ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.22 Справа № 917/1960/21

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», 39621, м.Кременчук, Полтавська область, вул.І.Приходька,139,

до Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, 39600, м.Кременчук, вул. Софіївська, 68,

про стягнення 359762,47 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В. Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст.247 ГПК України.

Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманої теплової енергії, понесених позивачем на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 у справі № 917/1755/20, що складає 359762,47 грн.

Ухвалою від 24.12.2021р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/1960/21, справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалу господарського суду від 24.12.2021 вручено сторонам 04.01.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.01.22 до суду надійшов відзив (вх.№ 732), в якому відповідач позовну заяву називає необгрунтованою, в зв"язку з чим, в задоволенні позову ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод" про стягнення з КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області збитків, просить відмовити.

07.02.22 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач доводи відповідача, викладені у відзиві відхиляє, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Під час розгляду справи по суті, судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив.

31.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод"(Продавець, позивач) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (Покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 4313/082023/с (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов`язувався передавати теплову енергію в гарячій воді, а Покупець - приймати її та оплачувати вартість одержаної теплової енергії (п. 1.1 Договору).

11 жовтня 2018 році між Позивачем та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було укладено договори на постачання природного газу.

Як вказує позивач у позовній заяві, він є теплогенеруючою організацією та використовував природний газ, отриманий від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», виключно для виробництва теплової енергії в гарячій воді, яка передавалась в подальшому відповідачу, згідно вищевказаного договору.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті теплової енергії в гарячій воді, що підтверджується щомісячними Актами звірки розрахунків між КП "Теплоенерго" та ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (додаються до позовної заяви), позивач не мав можливості своєчасно оплатити АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» отриманий природний газ.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 26.10.2020 № 39/5-2801-20 про стягнення з позивача 1 867 434,03 грн., у тому числі: 1 517 312,74 грн.- основного боргу, 203 699,23 грн. - пені, 81 203,79грн.- 3% річних, 65218,27 грн. - інфляційних витрат, а також 28 011,51 грн. судових витрат по сплаті судового збору, за несвоєчасну оплату, в період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року, поставленого природного газу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.02.2021р. у справі № 917/1755/20, залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2021р., позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» (вул. І. Приходька, буд. 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39621; ідентифікаційний код 05763814) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 20077720) 292 624,29 грн.- основного боргу, 203 699,23 грн. - пені, 81203,79 грн. - 3% річних, 65218,27грн. - інфляційних та 9641,18 витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 1 224 688,45 грн. провадження закрито.

На виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 у справі № 917/1755/20 позивач сплатив вищевказані суми в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 28 травня 2021 року № 43/47540.

Отже, за викладеного в позові, позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії в гарячій воді, поніс збитки у вигляді додаткових витрат на загальну суму 359 762,47 грн., сплачених Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2021р. у справі № 917/1755/20.

29 вересня 2017 року сторони уклали Додаткову угоду № 13, що є невід"ємною частиною договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013 № 4313/082023/с, в якій п.8.4 статті 8 Договору викладено в наступній редакції:

«У випадку понесення Продавцем витрат, а саме притягнення Продавця до відповідальності за невиконання або неналежне виконання фінансових зобов`язань за договорами:

постачання природного газу, який використовує Продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її Покупцю;

розподілу природного газу (оператором ГРМ), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її Покупцю;

транспортування природного газу магістральними трубопроводами (оператором ГТС), об`єму газу, який використовує Продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її Покупцю;

у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасні розрахунки (оплати), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані продавцю та сплачені ним на користь відповідних постачальників послуг, підлягають відшкодуванню Покупцем на письмову вимогу продавця».

17.06.2021 відповідно до п. 10.1 Договору позивач звернувся до відповідача з претензією (вих.№ 1-16юр від 16.06.2021) про стягнення збитків на загальну суму 359762,47 грн., яка залишена відповідачем без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 359762,47 грн. збитків в судовому порядку.

Відповідач, заперечуючи у відзиві проти позову, стверджує, що позивачем жодним чином не доведено розмір понесених збитків саме у вказаній сумі, саме з вини КП «Теплоенерго», а також наявності прямого причинного зв`язку між понесеними збитками та діями (бездіяльністю) відповідача, а акти звірки розрахунків між позивачем і відповідачем, які наявні в матеріалах справи, лише підтверджують стан розрахунків між сторонами та наявність заборгованості за укладеним між ними договором.

