ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2022 р. Справа№ 910/4224/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Андрієнка В.В.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 про відмову у забезпеченні позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

у справі № 910/4224/22 (суддя: Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

про визнання одностороннього правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Оазіс Парк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання одностороннього правочину (відмову від договору фінансового лізингу № 220113-8/ФЛ-Ю-А від 13 січня 2022 р., оформленого повідомленням № 1147 від 14 квітня 2022 р.,) недійсним.

Також, представником ТОВ «Оазіс Парк» подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову у справі № 910/4224/22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22 у задоволенні заяви ТОВ «Оазіс Парк» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ «Оазіс Парк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким забезпечити позов ТОВ «Оазіс Парк» повністю, заборонити ТОВ «Бест Лізинг» вилучати об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з усіма приналежностями (в т.ч. свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації) у ТОВ «Оазіс Парк», в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав Лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктами лізингу, в тому числі, переоформлення його на третіх осіб.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно оскаржуваного повідомлення від 14.04.2022 № 1147 відповідач має однозначний намір вчинити дії щодо вилучення об`єкта лізингу та розпочав дії щодо такого вилучення, надіславши згадане повідомлення. Наголошує, що позивач не має інших ефективних засобів не допустити порушення своїх прав на володіння та користування об`єктом лізингу. Вважає, що судом не враховано ту обставину, що акт прийому-передачі предмета лізингу від 14.06.2022 підписано із запереченням проти вилучення об`єкта лізингу та проти припинення договору фінансового лізингу через вину лізингоодержувача. З огляду на предмет спору, невжиття заходів забезпечення позову, на переконання скаржника, істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких ТОВ «Оазіс Парк» звернулось до суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/4224/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Андрієнко ВВ.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 поновлено ТОВ «Оазіс Парк» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Оазіс Парк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Оазіс Парк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22 призначено до розгляду на 15.08.2022; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Парк» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Парк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі № 910/4224/22 призначено до розгляду в режимі відеоконференції на 15.08.2022.

11.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що предметом позову у справі є визнання недійсним повідомлення від 14.04.2022 № 1147, на підставі якого об`єкт лізингу підлягає поверненню лізингодавцю, а тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вилучати об`єкт лізингу є тотожним за змістом задоволенню заявлених позовних вимог. Підкреслює, що позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні 15.08.2022 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для забезпечення позову, зокрема, про вчинення нотаріусом виконавчого напису, який до того ж не є предметом оскарження у даній справі.

Крім того, місцевим господарським судом зауважено, що доданий до заяви акт прийому-передачі предмета лізингу від 14.06.2022 за договором фінансового лізингу № 220121-19/ФЛ-Ю-А від 21.01.2022 свідчить про самостійне повернення заявником автомобіля лізингодавцю. При цьому, викладені у заяві мотиви щодо можливої поведінки відповідача носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факту розумного ставлення власника до належного йому майна, вчинення адекватних дій спрямованих на його збереження.

Колегія суддів, за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами заявника, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Водночас, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 914/970/18).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення немайнового позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та їх співмірності;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття судом обраного заявником способу забезпечення позову.

Матеріалами оскарження у даній справі підтверджується, що заявник просив забезпечити позов шляхом заборони ТОВ «Бест Лізинг» вилучати об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot, моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з усіма приналежностями (в т.ч. свідоцтво про державну реєстрацію предмета лізингу, комплект ключів, комплект державних реєстраційних номерів, сервісна книжка, інструкція по експлуатації) у ТОВ «Оазіс Парк», в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав Лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктами лізингу, в тому числі, переоформлення його на третіх осіб.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що договором фінансового лізингу № 220113-8/ФЛ-Ю-А від 13 січня 2022 р. встановлена можливість вилучати на підставі виконавчого напису нотаріуса об`єкти лізингу чи іншим не забороненим Законом способом.

Позивач наголошує, що згідно оскаржуваного повідомлення від 14.04.2022 № 1147 відповідач має однозначний намір вчинити дії щодо вилучення об`єкта лізингу та розпочав дії щодо такого вилучення, надіславши згадане повідомлення.

Проте, вищенаведені аргументи не можуть бути визнані апеляційним судом як такі, що доводять наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника у разі невжиття судом обраного ним способу забезпечення позову, адже можливість вчинення дій щодо вилучення автомобіля на підставі повідомлення № 1147 не може свідчити про порушення прав заявника.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що заява про застосування заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

До того ж, заявником не було обґрунтовано, яким чином вжиті судом заходи можуть сприяти виконанню рішення у справі у разі задоволення позову та в чому полягатиме неможливість виконати таке рішення у разі не застосування таких заходів забезпечення позову.

Обранню належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову відповідає принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Таким чином, враховуючи критерії співмірності та адекватності заходів забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що заборона вчинення ТОВ «Бест Лізинг» дій, що випливають з характеру його господарської діяльності, є надмірним засобом впливу на діяльність такої юридичної особи.

При цьому, посилання скаржника на те, що акт прийому-передачі предмета лізингу від 14.06.2022 за договором фінансового лізингу № 220121-19/ФЛ-Ю-А від 21.01.2022 містить заперечення проти вилучення об`єкта лізингу, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що вказаний акт прийому-передачі предмета лізингу не є належним доказом на підтвердження наявності правових підстав для забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, судова колегія, вважає, що місцевим господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Відтак, аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків Господарського суду міста Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.06.2022, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/4224/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі № 910/4224/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк".

3. Справу №910/4224/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.08.2022.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

В.В. Андрієнко