ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022м. ХарківСправа № 922/5257/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

секретар судового засідання Гаврильєв О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (69035, м. Запоріжжя, вул. Брянська, 15, оф. 25, , поштова адреса - 69002, м. Запоріжжя, а/с 6823)
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, )
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача Карабак Валерія Андріївна (в режимі відеоконференції)

відповідача Шевцов Олександр Михайлович (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" (Позивач) про зобов`язання ДП "ХКБ з машинобудування імені О.О. Морозова" (Відповідач) прийняти від товар відповідно до специфікації - додатку 1 до договору поставки №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020 р., в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31.12.2021 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/5257/21 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 05.01.2022 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. № 2028 від 28.01.2022), в якому він заперечує проти позову, зазначаючи, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки, саме Відповідач формує заявку на відповідну партію товару, а загальна кількість товару та ціна Договору визначена у специфікації, є лише максимально можливою, але не остаточною.

Позивачем відповідь на відзив (вх. №3063 від 08.02.2022) в якій він не погоджується з запереченнями Відповідача та вважає, що умовами договору не передбачено право Відповідача в односторонньому порядку зменшити суму договору.

Ухвалою суду від 16.02.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 14.03.2022.

14 березня 2022 року судове засідання у справі № 922/5257/21 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, постійними обстрілами міста Харкова ворожими військами та веденням активних бойових дій на території Харківської області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Після відновлення можливості роботи суду та встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду", судом було призначено судове засідання у справі на 25.07.2022 в якому оголошено перерву до 17.08.2022.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримує вимоги, викладені в позовній заяві, зазначає що ним подані всі докази в обґрунтування власної правової позиції у спорі по даній справі, також вказав, що загальний розмір витрат позивача на правничу допомогу склав 19 000,00 грн.

Представник Відповідача заперечує проти позову, зазначає що Відповідачем подані всі докази в обґрунтування власної правової позиції у спорі по даній справі.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 17.08.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» (позивач) та Державним підприємством «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова» (відповідач) було укладено Договір поставки №1488- 2-ХКБМ від 03.11.2020 року (далі-Договір).

Спірний Договір укладено за результатами закупівлі на майданчику "Ргоzorrо" №UА-2020-09-26-000353-а.

Згідно з п.п.1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов`язується партіями, відповідно до заявок Покупця, поставляти продукцію у власність Електричні компоненти (вилка, розетка, роз`єм), найменування, кількість та ціна якого визначається згідно Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору Партією Товару за Договором є кількість і асортимент Товару, що визначені кожною окремою заявкою Покупця за цим Договором (далі - Заявка, форма наведена у Додатку № 2). Замовлення Покупцем Товару (партії Товару) здійснюється шляхом надання Заявки Постачальнику електронним листом на адресу: grupin18(5)gmail.com.

Згідно з п. 2.1. Договору Загальна сума договору складає: 441 600,00 грн. (чотириста сорок одна тисяча шістсот гривень, 00 копійок) у т.ч. ПДВ 20 %: 73 600,00 грн (сімдесят три тисячі шістсот гривень 00 коп.).

Ціна за одиницю Товару зазначається в Специфікації та включає у себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. Ціна Товару визначається в національній валюті України.

Також, між сторонами було підписано відповідну Специфікацію - Додаток 1 до Договору поставки №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020 року, згідно з якою визначено повний перелік товару, який повинен бути поставлений за Договором та загальну вартість такого товару.

Згідно п. 6. Специфікації, періодичність поставок: відповідно до Заявок покупця.

Згідно п. 7 Специфікації, постачальник зобов`язаний поставити на склад Замовника першу партію товару у строк, визначений у заявці покупця, але не більше ніж 2 робочі дні, після отримання заявки. Наступні партії товару зобов`язаний поставити на склад Замовника у строк, визначений у заявці покупця але не більше ніж 15 календарних днів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем як Покупцем було направлено на електронну поштову адресу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» заявку на придбання ТРП №1 за Договором №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020, згідно якої Відповідач просив поставити певні товари у визначеній даною заявкою кількості, а саме товари на суму 180 226,80 грн. з ПДВ.

На виконання умов Договору, ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» поставило на адресу Відповідача товар згідно видаткової накладної №0000956 від 22.12.2020 року на суму 135 737,9 грн. та згідно видаткової накладної №0000962 від 28.12.2020 року на суму 43127,84 грн., згідно видаткової накладної №0000020 від 15.01.2021 року на суму 1360,99 грн. Тобто, разом Товариство поставило Відповідачу товарів на суму 180 226,80 грн. (весь розмір заявки Відповідача)

Підставою звернення до суду з позовом, як вказує позивач, стало те, що з моменту укладення договору і набуття сторонами взаємних прав та обов`язків. Відповідачем досі не було направлено Позивачу заявку на поставку решти товару, визначеного у Специфікації №1, а саме товару на суму 261 373,20 грн з ПДВ. (441 600.00 грн. (сума Договору - 180 226.80 грн. (сума товару згідно єдиної заявки Відповідача) = 261 373.20 грн.)

Тобто, від Відповідача не отримано заявку на поставку товару:

- Вилка 2РМГ22Б10Ш1Е2 ГЕО364.140ТУ у кількості 19 шт.

- Вилка 2РМДТ18БПН4Ш5В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 28 шт.

- Вилка 2РМДТЗЗКПЭ32Ш5В1В ГЕ0364.126ТУ у кількості 14 шт.

- Вилка 2РМТ22КПЭ10Ш1В1В ГЕ0.364 126ТУ у кількості 13 шт.

- Вилка 2РТТ16БПЭЗШ2В ГЕО.364.120ТУ у кількості 10 шт.

- Вилка 2РТТ16КПЭ2ШЗВ ГЕО.364.12ОТУ у кількості 8 шт.

- Вилка 2РТТЗ2КПЭ12Ш1.6В ГЕО.364.120ТУ у кількості 20 шт.

- Вилка 2РТТ40КПЭ14Ш22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 18 шт

- Вилка 2РТТ40КУЭ14Ш22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 11 шт.

- Розетка 2РМТ22КПН10Г1В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 10 шт.

- Розетка 2РМТ22КУЭ4ГЗВ1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 58 шт.

- Розетка 2РМТ39КПЭ45Г2В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 6 шт.

- Розетка 2РМТ42КІІЭ50Г2В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 6 шт:

- Розетка 2РТТ36КУЭ4Г17В ГЕО.364.120ТУ у кількості 3 шт.

- Розетка 2РТТ40Б14Г22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 12 шт.

- Роз`єм ШР 25-1 у кількості 286 шт.

Оскільки, згідно п. 5.1. укладеного між сторонами Договору, договір діє до 31.12.2021 року, Позивач направив Відповідачу Лист за вих. №1288 від 20.12.2021 року із проханням направити заявку на решту товару, визначеного у Специфікації №1 до Договору, та повідомив про готовість поставити такий товар та прохав його прийняти на виконання умов Договору, який було залишено Відповідачем без відповіді.

У зв`язку із цим Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, вказуючи, що відповідач порушив умови договору №1488-2-ХКБМ та ухилився від виконання свого обов`язку надати заявку на поставку товару, тому позивач просить суд зобов`язати Відповідача прийняти від Позивача товар, погоджений специфікацією - додатком № 1 до договору, в порядку та на умовах, визначених договором.

Надаючи оцінку та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно п. 1.1 та п.1.2 , п.3.1 договору вбачається, що поставка товару здійснюється окремими партіями у строк, визначений заявкою покупця постачальнику на відповідну партію товару.

Таким чином, виходячи із указаних умов договору, заявка покупця зводиться лише до визначення кількості товару (одиниць) у конкретній партії та строку її поставки в межах договору, а також порядку надання такого замовлення.

Договір №1.488-2-ХКБМ був укладений між сторонами за результатами проведених торгів, організатором яких виступив саме відповідач, тобто він є зацікавленою особою у придбанні указаних товарів у відповідній кількості. При цьому загальну кількість товару, ціну за одиницю та ціну договору сторони визначили безпосередньо у самому договорі та специфікації, що є невід`ємною частиною договору №1488-2-ХКБМ.

