ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. м.Львів Справа №914/3496/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Полив`яного Володимира Григоровича, б/н від 27.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1217/22, 01-05/1235/22 від 06.06.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05 травня 2022 року (суддя Яворський Б.І., повний текст рішення складено та підписано 11.05.2022, м. Львів)

у справі №914/3496/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Полив`яного Володимира Григоровича, с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Транс Компані, с.Косівець Городоцького району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ГРАВЕ Україна, м. Київ

про стягнення 38'250,80 грн. матеріальної шкоди та 192'000,00 грн. упущеної вигоди

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

третя особа: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи підприємця Полив`яного Володимира Григоровича до ТОВ «Транс Компані» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Граве Україна» про стягнення матеріальної школи в сумі 61 253,98 грн., упущену вигоду понесену, внаслідок ДТП в сумі 192 000,00 грн. та понесені ним судові втрати в сумі 3798,80 грн.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 21.05.2021, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ТзОВ «Транс Компані» була застрахована в ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна». ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» виплатила страхове відшкодування позивачу в сумі 130'000,00 грн. Згідно аварійного сертифікату №19-0/90/3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.07.2021, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 191'253,98 грн. Тому позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати у порядку регресу збитки у розмірі 191'253,98 грн. - 130'000,00 грн. = 61'253,98 грн. Крім того, вказує, що в результаті ДТП йому завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки транспортний засіб позивача використовувався ним в господарській діяльності, з метою отримання прибутку. Однак через завдані технічні пошкодження автомобіль до 5 жовтня 2021 року знаходився у несправному стані і позивачем недоотримано дохід (упущена вигода), внаслідок простою транспортного засобу за 5 місяців в сумі 192'000,00 грн.

В подальшому позивачем 29.12.2021 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що ПрАТ СК «Граве Україна» додатково виплатила йому страхове відшкодування у сумі 23'003,18 грн., тому він зменшує позовні вимоги і просить стягнути з ТзОВ «Транс Компані» на користь ФОП Полив`яного В.Г. матеріальну шкоду в розмірі 38'250,80 грн. та упущену вигоду, понесену внаслідок ДТП в сумі 192'000,00 грн.

Відповідач ТОВ «Транс Компані» у відзиві на позов заперечив доводи апеляційної скарги, вказавши про те, що станом на дату настання ДТП 21.05.2021, відповідальність водія автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ СК "Граве Україна" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4512766 від 01.10.2020, який діяв на момент настання ДТП. Отже, враховуючи, те що максимальний розмір страхового відшкодування за договором обов`язкового та добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 230'000,00 грн., а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу, становить 191'253,98 грн., вважає, що саме ПрАТ СК «Граве Україна» зобов`язана компенсувати завдану відповідачем шкоду у повному обсязі, а не ТОВ «Транс Компані». Щодо упущеної вигоди, то вказує, що позивач не довів факт її заподіяння та розмір, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05 травня 2022 року у справі №914/3496/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Дане рішення, щодо стягнення матеріальної шкоди мотивовано положеннями ст. ст. 1, 8, 10, 16, 18, 20 Закону України «Про страхування», ст. 352 Господарського кодексу України, ст. 11, 626, 979, 980, 983 Цивільного кодексу України та ст. ст. 3, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, встановлено, що оскільки відповідач застрахував відповідальність водія свого транспортного засобу за двома договорами договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №101062015 від 29.09.20220 та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АР/4512766 від 01.10.2020 , загальна страхова сума яких становить 230 000,00 грн. Відтак саме в межах даної суми страховик ПрАТ «СК «Граве Україна» відшкодовує шкоду, заподіяну водієм транспортного засобу майну потерпілому. Оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, з урахуванням зносу, становить 191 253,98 грн. і така не виходить за межі страхової суми за зазначеними вище договорами то відповідно стягувати відповідні кошти із страхувальника (ТОВ «Транс Компані») немає підстав, в зв`язку з чим в позові відмовлено.

Щодо стягнення упущеної вигоди в сумі 192 000,00 грн., то суд першої інстанції керувався положеннями ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України, та встановив що розмір такої не доведено належними та допустимими доказами, а відтак відмовив у стягненні такої за необґрунтованістю.

Позивач ФОП Полив`яний В.Г., не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що таке підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України, оскільки судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а саме не встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась із вини ОСОБА_1 , позивачу завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди в сумі 192 000,00 грн., оскільки автомобілю завдані технічні пошкодження і який по 05 жовтня 2021 року знаходився у несправному стані, в зв`язку із чим позивачем недоотримано дохід (упущену вигоду), внаслідок простою транспортного засобу за 5 місяців, а також не вирішено питання, щодо матеріальної шкоди в сумі 38 250,80 грн. у відповідності до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до цього, просить, скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити та при цьому вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13 червня 2022 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено Фізичній особі підприємцю Полив`яному Володимиру Григоровичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 05 травня 2022 року у справі №914/3496/21 та відкрито апеляційне провадження за такою. Витребувано матеріали справи №914/3496/21 в Господарського суду Львівської області.

21.06.2022 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №914/3496/21.

В подальшому, ухвалою суду від 23.06.2022 розгляд справи №914/3496/21 призначено в судове засідання на 20.07.2022 об 11 год. 15 хв.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Гриців В.М. (з 20.07.2022 по 29.07.2022) розгляд судової справи №914/3496/21 - 20.07.2022 не відбувся.

Ухвалою суду від 01.08.2022 розгляд справи призначено в судове засідання на 10 серпня 2022 року об 11 год. 20 хв.

08.08.2022 в канцелярію суду від представника скаржника поступила заява , згідно якої просить апеляційний розгляд справи №914/3496/21 провести без участі позивача та його представника, у зв`язку з введенням воєнного стану, відповідно до Указу Президента України №64/2022; апеляційну скаргу просить - задоволити.

В судове засідання 10.08.2022 сторони та третя особа участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки відповідач та третя особа не повідомили.

Повідомлення про розгляд справи має на меті забезпечення можливості бути обізнаним про дату та час розгляду справи для можливості реалізації прав, передбачених ГПК України.

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Суд враховує, що ухвали Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2022, 23.06.2022 та від 01.08.2022 у справі №914/3496/21, надіслані на електронні адреси учасників справи та оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень України. Зміст ухвал є загальнодоступним.

У рішенні від 16.02.2017 в справі Каракуця проти України, (заява № 18986/06, §71) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У даній справі суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників спору.

Отже, в зв`язку з цим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін спору.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані у справі докази, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2022 у справі №914/3496/21 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи.

29 вересня 2020 року між ПрАТ «Граве Україна» та ТзОВ «Транс Компані» укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №101062015. Застрахований ТЗ DAF FT XF 105.460, днз НОМЕР_1 . Страховим випадком за цим договором є факт настання цивільно-правової відповідальності страхувальника чи особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, в результаті нанесення шкоди майну потерпілої особи внаслідок ДТП за участю зазначеного в цьому договорі страхування транспортного засобу (п.1.5 договору).

Згідно п.1.6.1.1. договору якщо по відношенню до транспортного засобу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен бути наявний чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик несе відповідальність в частині збитку, що перевищує розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» на дату укладення договору, але не більше страхової суми, вказаної в п.1.6.1 (100'000,00 грн.). Безумовна франшиза - 0%. Договір діє з 25.10.2020 по 24.10.2021.

01 жовтня 2020 року між ПрАТ «Граве Україна» та ТзОВ «Транс Компані» укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АР/4512766. Застрахований ТЗFT XF 105.460, днз НОМЕР_1 . Відповідно до п.4 вказаного договору обов`язкового страхування ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого, складає 130'000,00 грн. Розмір франшизи 0 грн. Строк дії договору з 25.10.2020 до 24.10.2021.

21.05.2021 в м. Олександрія по Кременчуцькому Шосе 8 відбулося зіткнення автомобілів DAF FTXF 105.460 Polkon NW-192, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля DAF FTXF 105.460 Koegel AWE 18, д.н.з. НОМЕР_3 з причіпом д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 та яким керував ОСОБА_3 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18.06.2021 по справі №398/2560/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Т-1, а.с.22-23).

Згідно висновку аварійного сертифікату №19-0/90/3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 03.07.2021 вартість (розмір) матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин, величина втрати товарної вартості КТЗ (ВТВ) становить 0,0 грн. відповідно до вимог та неврахована згідно договору: 191'253,98 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу в розмірі 191'253,98 грн. вказана з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали.

25.08.2021 ПрАТ СК «Граве Україна» виплатила ОСОБА_2 130'000,00 грн. страхового відшкодування по акту №10.90041056/1/КОS, а 09.12.2021 ще 23'003,18 грн.

В матеріалах справи наявна копія договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 28.04.2021, укладеного між ФОП Полив`яним В.Г. (перевізник) та ФОП Малина-Полив`яна С.І. (замовник) (Т-1, а.с.14-15). Згідно п.1.1 договору замовник зобов`язується надавати для перевезення вантажі, а перевізник приймати їх. Перевізник зобов`язаний виконувати перевезення, а замовник має забезпечити приймання та відпуск вантажів щодня протягом 5 робочих днів тижня (п.1.3 договору). Договірна орієнтовна вартість транспортних послуг за цим договором становитиме 1 робочий день 2'000,00 грн. (п.1.5 договору). Розмір плати за перевезення вантажів та операції і послуги, пов`язані з перевезенням, а також строки розрахунків визначаються сторонами угодою довільної форми (п.3.1 договору). Розрахунки між перевізником та замовником здійснюються відповідно до чинного законодавства і в обумовлені угодою строки (п.3.2). Термін дії договору з 28.04.2021 до 31.12.2021

28.10.2021 ФОП Полив`яний В.Г. видав довідку про те, що ТЗ 105.460 18, д.н.з. НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками у ДТП, яка сталася 21.05.2021. У зв`язку з цим даний ТЗ від 21.05.2021 по даний час знаходиться у технічно несправному стані та жодного разу не виїжджав на маршрут (Т-1, а.с.13).

Згідно розрахунку недоотриманий дохід за період з 21.05.2021 по 05.10.2021 ТЗFTXF 105.460AWE 18 становить 192'000,00 грн. (Т-1, а.с.29).

Відповідно до цього, позивач просить стягнути в примусовому порядку матеріальну шкоду в сумі 61 253,98 грн. та упущену вигоду понесену, внаслідок ДТП в сумі 192 000,00 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів (п.1 ст. 352 Господарського кодексу України).

Вимогами ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування (ст. 980 Цивільного кодексу України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.983 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст.18 Закону України «Про страхування», встановлено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 1 ст.10 наведеного вище Закону страхувальник вносить страховику певну плату згідно договором страхування, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Згідно вимог п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 вказаного Закону).

У відповідності до вимог ст. 3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з ст. 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції відповідач застрахував відповідальність водія свого транспортного засобу за двома договорами - договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №101062015 від 29.09.2020 та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АР/4512766 від 01.10.2020.

Отже, за даними договорами відповідальність водія за шкоду, завдану майну потерпілого, застрахована на 100'000,00 грн. та 130'000,00 грн. відповідно. Загальна страхова сума становить 230'000,00 грн. і саме у межах даної суми страховик (ПрАТ «СК «Граве Україна») відшкодовує шкоду, заподіяну водієм відповідного транспортного засобу майну потерпілого.

Як вбачається з обставин справи вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, з урахуванням фізичного зносу становить 191'253,98 грн. і дана сума не виходить за межі страхової суми за зазначеними вище договорами страхування.

Місцевим господарським судом вірно відмічено, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц відзначила, що відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

Положеннями ч.2 ст. 48 ГПК України встановлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У даному випадку позивач не скористався правом залучення у справу співвідповідача чи заміни відповідача, а суд позбавлений права це робити самостійно.

Отже, з врахуванням наведеного, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований висновок, який не спростовано скаржником в апеляційній скарзі про те, що, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує загальної страхової суми стягувати відповідні кошти із страхувальника немає підстав, відповідно до чого судом першої інстанції правомірно відмовлено в позові про стягнення з відповідача 61 253,98 грн. матеріальної шкоди.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (ст.225 ГК України).

Відтак, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. Даний висновок відображено в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №910/9278/18.

При цьому для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Враховуючи припис частини четвертої статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Даний висновок відображено у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 та у постанові від 12.11.2019 у справі №910/9278/18.

Відтак обставинами справи встановлено, що на обґрунтування своїх вимог у вигляді упущеної вигоди, позивач подав договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні, укладений між ФОП Полив`яним В.Г. (перевізник) і ФОП Малина-Полив`яна С.І. (замовник) та розрахунок недоотриманого доходу за період з 21.05.2021 по 05.10.2021, де вказаний дохід за 1 роб. день 2 000,00 грн.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

З описаних вище доказів суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір упущеної вигоди не є доведеним, адже вартість 2'000,00 грн/роб.день. - це, як вказано у п.1.5 договору, тільки орієнтовна вартість транспортних послуг і розмір плати за перевезення вантажів та інші операції й послуги, що пов`язані з перевезенням, а строки розрахунків повинні визначатися сторонами угодою довільної форми (п.3.1 договору). Однак така угода, яка б передбачала чітку вартість послуг, у матеріалах справи відсутня. Даного не спростовано скаржником в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що із 2'000,00 грн., які він за договором повинен отримувати від замовника, частина коштів повинна була б витрачатися ним на паливо для автомобіля та його технічне обслуговування (а такі розрахунки відсутні), тому всю цю суму визначати як упущену вигоду не можна.

Визначальною обставиною є те, що у договорі не вказано, що транспортні послуги надаватимуться саме автомобілем DAF FTXF 105.460 Koegel AWE 18, д.н.з. НОМЕР_3 . Натомість п.2.1.2. договору передбачає, що перевізник зобов`язаний забезпечити своєчасне подання автомобільного рухомого складу. Таким чином, пошкодження у ДТП автомобіля DAF FTXF 105.460 Koegel AWE 18, д.н.з. НОМЕР_3 не може однозначно свідчити про неможливість виконання договору про перевезення.

Позивачем визначено 05.10.2021, як кінцеву дату неотримання доходу, однак доказів того, що саме 06.10.2021 автомобіль уже був відремонтований він не надав і дане не спростовано в апеляційній скарзі.

Отже,з врахуванням наведеного, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено розмір упущеної вимоги, яку він просить стягнути з відповідача, а відтак правомірно відмовлено у стягненні такої в сумі 192000,00 грн. за необґрунтованістю.

Суд апеляційної інстанції, щодо доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі обставини справи в сукупності з поданими доказами та прийняв обґрунтоване рішення відповідно до вимог положень процесуального законодавства.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 05 травня 2022 року у справі №914/3496/21, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 05 травня 2022 року у справі №914/3496/21 належить залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Полив`яного Володимира Григоровича - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Полив`яного Володимира Григоровича, б/н від 27.05.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1217/22, 01-05/1235/22 від 06.06.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 05 травня 2022 року у справі №914/3496/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу підприємця Полив`яного Володимира Григоровича.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/3496/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич