому законодавством порядку та оформляються відповідними документами. Поверненню підлягає лише товар, що відповідає всім вимогам якості, пакування, маркування та строк реалізації якого не закінчився.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах ще на один календарний рік, без обмеження кількості таких пролонгацій. Зазначена процедура пролонгації терміну дії повторюється у кожному випадку збігу строку дії договору та не вимагає укладення додаткових угод до договору (п.п.7.1, 7.2 договору).

Також сторони погодили, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили, яка не залежить від волі сторін, контролювати чи запобігти виникнення яких, використовуючи розумні засоби застереження, вони не змогли), а саме: війн, військових дій всіх видів, блокад, пожеж, землетрусів, повені та інших стихійних лих подібного характеру, які знаходяться поза межами розумного контролю сторін та які впливають на виконання сторонами зобов`язань за цим договором, строки виконання таких зобов`язань продовжуються на строк дії зазначених обставин, якщо вони значною мірою впливають на виконання в належний строк всього договору чи тієї його окремої частини, яка підлягає виконанню після настання форс-мажорних обставин (п.8.1 договору).

Водночас п.8.5 договору передбачено, що жодна із сторін не звільняється від відповідальності за прострочення виконання, яке було допущено до настання форс-мажорних обставин.

На виконання умов вказаного договору №-335-КС від 17.10.2017 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 10287369,63 грн.

Відповідач зі свого боку здійснив оплату товару частково на суму 9711023,71 грн, про що свідчить виписка від 04.02.2022 вих.№Д1-Б147/75, видана начальником Базового відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль», про надходження коштів на рахунок позивача від КП «Фармація» Житомирської міської ради за період з 17.10.2017 по 03.02.2022 (т.1, а.с.22-30).

Окрім часткового проведення розрахунків, відповідачем було повернуто товар на загальну суму 39345,92 грн, що підтверджується накладними на повернення постачальнику (прихідними накладними) (т.2, а.с.19-164).

Таким чином, за розрахунком позивача, непогашеною залишилась заборгованість відповідача на суму 537000,00 грн основного боргу за наявними у справі видатковими накладними (т.1: а.с.58-249, т.2: а.с.1-18, 191).

До матеріалів справи також долучено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 станом на 23.12.2021, підписаний обома сторонами, за яким на 01.11.2021 заборгованість відповідача складає 537000,00 грн (т.1, а.с.31), та розгорнутий акт звірки взаєморозрахунків за період з 17.10.2017 по 19.05.2022 станом на 19.05.2022, який зі сторони відповідача не підписано (т.2, а.с.219-240).

З метою роз`яснення порядку черговості погашень заборгованості відповідача позивачем долучено лист КП «Фармація» Житомирської міської ради від 27.01.2021 №12, у якому останній просив, зокрема, зарахувати останні та наступні погашення заборгованості як часткову оплату за поставки лікарських засобів та виробів медичного призначення у 2020 році з огляду на затверджений фінансовий план на 2021 рік; зазначив, що згідно акта звірки від 31.12.2020 існує борг у сумі 625000,00 грн, а при щомісячному виконанні плану, розпочинаючи з лютого 2021 року, відповідач гарантує погашення боргу в сумі 35000,00 щомісяця (т.3, а.с.16-17).

Тому, як вбачається із пояснень позивача вих.№02-561 від 02.08.2022, було здійснено повне зарахування заборгованості відповідача за останню поставку (07.11.2020), а наступні погашення заборгованості - як часткову оплату за інші поставки лікарських засобів та виробів медичного призначення у 2020 році (т.3, а.с.14-15).

У подальшому через невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару у повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, згідно зі ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), є господарський договір.

Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з положеннями ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Укладений між сторонами договір №-335-КС від 17.10.2017 за своєю правовою природою є договором поставки.

Доказів розірвання, припинення чи визнання недійсним вказаного договору сторонами не надано.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Пунктом 2.2 договору поставки №-335-КС від 17.10.2017 передбачено, що розрахунок за поставлений по даному договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, отриманого за спірними видатковими накладними від 21.08.2020, закінчився 21.09.2020, видатковими накладними від 29.08.2020 - 29.09.2020, видатковими накладними від 11.09.2020 - 12.10.2020, видатковими накладними від 23.09.2020 - 24.10.2020, видатковими накладними від 07.10.2020 - 07.11.2020, видатковими накладними від 21.10.2020 - 21.11.2020.