Отже, відповідач, підписуючи договір закупівлі та специфікацію до договору, взяв на себе зобов`язання прийняти від позивача товар у кількості згідно специфікації до Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, такий строк дії Договору встановлений - а саме договір діє до 31.12.2021 року (п. 5.1. Договору).

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, законом встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання є неправомірною (за винятком, коли така відмова передбачена договором) незалежно від того, чи виражена вона відповідною активною дією зобов`язаної сторони чи бездіяльністю, зокрема, невчиненням передбачених договором дій, направлених на його виконання.

Укладаючи договір про поставку товару та погоджуючи його умови, Позивач, як постачальник за договором (переможець у закупівлі, з яким укладено договір про закупівлю), мало "виправдане очікування" на виконання договору, за результатами чого товар буде прийнятий покупцем (Відповідачем) та ним оплачений.

Згідно зі статтею третьою статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно зі ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Так само п. 1.1 договору поставки визначений обов`язок покупця прийняти поставлений товар (партію товару) в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскільки Відповідач за вказаний товар не розрахувався із Позивачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, про стягнення основної заборгованості у сумі 180 226,82 грн., три відсотка річних у сумі 1 244,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 896,76 грн.

За вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі № 922/1480/21.

У рамках вказаної справи №922/1480/21 Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення оплати за поставлений товар, посилаючись при цьому на факт ненастання строку оплати. А саме, у справі №922/1480/21 Відповідач зазначав, що допоки Позивач не поставить весь обсяг продукції, визначений у Специфікації до Договору (а саме товар на суму 441 600,00 грн. з ПДВ), що, можливо лише тільки після направлення Відповідачем заявки/заявок на поставку Позивачем всього обсягу продукції, визначеного у Специфікації до Договору, у Відповідача начебто не настає строк на оплату навіть за першу партію поставленого товару на суму 180 226,82 грн. У зв`язку із цим, рішенням суду першої інстанції у справі №922/1480/21 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Однак, Позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, і Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 року по справі №922/1480/21 задоволено таку апеляційну скаргу, позовні вимоги ТОВ «Груп Інтрєйд» задоволені частково, стягнуто з Відповідача 180 226,82 грн. основного боргу, 725,85 грн. 3% річних, 4 346,89 грн. інфляційних втрат.

Крім того, згідно відзиву на апеляційну скаргу, який було подано Відповідачем у справі №922/1480/21, сам Відповідач зазначав наступне:

«Отже, умовами Договору визначено, що Позивач з моменту укладення Договору до кінця 2021 року зобов`язаний згідно заявок Відповідача партіями поставити товар на загальну суму 441 600,00 грн. з ПДВ».

Отже, сам Відповідач раніше визнавав, що між сторонами існують права та обв`язки щодо поставки-оплати всього товару визначеного у Специфікації до Договору, товару на суму 441 600,00 грн.

Таким чином, твердження Відповідача про «необов`язковість направлення заявки» не відповідають принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

У судовій практиці принцип добросовісності охоплює естопель та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Естопель правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковим поведінкою. Принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини («Хохліч проти України», заява № 41707/98; «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини», заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), він підлягає застосуванню і українськими судами.

Крім того, норми Господарського процесуального кодексу України передбачають, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ст. 236 ГПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2020 по цій справі №910/1144/19 викладено наступну позицію:

"Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для спонукання відповідача виконати зобов`язання, передбачене підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 Договору, а саме, прийняти від позивача товар (пластмасові вироби/термопланшети, код, згідно ДК 021:20-7), відповідно до Специфікації від 25.04.2017, що є додатком № 1 до договору в кількості 42 700 одиниці згідно з видатковою накладною в порядку та на умовах, визначених Договором, незалежно від надання замовлень на партію товару.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що: відповідач, підписуючи Договір та Специфікацію до нього взяв на себе зобов`язання прийняти від позивача товар - пластмасові вироби/термопланшети кількістю 42 700 одиниць протягом терміну дії Договору, проте за певних умов, а саме, надання замовлення на поставку товару (партії); при цьому направлення замовлення є правом покупця, яке має бути реалізоване ним в межах строку дії Договору, тобто, у період з 24.04.2017 по 31.12.2017, враховуючи те, що зобов`язання постачальника поставити товар має бути виконане протягом дії Договору; умови договору містять вичерпний перелік підстав відмови від товару та не передбачають такої підстави для відмови у прийнятті товару, як відсутність замовлення, що узгоджується із загальними принципами виконання господарських зобов`язань (обов`язковість та належність виконання); укладаючи Договір та погоджуючи його умови, Товариство, як постачальник за Договором (переможець публічних закупівель, з яким укладено договір про закупівлю згідно із Законом України «Про публічні закупівлі») мало «виправдане очікування» на виконання Договору, за результатами чого товар буде прийнятий покупцем та оплачений ним; Підприємство не скористалося своїм правом на зменшення обсягу закупівлі відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 Договору, не зверталося до позивача з пропозицією поставити товар у меншій кількості, ніж визначена у Договорі та відповідних змін до Договору у цій частині сторони не вносили; закінчення строку дії Договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі, у зв`язку з чим кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами у Договорі для його виконання.