Крім цього, відповідач зазначає, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.02.2021 у справі № 917/223/20 за порушення умов договору від 31.07.2013 № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гаоячій воді з КП «Теплоенерго» на користь позивача стягнуто 117242,14 грн. 3% річних, 466211,93 грн. пені (в тому числі за період жовтень 2018 - квітень 2019), що в разі задоволення позовних вимог в даній справі на думку відповідача, призведе до подвійного притягнення відповідача до відповідальності та суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

У відповіді на відзив позивач відхиляє заперечення відповідача, та вказує, що позивачем не було порушено вимоги ст.61 Конституції України, штрафні санкції, стягнуті з відповідача згідно рішення від 10.02.21 року у справі № 917/1755/20 Господарського суду Полтавської області, та збитки позивача, які він поніс, сплативши штрафні санкції і судовий збір Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії в гарячій воді, це зовсім різні правові наслідки, встановлені ст. 611 ЦК України, які настають у разі порушення зобов`язання, а також до нього застосовуються різні види господарських санкцій (відшкодування збитків та штрафні санкції).

Крім цього, позивач, з посиланням на ст.ст.614, 623 Цивільного кодексу України та ст.226 Господарського кодексу України стверджує про наявність усіх елементів складу господарського правопорушення. Зазначив, що саме невиконання відповідачем своїх зобов"язань по Договору, що підтверджується рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 у справі № 917/1755/20 та актами звірки розрахунків між позивачем та відповідачем, призвело до понесення позивачем збитків у вигляді додаткових витрат на загальну суму 359762,47 грн.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські та адміністративно-господарські санкції.

Пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України, яка кореспондується із статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії в гарячій воді за договором від 31.07.2013 №4313/082023/с, що призвело до понесення позивачем збитків у вигляді додаткових витрат на загальну суму 359762,47 грн., сплачених Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2021 у справі № 917/1755/20.

Як зазначалось вище, між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №13 від 29.09.2017 до Договору, якою пункт 8.4 статті 8 Договору викладено у наступній редакції: У випадку понесення продавцем витрат, а саме притягнення продавця до відповідальності за невиконання або неналежне виконання фінансових зобов`язань за договорами: постачання природного газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її покупцю; розподілу природного газу (оператором ГРМ), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації покупцю; транспортування природного газу магістральними трубопроводами (оператором ГТС), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її покупцю; у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасні розрахунки (оплати), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані продавцю та сплачені ним на користь відповідних постачальників послуг, підлягають відшкодуванню покупцем на письмову вимогу продавця.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України. Разом з тим, за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Додаткова угода від 29.09.2017 року № 13, що є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013 року №4313/082023/с, підписана та скріплена печатками обох сторін.

Враховуючи, що положення додаткової угоди №13 від 29.09.2017 до Договору погоджені сторонами, останніми дотримано принцип свободи договору, як одного з основоположних у цивільному законодавстві, у зв`язку з чим, положення такої додаткової угоди є обов`язковими до виконання сторонами.

Доводи відповідача про подвійне притягнення відповідача до відповідальності, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України, в разі задоволення позовних вимог, за наявності рішення господарського суду Полтавської області від 18.02.2021 в справі № 917/223/20 стягнення з КП «Теплоенерго» на користь позивача 117242,14 грн.3%річних, 466211,93 грн. пені суд відхиляє, оскільки заявлені до стягнення в межах даної справи збитки мають іншу правову природу відповідно до ст. 611 ЦК України, ніж кошти, стягнуті згідно вказаного рішення.

Отже, право позивача за порушення зобов`язання вимагати відшкодування збитків незалежно від стягнення штрафних санкцій передбачено чинним законодавством України та умовами укладеного між сторонами Договору.

Досліджуючи питання наявності всіх складових елементів господарського правопорушення, суд зазначає, що розмір збитків доведений рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1755/20, протиправна поведінка та вина підтверджується неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді від 31.07.2013 № 4313/082023/с.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками полягає в тому, що несвоєчасна оплата відповідачем вартості поставленої теплової енергії за договором від 31.07.2013 №4313/082023/с призвела до виникнення у Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" заборгованості за спожитий природний газ за договором, укладеним із АТ "НАК "Нафтогаз України", що призвело до нарахування останнім пені, 3% річних та інфляційних втрат, які в подальшому були стягнуті вказаним рішенням Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до загальних принципів господарського судочинства, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.13 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги умови п.8.4. Договору, наявність всіх елементів господарського правопорушення із якими чинне законодавство пов`язує відшкодування збитків, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І.Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ) 359762,47 грн. збитків; 5396,44 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.