Згідно зі ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до приписів ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За висновками суду, позивач довів факт неналежного виконання відповідачем його обов`язку з оплати товару за договором поставки №-335-КС від 17.10.2017, а наявність боргу в сумі 537000,00 грн підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідач станом на дату розгляду справи заявлених до нього вимог не спростував, доказів оплати боргу у повному обсязі не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 537000,00 грн основного боргу є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Разом із тим, у зв`язку з нерегулярним і частковим виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань позивач просив стягнути з останнього 104121,47 грн пені, 77344,80 грн інфляційних втрат та 21051,90 грн 3% річних.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України та ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1 ст.216 ГК України).

У сфері господарювання, згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вже зазначалося вище, п.6.3 договору поставки №-335-КС від 17.10.2017 встановлено, що у разі прострочки виконання зобов`язання по сплаті вартості товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також 1% від суми боргу за кожний день прострочки платежу, що є оплатою за користування чужими грошовими коштами (в порядку ст.ст.536, 625 ЦК України).

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється у відповідності до строків позовної давності, визначених ЦК України, без застосування ч.6 ст.232 ГК України (п.6.8 договору).

Згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачено ст.549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

За змістом параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Отже розмір погодженої сторонами у п.6.3 договору поставки штрафної санкції, обрахованої у відсотковому розмірі за кожен день прострочення, відповідає поняттю пені.

Крім того, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У даному випадку за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.09.2020 по 03.02.2022 на суму 83383,35 грн, за період з 29.09.2020 по 03.02.2022 на суму 109662,64, за період з 12.10.2020 по 03.02.2022 на суму 131002,90 грн, за період з 24.10.2020 по 03.02.2022 на суму 132179,89 грн, за період з 07.11.2020 по 03.02.2022 на суму 9162,26 грн, за період з 21.11.2020 по 03.02.2022 на суму 71608,96 грн. Загальний розмір пені за вказані періоди, за розрахунком позивача, складає 104121,47 грн (т.2, а.с.184-190).

Здійснивши власний перерахунок пені за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд дійшов висновку, що правомірною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 104084,53 грн; в частині стягнення 36,94 грн пені слід відмовити за безпідставністю нарахування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Як вбачається з розрахунку позивача, останній здійснив нарахування 21051,90 грн 3% річних та 77344,80 грн інфляційних втрат за періоди з 21.09.2020 по 03.02.2022, з 29.09.2020 по 03.02.2022, з 12.10.2020 по 03.02.2022, з 24.10.2020 по 03.02.2022, з 07.11.2020 по 03.02.2022, з 21.11.2020 по 03.02.2022 на підставі положень ст.625 ГПК України (т.2, а.с.184-190).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши власний перерахунок за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд встановив, що стягненню з відповідача підлягають 21052,05 грн 3% річних (тобто сума більша, ніж заявлена у позові) та інфляційних втрат в сумі 77343,15 грн із заявлених 77344,80 грн.

Таким чином, з огляду на положення ч.1 ст.14 та ч.2 ст.237 ГПК України, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у заявленій ним сумі 21051,90 грн та інфляційних втрат у сумі 77343,15 грн; щодо стягнення решти інфляційних втрат у сумі 1,65 грн суд відмовляє.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши з огляду на положення ст.ст.74, 75-79, 86 ГПК України наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 537000,00 грн основного боргу, 104084,53 грн пені, 77343,15 грн інфляційних втрат, 21051,90 грн 3% річних, в решті позову щодо стягнення 36,94 грн пені та 1,65 грн інфляційних втрат - відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Фармація" Житомирської міської ради (вул. Київська, буд. 19/2, м. Житомир, Житомирська обл., 10014, ) на користь Приватного підприємства "Конекс" (вул. Київська, буд. 136-Г, м. Вінниця, Вінницька обл., 21022, ) 537000,00 грн основного боргу, 104084,53 грн пені, 77343,15 грн інфляційних втрат, 21051,90 грн 3% річних та 11092,19 грн судового збору.

3. У задоволенні 36,94 грн пені та 1,65 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.08.22

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу; 2 - позивачу (рек.) 3 - відповідачу (рек.) та на ел.пошту: