ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2022 р. Справа№ 910/11521/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Крохмалюк Є.В.

відповідача - Дещенко А.С.

третьої особи - Крохмалюк Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 р. (повне рішення складено 22.12.2021 р.)

у справі № 910/11521/19 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Техком"

про стягнення 858933,56 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Фізична особа-підприємець Крохмалюк Єлізавета Володимирівна звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заборгованості за договором суборенди у розмірі 858933,56 грн, яка складається з 674666,66 грн суми заборгованості з орендної плати, 54641,38 грн пені, 45780,08 грн 3% річних, 83845,44 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як суборендарем, умов договору суборенди в частині здійснення оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 р. у справі № 910/11521/19 у задоволенні позову Фізичній особі-підприємцю Крохмалюк Єлизаветі Володимирівні відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Крохмалюк Єлізавета Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що укладений між сторонами договір суборенди був автоматично продовжений, оскільки жодна із сторін не направила заяви про припинення цього договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11521/19 залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11521/19 та призначено її до розгляду на 22.03.2022 р.

22.03.2022 р. розгляд справи № 910/11521/19 не відбувся у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 р. розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 р. у справі № 910/11521/19 призначено на 05.07.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 09.08.2022 р.

У судовому засіданні 09.08.2022 р. учасники справи надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.01.2017 р. між Дочірнім підприємством "Техком" (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Крохмалюк Єлізаветою Володимирівною (далі - орендар) було укладено договір оренди № 10 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в платне користування на певний строк нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Миколи Закревського, 29.

Згідно з п. 6.7 договору оренди орендар має право здавати орендоване майно в суборенду лише за письмової згоди орендодавця.

Цей договір укладається строком на 2 роки і набуває чинності 01.02.2017 р. та діє до 31.01.2020 р.

01.02.2017 р. між Фізичною особою-підприємцем Крохмалюк Єлізаветою Володимирівною (далі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (далі - суборендар) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення (далі - договір суборенди).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди орендар передає, а суборендар приймає, у строкове платне користування (суборенду) нежитлове приміщення загальною площею 191,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 29.

Згідно з п. 1.3 договору суборенди приміщення передається суборендарю для цілей розміщення офісу/відділення та зберігання вантажу та/або для здійснення іншої підприємницької діяльності, передбаченої статутом суборендаря.

За змістом п. 1.6 договору суборенди приміщення належить Дочірньому підприємству «Техком», а орендар користується ним на підставі договору оренди № 10 від 20.01.2017 р.

У відповідності до п. 3.6 договору суборенди суборендар повертає орендарю приміщення в день закінчення строку дії даного договору або дострокового припинення даного договору в стані не гіршому за той, що було зафіксовано в акті прийому-передачі, з урахуванням нормального зносу.

Як передбачено п. 3.7 договору суборенди, приміщення вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі або акта про звільнення приміщення, складеного в порядку, встановленому в п. 3.8 договору.

Пунктом 3.8 договору суборенди сторони погодили, що якщо при поверненні приміщення одна із сторін даного договору буде безпідставно уникати підписання акту прийому-передачі, сторона, яка повертає приміщення має право направити відповідний акт цінним листом з описом вкладення на адресу сторони, яка уникає підписання акту. В такому випадку приміщення вважається переданим належним чином, якщо сторона, яка підписала відповідний акт, протягом 10 робочих днів, з моменту надіслання акту прийому-передачі, не отримає обґрунтованих пояснень стосовно небажання підписувати акт прийому-передачі або підписаного акту від іншої сторони. Під безпідставним уникненням, в рамках цього договору, розуміється така поведінка сторони договору, в результаті якої, вона протягом 10-ти робочих днів, з моменту надіслання такого акту іншою стороною, не надасть обґрунтованих пояснень та причин стосовно небажання підписувати відповідний акт та/або не направить іншій стороні підписаний акт прийому-передачі.

Згідно з п. 4.2 договору суборенди за користування приміщенням суборендар щомісячно сплачує орендарю орендну плату у розмірі 50000,00 грн, з урахуванням всіх передбачених законом податків.

Орендна плата розпочинає нараховуватися з дати підписання сторонами акту прийому-передачі та сплачується суборендарем по день фактичного повернення приміщення орендарю згідно з актом прийому-передачі або акту про звільнення приміщення, складеного в порядку, встановленому п. 3.8 договору (п. 4.4 договору суборенди).

Відповідно до п. 4.5 договору орендна плата сплачується суборендарем щомісячно авансом до 10 числа поточного місяця на підставі рахунку, що надається орендарем суборендарю до 01 числа поточного (розрахункового) місяця та за умови надання акту виконання робіт (надання послуг) за попередній місяць.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками (в разі наявності) і діє протягом двох років. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявить бажання, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення іншій стороні, припинити дію цього договору, він буде вважатися автоматично пролонгованим на тих самих умовах на наступні 11 календарних місяців (п. 7.1 договору суборенди).