Відповідно до приписів статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Приписами статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Як унормовано приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За доводами касаційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що підставами для касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України: неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Скаржник вказує на відсутність висновків Верховного Суду стосовно: моменту виникнення у постачальника обов`язку з поставки товару за наявності відкладальної обставини, яка може і не настати; припинення зобов`язань та строку дії договору за умови, що жодною із сторін не було виконано дій щодо виконання умов договору; припинення зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання через реорганізацію юридичних осіб та законодавчої зміни врегулювання предмета договору; права суду зобов`язувати сторону здійснювати свої права поза її волею; можливості суду вносити зміни до договору (предмет договору, умови поставки) у непередбачений законом спосіб.

Що до наведеного Суд зазначає таке.

За доводами скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права (зокрема, приписів статті 212 ЦК України) у подібних правовідносинах, а саме, стосовно моменту виникнення у постачальника обов`язку з поставки товару за наявності відкладальної обставини, яка може і не настати. Щодо наведеного Суд зазначає, що відсутні підстави для формування такого висновку у даній справі, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено наявності за умовами Договору відкладальної обставини у розумінні приписів статті 212 ЦК України, з настанням якої було б пов`язане виконання зобов`язань за Договором.

Доводи касаційної скарги у цій частині фактично зводяться до встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, без урахування меж повноважень суду касаційної інстанції.

Скаржник також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 180 ГК України, 607, 627, 631 ЦК України, статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі») у подібних правовідносинах, у випадку: припинення зобов`язань та строку дії договору за умови, що жодною із сторін не було виконано дій щодо виконання умов договору; припинення зобов`язання у зв`язку з неможливістю його виконання через реорганізацію юридичних осіб та законодавчої зміни врегулювання предмета договору; права суду зобов`язувати сторону здійснювати свої права поза її волею; можливості суду вносити зміни до договору (предмет договору, умови поставки) у непередбачений законом спосіб.

Стосовно наведеного Суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частини сьомої статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Приписи статті 599 ЦК України та статті 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання, як закінчення строку дії договору.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, направлення замовлення згідно з умовами Договору є правом покупця, яке мало бути реалізоване покупцем в межах строку дії Договору, тобто у період з 25.04.2017 по 31.12.2017. При цьому загальна кількість товару, ціна за одиницю та ціна Договору визначені сторонами у самому Договорі та Специфікації до нього. Визнання за покупцем необмеженого у часі права надавати або не надавати замовлення (замовлень) на партію товару за Договором фактично призводить до зміни ним умов Договору в односторонньому порядку або односторонньої відмови від виконання.

Припинення строку дії Договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним. Зазначене не ставиться у залежність від того, виконувала інша сторона дії, спрямовані на виконання умов Договору чи ні. Наведеним спростовується довід скаржника про те, що права та обов`язки сторін за Договором є припиненими, оскільки строк дії Договору закінчився.

Посилання скаржника на припинення зобов`язання за Договором, у зв`язку з неможливістю його виконання (за доводами скаржника, внаслідок утворення Державної служби морського та річкового транспорту України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 1095, - відпала виробнича потреба у замовленні товару за Договором) обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, з огляду на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 1095 «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» прийнята у вересні 2017 року, а право направити замовлення на поставку товару у відповідача виникло з квітня 2017 року, проте протягом цього періоду Підприємство замовлення на поставку товару не робило. Крім того, наведена обставина не є підставою для припинення зобов`язань та звільнення покупця від отримання товару за Договором.

Враховуючи те, що наявності у цій справі обставин припинення зобов`язання неможливістю його виконання судами попередніх інстанцій не встановлено, як і підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 607 ЦК України, відсутні підстави й для формування у даній справі висновку Верховного Суду щодо застосування норми права (статті 607 ЦК України) у випадку, коли існують обставини припинення зобов`язання за договором, у зв`язку з неможливістю його виконання.

Стосовно посилання скаржника на те, що судами не досліджено та не роз`яснено, яким чином поставка товару може здійснюватися без надання замовлення, доводу скаржника стосовно порушення судами приписів статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у чинній редакції (стаття 36 названого Закону у попередній редакції) та посилання на те, що мало місце у непередбачений законодавством спосіб внесення судом змін до умов договору, які не передбачені ним та щодо яких між сторонами не було досягнуто згоди, у той час як висновки Верховного Суду з цього питання відсутні, Суд зазначає таке.

Так, відповідно до приписів статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Водночас спонукання Підприємства до виконання зобов`язання за Договором після закінчення строку дії такого Договору, відповідно після закінчення того періоду, коли відповідач міг реалізувати право на розміщення замовлення, тобто визначити кількість одиниць товару в конкретній партії та строку її (партії) поставки, проте в межах строку дії Договору, не є зміною істотних умов Договору про закупівлю після його підписання, як помилково вважає скаржник, безпідставно посилаючись на те, що суди зобов`язали сторону за Договором здійснювати свої права поза її волею (не враховуючи тих встановлених обставин, що відповідні зобов`язання відповідач за власною волею взяв на себе, уклавши Договір).

Безпідставним є й посилання скаржника на внесення судами змін до Договору у непередбачений законом спосіб, оскільки зазначене не відповідає дійсності. Так, скаржник не враховує зміст договору поставки та того, що покупець не наділений необмеженим у часі правом надавати або не надавати замовлення на партію товару за Договором і залишає поза увагою те, що з урахуванням закінчення строку дії Договору, постачальник має право вимагати від покупця виконання ним своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі, у тому числі, у судовому порядку.

З огляду на викладене, відсутні підстави для формування у даній справі висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у випадку, коли існують обставини внесення змін до договору (предмет договору, умови поставки) у непередбачений законом спосіб, оскільки існування таких обставин у цій справі не встановлено, а Підприємством не доведено.

Враховуючи те, що припинення строку дії Договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі, у зв`язку з чим кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами у Договорі для його виконання, - відсутні й підстави для формування висновку Верховного Суду за доводом скаржника, відповідно до якого права та обов`язки сторін за Договором є припиненими внаслідок закінчення строку дії Договору, а права позивача не є порушеними, оскільки зазначене не відповідає дійсності та встановленим судами обставинам справи.

Скаржник також зазначає про те, що суд першої інстанції зазначив у резолютивній частині рішення про задоволення позову, проте задовольнив лише частину позовних вимог, про які просив позивач (без вказівки «незалежно від надання замовлень на партію товару»). Отже, у такому випадку, суд мав задовольнити позов частково.

Що до наведеного, Суд зазначає таке.

Питання стосовно права покупця на надання замовлень на партію товару в межах строку дії Договору розглянуто судом у мотивувальній частині рішення, як і питання порушеного права позивача, наявність якого стала підставою для звернення з позовом до суду. Відсутність конкретизації у резолютивній частині судового рішення стосовно спонукання відповідача до виконання зобов`язання за Договором незалежно від надання ним замовлень на партію товару, не впливає на правильність такого рішення по суті спору. Крім того, скаржник є відповідачем у справі та, у даному випадку, не наділений правом вирішувати замість позивача, чи вважає останній свої права на «обґрунтоване рішення» та «справедливий суд» порушеними.

Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.".

Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на те, що саме відповідач формує заявку на відповідну партію товару, а загальна кількість товару, та ціна Договору, визначена у специфікації, є лише максимально можливою, але начебто не остаточною.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, згідно Договору поставки №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020 року, а саме згідно з п.1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов`язується партіями, відповідно до заявок Покупця, поставляти продукцію у власність Електричні компоненти (вилка, розетка, роз`єм), найменування, кількість та ціна якого визначається згідно Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору.

