ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2022 р. Cправа № 902/351/22

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пшегорської О.Я.,

представників:

позивача - Потьомкіна С.О.,

відповідача - Бурки В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" (вул. Велика Кільцева, буд. 7, село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08129)

до: Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (вул. Семполовського, буд. 15, с. Уладівське, Калинівський район, Вінницька область, 22422)

про стягнення 863 050,05 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" подано позов до Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про стягнення 863 050,05 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач як новий кредитор на підставі Акту-приймання-передачі прав кредитора за фінансовою аграрною розпискою від 30.03.2021 вказує на невиконання відповідачем безумовного зобов`язання за Фінансовою аграрною розпискою від 29.12.2020 (Аграрна розписка) в частині сплати залишку основного боргу в сумі 650 625,36 грн. При цьому, внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою Товариством з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" нараховано та заявлено до стягнення з Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, окрім 650 625,36 грн основного боргу, 91 141,86 грн - пені; 14 762,28 грн - процентів річних та 106 520,55 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 25.05.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/351/22 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 21.06.2022.

Під час підготовчого провадження у справі учасникам справи забезпечено право на реалізацію прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, на подання заяв по суті спору.

Разом з тим у встановлений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію судового процесу та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.08.2022, про що постановлено відповідну ухвалу від 19.07.2022 у протокольній формі.

Окремо слід зазначити, що за клопотанням представника позивача останньому забезпечено участь у судових засіданням у даній справі в режимі відеоконференції у приміщенні суду.

03.08.2022 через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилися усі учасники справи.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, в свою чергу, підтримав подане через канцелярію суду 03.08.2021 клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99% у випадку задоволення судом позовних вимог.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

29.12.2020 Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (Боржник, відповідач) на виконання зобов`язань за Договором поставки насіння в кредит 2020-2021 № 01-АР-ТН від 23.12.2020 було видано Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестагро-Україна" (Первісний кредитор) Фінансову аграрну розписку (Аграрна розписка), зареєстровану в реєстрі аграрних розписок за № 5524 та у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстраційний номер 28432665 від 29.12.2020).

За змістом п.п. 2, 3 Аграрної розписки предметом Аграрної розписки є безумовне зобов`язання Боржника за Аграрною розпискою сплатити Первісному кредитору грошові кошти в розмірі 2 380 625,36 грн (з визначенням еквіваленту в товарному розрахунку кукурудзи врожаю 2021 року) у строк до 15.10.2021.

Відповідно до п. 11 Аграрної розписки Кредитор має право в будь-який час та на будь-яких умовах передавати права за Аграрною розпискою іншій особі шляхом вчинення передавального напису "Відступлено". Зміна Боржника за Аграрною розпискою не передбачена.

Згідно із п. 17 Аграрної розписки сторони погодили, що Боржник на вимогу Кредитора сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цією Аграрною розпискою пеню, в відсотках річних від суми простроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним.

30.03.2021 права Первісного кредитора за Аграрною розпискою були відступлені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" (Новий кредитор) за Актом приймання-передачі прав кредитора за фінансовою аграрною розпискою від 30.03.2021, про що на Аграрній розписці зроблено відповідну відмітку (передавальний напис) та внесено відповідні зміни у Реєстрі аграрних розписок, що підтверджується Витягом з реєстру аграрних розписок щодо розписки №5524 від 30.03.2021 та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 71701392 від 30.03.2021.

Слід зазначити, що в силу приписів ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує з матеріалів справи, 02.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" як Новий кредитор направило на адресу Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України повідомлення про зміну кредитора за аграрною розпискою (вих. № 01/02-04/21 від 02.04.2021) із додатком копій документів, що підтверджують відступлення прав кредитора за Аграрною розпискою.

Відповідно до п. 3 Аграрної розписки Боржник мав сплатити грошові кошти у сумі 2 380 625,36 грн. у строк не пізніше 15 жовтня 2021 року. Однак у визначений даним пунктом Аграрної розписки строк Позивач від Боржника в рахунок погашення даної заборгованості жодних платежів не отримував. Таким чином, дане грошове зобов`язання є простроченим.

21.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" надіслало на адресу Боржника вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за аграрною розпискою № 5524 (вих. № 602 від 20.10.2021), враховуючи, що у визначений у аграрній розписці строк (до 15.10.2021) грошові кошти в сумі 2 380 625,36 грн відповідачем не сплачено.

Доказів реагування відповідача на таку вимогу матеріали справи не містять.

Однак згодом Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України в рахунок погашення заборгованості за Аграрною розпискою здійснено ряд проплат на загальну суму 1 730 000 грн відповідно до платіжних доручень: №3540 від 01.11.2021 на суму 1 000 000 грн; №3607 від 11.11.2021 на суму 490 000 грн; №3797 від 17.12.2021 на суму 240 000 грн.

Наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок по рахунку позивача підтверджується зарахування здійснених відповідачем проплат на загальну суму 1 730 000 грн, доказів інших проплат матеріали справи не містять.

Несплата відповідачем решти грошових коштів за Аграрною розпискою в сумі 650 625,36 грн слугувала підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду. При цьому Товариством з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, окрім основного боргу, 91 141,86 грн - пені; 14 762,28 грн - процентів річних та 106 520,55 грн - інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за Аграрною розпискою.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, за змістом якої господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Правовідносини між сторонами в межах даного спору врегульовано Законом України "Про аграрні розписки", враховуючи факт видачі відповідачем Фінансової аграрної розписки від 29.12.2020.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про аграрні розписки" (далі - Закон) аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах.

Боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах.

Кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

За умовами статті 2 Закону аграрні розписки використовуються в операціях з сільськогосподарською продукцією.

Аграрні розписки можуть видаватися особами, які мають право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення або право користування такою земельною ділянкою на законних підставах для здійснення виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до виду зобов`язання аграрні розписки поділяються на товарні аграрні розписки та фінансові аграрні розписки.

Фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

Виконання боржником зобов`язань за фінансовими аграрними розписками здійснюється лише в безготівковій формі (стаття 5 зазначеного Закону).

Згідно із частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про аграрні розписки" аграрна розписка встановлює забезпечення виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою заставою його майбутнього врожаю. Предметом такої застави може бути виключно майбутній врожай сільськогосподарської продукції. Розмір застави повинен бути не меншим за розмір зобов`язання за аграрною розпискою. На день видачі аграрної розписки майбутній врожай сільськогосподарської продукції не може перебувати в інших заставах, ніж за аграрними розписками.

Статтею 9 Закону передбачено, що аграрна розписка видається окремо на кожний вид сільськогосподарської продукції, визначений родовими або індивідуальними ознаками. Товарна аграрна розписка може видаватися на кожен погоджений боржником та кредитором обсяг поставки узгодженої сільськогосподарської продукції.

Під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Відомості про предмет застави за аграрною розпискою вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна особою, яка вчиняє нотаріальні дії, в момент нотаріального посвідчення аграрної розписки. У разі наявності додаткового забезпечення аграрної розписки інформація про таке забезпечення може вноситися до відповідних реєстрів згідно із законодавством.

Аграрна розписка вважається виданою з дня її реєстрації в Реєстрі аграрних розписок.

За приписами статті 11 Закону передання прав кредитора за аграрною розпискою здійснюється шляхом здійснення на ній або на її невід`ємному додатку передавального напису "Відступлено" із зазначенням нового кредитора за аграрною розпискою. Такий напис скріплюється підписом попереднього кредитора за аграрною розпискою.

Передання прав за аграрною розпискою підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому Законом України "Про нотаріат" для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Передання прав за аграрною розпискою, не посвідчене нотаріально, не спричиняє переходу до іншої особи прав кредитора за аграрною розпискою.

Відповідно до частини 5 Закону фінансові аграрні розписки виконуються шляхом перерахування боржником за аграрною розпискою грошових коштів на вказаний кредитором за аграрною розпискою банківський рахунок.

Як підтверджується матеріалами справи, передання прав кредитора за Аграрною розпискою № 5524 від 29.12.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" оформлено належним чином шляхом здійснення на додатку до Аграрної розписки передавального напису "Відступлено" із зазначенням нового кредитора за аграрною розпискою та скріпленням такого напису підписом попереднього кредитора. При цьому таке передання прав засвідчено нотаріально, оформлено Акту-приймання-передачі прав кредитора за фінансовою аграрною розпискою від 30.03.2021.

Відповідач, в свою чергу, про заміну кредитора та реквізити банківського рахунку для сплати грошових коштів за Аграрною розпискою повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку. При цьому обізнаність відповідача щодо наявності зобов`язання сплати за Аграрною розпискою Товариству з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" підтверджується фактом часткових проплат за відповідними реквізитами, однак поза строком виконання такого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище, умовами Аграрної розписки встановлено остаточну дату повернення заборгованості - до 15.10.2021.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Так, факт прострочення виконання грошового зобов`язання Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України за Аграрною розпискою підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано, позаяк до 15.10.2021 грошове зобов`язання за Аграрною розпискою не було погашено.

Враховуючи, що зобов`язання за Аграрною розпискою визначено в сумі 2 380 625,36 грн, при цьому до подання позову відповідачем сплачено 1 730 000 грн, несплаченим залишається залишок суми, що становить 650 625,36 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення основний борг в сумі 650 625,36 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю в цій частині у заявленій позивачем сумі.

Разом з тим Товариством з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал", окрім суми основного боргу, нараховано та заявлено до стягнення з Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України 91 141,86 грн - пені; 14 762,28 грн - процентів річних та 106 520,55 грн - інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із пунктом 17 Аграрної розписки сторони погодили, що Боржник на вимогу Кредитора сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цією Аграрною розпискою пеню, в відсотках річних від суми простроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені відповідно до п. 17. Аграрної розписки, судом встановлено, що останнім не враховано приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому умовами Аграрної розписки збільшеного періоду нарахування штрафних санкцій не передбачено.

Здійснивши перерахунок пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочення з 16.10.2021 до 16.04.2022 з урахуванням здійснених відповідачем проплат та з урахуванням обмеження нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, судом встановлено обґрунтованість таких нарахувань в сумі 81 164, 47 грн, що на 9 977,39 грн є меншим, аніж заявлено позивачем. Отже, пеня в сумі 9 977,39 грн є заявленою безпідставно.

Окрім того, перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 16.10.2021 до 12.05.2022 з урахуванням здійснених відповідачем проплат, судом визначено правомірність таких нарахувань в сумах 14 761,71 грн та 83 340,9 грн відповідно.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 14 762,28 грн та інфляційні втрати в сумі 106 520,55 грн, а судом встановлено обґрунтованість нарахувань у менших сумах, то позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у сумах визначених судом: 3% річних в сумі 14 761,71 грн та інфляційні втрати в сумі 83 340,9 грн. Відтак у стягненні 0,57 грн - 3% річних та 23 179,65 грн - інфляційних втрат слід відмовити як заявлених безпідставно.

Разом з тим, дослідивши подане представником відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, суд враховує таке.

Подане клопотання мотивоване тим, що відповідач є державною організацією та аграрним виробником, який серед інших покликаний забезпечити продовольчу безпеку в країні, яка перебуває у стані війни. При цьому Уладово-Люлинецька дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, незважаючи на скрутне фінансове становище, більш ніж на 2/3 погасила заборгованість за Фінансовою аграрною розпискою від 29.12.2020, нарахування по якій є предметом позову.

Таким чином, відповідач вважає, що прострочення виконання є незначним та не спричинило збитки позивачу, які ним не заявляються до стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені суд приймає до уваги такі обставини:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Аграрною розпискою, основний борг сплачено більш ніж на 70 %;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно повернуті боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, позаяк доказів протилежного матеріали справи не місять;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, 3 % річних, інфляційних втрат.

Крім того, суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що пеня не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 70%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Відтак, клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 99% підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 24 349,34 грн пені.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 91 141,86 грн - пені, тому у стягненні 66 792,52 грн пені (з яких 9 977,39 грн - заявлені безпідставно та 56815,13 грн - частина зменшення з ініціативи суду на 70%) слід відмовити.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує із умов виданої Аграрної розписки, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо зменшення суми пені, а також безпідставності стягнення пені в сумі 9 977,39 грн, 3% річних в сумі 0,57 грн та інфляційних втрат в сумі 23 179,65 грн внаслідок неправильного нарахування.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати на сплату судового збору в сумі 497,37 грн (у частині помилкового нарахування складових заборгованості) залишаються за позивачем.

В частині зменшення суми неустойки витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. При цьому суд враховує викладене в пункті 4.3. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною), у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Окрім того, з урахуванням заявлення представником позивача до закінчення судових дебатів про надання доказів понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку про встановлення 5-ти денного строку для подання таких доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (вул. Семполовського, буд. 15, с. Уладівське, Калинівський район, Вінницька область, 22422; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Терравіта Кемікал" (вул. Велика Кільцева, буд. 7, село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08129; ) 650 625,36 грн - основного боргу; 24 349,34 грн - пені; 14 761,71 грн - 3% річних; 83 340,9 грн - інфляційних втрат та 12 448,38 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 66 792,52 грн - пені; 0,57 грн - 3% річних та 23 179,65 грн - інфляційних втрат відмовити.

4. Витрати на сплату судового збору в сумі 497,37 грн залишити за позивачем.

5. Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати, пов`язані з розглядом справи, призначити судове засідання на 18.08.2022 об 11:30 год. в приміщенні Господарського суду Вінницької області за адресою: вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, зал № 8 (4-й поверх).

6. Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити позивачу строк - п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення. Зобов`язати позивача у цей же строк надіслати належним чином завірені копії вказаних доказів відповідачу.

7. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ; представника позивача - ; відповідача - ; представника відповідача - .

Повне рішення складено 15 серпня 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Велика Кільцева, буд. 7, село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08129;

3 - відповідачу - вул. Семполовського, буд. 15, с. Уладівське, Калинівський район, Вінницька область, 22422.