31.01.2019 р. між Фізичною особою-підприємцем Крохмалюк Єлізаветою Володимирівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" було укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до умов якої сторони домовилися продовжити термін дії договору на 2 місяці та викласти п 7.1 договору у наступній редакції: "договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками (в разі наявності) та діє до 31.03.2019 р.".

Згідно п. 2 додаткової угоди № 1 сторони домовилися встановити щомісячну суму орендної плати за користування приміщенням з 01.02.2019 р. та до кінця дії договору у розмірі 115000,00 грн.

На виконання умов укладеного договору суборенди орендар передав, а суборендар прийняв нежитлове приміщення, площею 191,3 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 29, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2017 р.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, у період з квітня 2019 року по теперішній час безпідставно не здійснював оплату орендних платежів у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість з орендної плати. При цьому, позивач вважає, що договір суборенди було продовжено, оскільки орендар не заперечував проти пролонгації договору, а суборендар продовжував користуватися майном після закінчення строку його дії.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою № 1 до договору оренди № 10 від 20.01.2017 р. сторони продовжили строк дії договору суборенди до 31.03.2019 р.

У подальшому, 30.04.2019 р. між сторонами договору оренди було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої сторони дійшли поновити дію договору оренди на новий строк, та викласти п. 16.1 договору оренди у наступній редакції: "Цей договір укладено строком на 26 місяців і набуває чинності з 01.04.2019 р. та діє до 31.05.2021 р.".

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поновлення дії договору суборенди.

Зі змісту листа № 9 від 25.03.2019 р. вбачається, що позивач визнає той факт, що договір суборенди закінчується 31.03.2019 р.

Також 01.06.2019 р. позивач направила на адресу відповідача претензію № 1, в якій остання зазначає, що строк дії договору суборенди закінчився 31.03.2019 р. та дія договору не була продовжена.

Враховуючи те, що між сторонами договору суборенди відсутня домовленість щодо продовження або поновлення строку дії договору суборенди, а договір оренди не регулює правовідносини між сторонами договору суборенди, тому строк дії договору суборенди закінчився 31.03.2019 р.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача, що договір суборенди було поновлено на підставі ст. 764 ЦК України.

Також відповідач вказує, що після закінчення строку дії договору суборенди позивач не з`явилася для підписання акту приймання-передачі приміщення.

Відповідно до заяви свідка ОСОБА_1 , у якій останній повідомив, що з 2017 року обіймав посаду територіального менеджера та був відповідальним працівником відповідача, до компетенції якого відносилося питання, зокрема щодо закриття відділення, яке було розташовано в орендованому приміщенні. Свідок повідомив, що в середині березня 2019 року Фізична особа-підприємець Крохмалюк Є.В. була поінформована про наміри оперативного повернення приміщення та було запропоновано зустріч в кінці березня. На заплановану зустріч Фізична особа-підприємець Крохмалюк Є.В. не з`явилася.

Також у матеріалах справи міститься заява свідка ОСОБА_2 , у якій останній повідомив, що у період з 04.10.2016 р. по дату закриття відділення займав посаду керівника відділення, яке було розміщене у орендному приміщенні. 29.03.2021 р. вказане приміщення було звільнено та підготовлено до повернення Фізичній особі-підприємцю Крохмалюк Є.В. На зустріч, яка була запланована на кінець березня, остання не з`явилася. При зустрічі на початку травня Фізична особа-підприємець Крохмалюк Є.В. відмовилася від підписання акту приймання-передачі та прийняття ключів. У подальшому ключі були повернуті.

У заяві свідка ОСОБА_3 останній повідомив, що для передачі приміщення орендарю в кінці квітня була призначена зустріч, на яку Фізична особа-підприємець Крохмалюк Є.В. не з`явилася. На зустрічі, яка відбулася на початку травня, орендар відмовилася підписувати акт приймання-передачі приміщення.

13.05.2019 р. відповідач направив позивачу засобами поштового зв`язку акт приймання-передачі приміщення.

Письмових заперечень від позивача щодо акту приймання-передачі приміщення матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Аналогічні правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 р. у справі № 910/11131/19.

Враховуючи те, що користування майном після припинення договору є неправомірним користуванням майно, вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився, суперечить змісту правовідносин за договором суборенди нормам ЦК України.

У свою чергу, орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ст. 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 р. у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 р. у справі № 910/16362/18.

З урахуванням того, що строк дії договору суборенди від 01.02.2017 р. закінчився 31.03.2019 р. та в матеріалах справи відсутні докази продовження його дії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати з 01.04.2019 р. по 01.09.2019 р. у розмірі 674666,66 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 54641,38 грн пені, 45780,08 грн 3% річних та 83845,44 грн інфляційних втрат також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Щодо аргументів позивача, колегія суддів зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не всі доводи наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010 р.).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 р. у справі № 910/11521/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Крохмалюк Єлізавети Володимирівни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 р. у справі № 910/11521/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2021 р. у справі № 910/11521/19.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Крохмалюк Єлізавету Володимирівну.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.08.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко