ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

21.07.2022 Справа №905/3532/16

Суддя - Говорун О.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство "МОСТ-1" (61046, м.Харків, пр. Московський, б. 273).

Відповідач - Служба автомобільних доріг у Донецькій області (84333, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Уральська, 12).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство "МОСТ-1" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 66478,86 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.02.2017 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство Мост-1" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 66478,86 грн відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2017 скасовано рішення Господарського суду Донецької області прийнято нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство "МОСТ-1" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 66478,86 грн задоволено частково, стягнуто із Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Впроваджувальне підприємство Мост-1" заборгованість у сумі 36810 грн, судовий збір за подання позову у розмірі 614,99 грн; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі у розмірі 676,49 грн;

12.07.2017 на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2017, Господарським судом Донецької області видано відповідні судові накази.

Службою автомобільних доріг у Донецькій області подана заява про визнання такими, що не підлягають виконанню накази Господарського суду Донецької області від 12.07.2017 у справі №905/3552/16.

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначив, що видані відповідні судові накази від 12.07.2017 у справі №905/3532/16 можуть бути пред`явленні до виконання до 04.07.2020. В той же час, позивач не скористався своїм правом на звернення з заявою про примусове виконання вказаних наказів до органу (особи), що здійснює примусове виконання рішення суду.

Заявником було направлено запити про надання інформації до Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) щодо факту пред`явлення судового наказу до примусового виконання в органи державної виконавчої служби, про що було надано відповідь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), що судовий наказ на пред`явлення до відповідного органу не пред`являвся. Також була надана відповідь від Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області, в якій зазначено, що 17.10.2018 наказ суду був повернутий стягувачу без виконання згідно з порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845.

Отже, враховуючи сплив строку пред`явлення до виконання наказів суду від 12.07.2017 у справі №905/3552/16, на думку заявника вказані накази є такими, що не підлягають виконанню.

Як зазначає заявник в заяві, визнання судових наказів такими, що не підлягають виконання спрямоване на захист прав боржника.

Дослідивши вказану заяву суд зазначає наступне.

12.07.2017 на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2017, Господарським судом Донецької області у справі №905/3532/16 видані відповідні судові накази.

Строк пред`явлення вказаних наказів до виконання - до 04.07.2020.

Пунктом 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з п.1 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом ч.ч.1-2 ст.328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, здійснивши аналіз наведеної норми, суд зазначає, що підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є обставини які свідчать про відсутність у боржника обов`язку з виконання рішення суду, у разі наявності однієї з наступних умов:

-виконавчий документ був виданий помилково;

-обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

-з інших причин.

Правові наслідки визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню полягають у неможливості виконання такого документа органом (особою), що здійснюють примусове виконання рішень, в майбутньому у зв`язку з помилкою при видачі такого документа чи відсутністю у боржника обов`язку з виконання прийнятого судом рішення.

Пропуск стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання свідчить про відсутність волевиявлення стягувача на звернення до органу (особи), що здійснюють примусове виконання рішень, з заявою про примусове виконання рішення суду та не може вважатись підставою для визнання обов`язку боржника припиненим.

Підстави припинення зобов`язання визначені в главі 50 ЦК України.

Жодних доказів на підтвердження наявності підстав для припинення зобов`язання боржника перед стягувачем надано не було.

Пропуск строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не може бути віднесений і до такої підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню як - «інша причина», оскільки за змістом ст.328 ГПК наявність таких причин має вочевидь свідчити про відсутність у боржника обов`язків які зазначені у виконавчому документі.

Правові наслідки пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання визначені в п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якого такий виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Також і ч.1 ст.329 ГПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, законодавством України визначені як правові наслідки пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання так і можливість поновлення такого строку судом у разі наявності причин, визнаних судом поважними.

В обґрунтування заяви, боржником також було зазначено, що визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню спрямоване на захист прав боржника.

В той же час, заявником не вказано які саме права, в чому полягає їх порушення та яким чином такі права будуть захищені (поновлені), виходячи з того, що заявником не доведено виникнення у нього додаткових прав чи обов`язків внаслідок пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Звернення стягувача до органу (особи) виконання рішення суду є правом такої особи, повністю залежить від її волевиявлення, а отже пропуск строку для такого звернення створює правові наслідки лише для стягувача.

Законодавством України не передбачений обов`язок стягувача на звернення до органу (особи), що здійснює примусове виконання рішення суду, у разі отримання стягувачем виконавчого документа

Відповідно до ч.1 ст.1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч.1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України

Пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання має наслідком неможливість вчинення органом (особою), що здійснюють примусове виконання рішення, гарантованих державою заходів щодо примусового виконання рішення суду, однак не припиняє обов`язок боржника виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин суд вважає, що заява Служби автомобільних доріг в Донецькій області про визнання наказів Господарського суду Донецької області від 12.07.2017 у справі №905/3552/16 такими, що не підлягають виконанню задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 234, 328 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Служби автомобільних доріг в Донецькій області про визнання наказів Господарського суду Донецької області від 12.07.2017 у справі №905/3552/16 такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали до Східного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складений 19.08.2022.

Суддя О.В. Говорун