Отже, даний пункт Договору зазначає, що весь обсяг продукції вказаний у Специфікації, за ціною, також вказаній у Специфікації, повинен бути поставлений Позивачем Відповідача (відповідно Відповідач повинен прийняти весь обсяг товару, вказаний у Специфікації).

В тексті спірного Договору не зазначено про те, що Відповідач самостійно може змінити кількість товару, визначену у Специфікації, також умовами Договору в жодному пункті не передбачено можливість Відповідача в односторонньому порядку відмовитися від певного переліку товару, тощо.

Також у тексті Договору не зазначено про те, що перелік товару, вказаний у Специфікації, є лише орієнтовним чи примірним, і не зобов`язує сторін абсолютно ні до чого. Також п.1.1 Договору не зазначає про те, що лише певне найменування товару у певній кількості (за вибором Відповідача) може бути поставлене Позивачем та прийняте Відповідачем. П.1.1 Договору імперативно вказує на те, що весь перелік товару у кількості, вказаній у Специфікації, повинне бути поставлений Відповідачу, однак надає Відповідачу право лише формувати порядок партій товару (тобто спочатку відправити заявку на певний перелік товару, в подальшому ще одну, і так до того моменту, допоки не буде поставлено весь обсяг товару, вказаний у Специфікації).

Згідно з п. 2.1. Договору Загальна сума договору складає: 441 600,00 грн. (чотириста сорок одна тисяча шістсот гривень, 00 копійок) у т.ч. ПДВ 20 %: 73 600,00 грн. (сімдесят три тисячі шістсот гривень 00 коп.).

Відповідач у відзиві стверджує, що п. 2.2 Договору надає йому право в односторонньому порядку зменшити суму Договору.

Дійсно, п. 2.2 передбачено порядок зменшення лише суми Договору, однак даний пункт не регламентує право покупця (Відповідача) зменшити саме кількість товару, визначену у відповідній специфікації. Тобто, Договором не передбачено право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі.

Сторони не вносили будь-яких змін до Договору, а також не вносили зміни до Специфікації, якою погоджено певний перелік товару та його кількість. Відповідно, підстав для зміни зобов`язання у частині переліку та кількості товару, який Позивач зобов`язався поставити, а Відповідач прийняти, не відбулося.

При цьому, п. 2.2 Договору зазначає, що таке одностороннє зменшення повинно відбуватися у порядку, визначеному у Договорі.

У Договорі наявний п. 2.3., який регламентує порядок зменшення суми договору шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Крім того, п. 6.1. Договору зазначає, що у випадках, не передбачених даним Договором, сторони керуються чинним законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, у випадку зменшення суми Договору, сторони повинні були укласти Додаткову угоду про це, тобто вчинити юридично значимі дії у такій самій формі, що й сам Договір.

Частина 1 статті 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 1 статті 179 ГК України - майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частина 7 статті 179 ГК України - господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частина 1 статті 180 ГК України - зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина 2 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору.

Частина 3 статті 180 ГК України - при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частина 4 статті 180 ГК України - умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Отже, предмет договору визначається у момент його укладення, без нього не може існувати договору, а тому не може виникати зобов`язання; предмет договору має відображати головну сутність договору даного виду.

Тобто, в будь-якому випадку сторонами погоджено істотну умову Договору предмет Договору (найменування та кількість товару), і такі істотні умови Договору не змінювалися сторонами, і покупцю не надано спірним договором повноважень щодо зміни саме предмета Договору.

Також, навіть якщо Відповідач сам в односторонньому порядку на підставі п.2.2. Договору мав би право на зменшення і суми Договору, і предмета Договору, і ціни, то все одно слід зазначити, що Відповідач не скористався таким своїм правом , так як підприємство Відповідача не зверталося до позивача з пропозицією поставити товар у меншій кількості, ніж визначена у Договорі, не повідомляло про начебто односторонній правочин зменшення ціни/суми/обсягу закупівлі, та відповідних змін до Договору у цій частині сторони не вносили.

Однак, доказів звернення Відповідача до Позивача в матеріалах справи немає.

Так само Відповідачем не надано доказів зміни у фінансуванні видатків покупця, про що зазначено у п.2.2. Договору.

Крім того, умови договору містять вичерпний перелік підстав відмови від товару та не передбачають такої підстави для відмови у прийнятті товару, як відсутність замовлення, що узгоджується із загальними принципами виконання господарських зобов`язань (обов`язковість та належність виконання); укладаючи Договір та погоджуючи його умови, Товариство, як постачальник за Договором (переможець закупівель, з яким укладено договір про закупівлю) мало «виправдане очікування» на виконання Договору, за результатами чого товар буде прийнятий покупцем та оплачений ним.

Крім того, Приписами статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Приписи статті 599 ЦК України та статті 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання, як закінчення строку дії договору.

Направлення замовлення згідно з умовами Договору є правом покупця, яке мало бути реалізоване покупцем в межах строку дії Договору. При цьому загальна кількість товару, ціна за одиницю та ціна Договору визначені сторонами у самому Договорі та Специфікації до нього. Визнання за покупцем необмеженого у часі права надавати або не надавати замовлення (замовлень) на партію товару за Договором фактично призводить до зміни ним умов Договору в односторонньому порядку або односторонньої відмови від виконання.

Припинення строку дії Договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним. Зазначене не ставиться у залежність від того, виконувала інша сторона дії, спрямовані на виконання умов Договору чи ні. Наведеним спростовується довід Відповідача про те, що права та обов`язки сторін за Договором є припиненими, оскільки строк дії Договору закінчився. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду по справі №910/1144/19 від 21.12.2020 року.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім судового збору, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 19 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19 000,00 грн., беручи до уваги рівень складності даної справи, об`єм вчинених представником позивача дій, а також керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що дані докази підтверджують суму витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн.

Таким чином, витрати позивача на правничу допомогу, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) виконати п.1.1 Договору поставки №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020 року, а саме - прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (69035, м. Запоріжжя, вул. Брянська, 15, оф. 25, ) товар:

Вилка 2РМГ22Б10Ш1Е2 ГЕО364.140ТУ у кількості 19 шт.

Вилка 2РМДТ18БПН4Ш5В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 28 шт.

Вилка 2РМДТЗЗКПЭ32Ш5В1В ГЕ0364.126ТУ у кількості 14 шт.

Вилка 2РМТ22КПЭ10Ш1В1В ГЕ0.364 126ТУ у кількості 13 шт.

Вилка 2РТТ16БПЭЗШ2В ГЕО.364.120ТУ у кількості 10 шт.

Вилка 2РТТ16КПЭ2ШЗВ ГЕО.364.120ТУ у кількості 8 шт.

Вилка 2РТТ32КПЭ12Ш16В ГЕО.364.120ТУ у кількості 20 шт.

Вилка 2РТТ40КПЭ14Ш22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 18 шт.

Вилка 2РТТ40КУЭ14Ш22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 11 шт.

Розетка 2РМТ22КПН10Г1В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 10 шт.

Розетка 2РМТ22КУЭ4ГЗВ1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 58 шт.

Розетка 2РМТ39КПЭ45Г2В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 6 шт.

Розетка 2РМТ42КПЭ50Г2В1В ГЕ0.364.126ТУ у кількості 6 шт.

Розетка 2РТТ36КУЭ4Г17В ГЕО.364.120ТУ у кількості 3 шт.

Розетка 2РТТ40Б14Г22В ГЕО.364.120ТУ у кількості 12 шт.

Роз`єм ШР 25-1 у кількості 286 шт.

відповідно до специфікації - додатку 1 до договору поставки №1488-2-ХКБМ від 03.11.2020 р., в порядку та на умовах, визначених договором.

Судові витрати покласти на відповідача - Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова".

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (69035, м. Запоріжжя, вул. Брянська, 15, оф. 25, ) 2 270,00 грн судового збору та 19 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (69035, м. Запоріжжя, вул. Брянська, 15, оф. 25, ).

Відповідач - Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Повне рішення складено "25" серпня 2022 р.

Суддя С.А. Прохоров