ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Справа№ 910/5740/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Гончаренку О.С.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 27.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 25.11.2021

у справі №910/5740/21 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом 1) Міністерства оборони України

2) Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"

до 1) Фізичної особи-підприємця Пустової Людмили Леонідівни

2) Фізичної особи-підприємця Туманік Ганни Георгіївни

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Кабінет Міністрів України

про визнання права власності та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 закрито провадження у справі №910/5740/21 в частині позовних вимог Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра" про визнання права власності, витребування та передачі Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" нерухомого майна, нежилого приміщення №201, літера "А", загальною площею 384,7 кв.м по вул.Бориспільська, буд.47, м.Київ, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення Господарського суду міста Києва про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто на підставі п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування постановленої ухвали суд першої інстанції зазначив про тотожність предмету та підстав позову у справах №910/19793/14 та №910/5740/21, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивачів до відповідача-3.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про закриття провадження.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є такою, що не ґрунтується на засадах верховенства права, не є законною і обґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що на момент звернення з позовом у справі № 910/5740/21 в частині вимог до ТОВ «Левра» будь-якого рішення, що набрало законної сили, в тому числі і у справі № 910/19793/14, між тими ж самими сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, не існує, оскільки предмет і підстави у справі № 910/5740/21 та у справі № 910/19793/14 різні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Ходаківська І.П., суддів Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 у зв`язку перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5740/21.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.12.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Остапенко О.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 у зв`язку перебуванням судді Остапенко О.М. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5740/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 апеляційну Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

Відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5740/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/5740/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 та призначено до розгляду на 17.02.2022.

09.02.222 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача-3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

17.02.2022 від Міністерства оборони України через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про відкладення судового засідання, обґрунтовуючи клопотання тим, що необхідний час для подання відзиву та пояснень, з урахуванням отриманого відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 відкладено розгляд справи на 01.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5740/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2022 для розгляду справи №910/5740/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 08.06.2022.

У зв`язку із перебуванням судді Яковлєва М.Л. 08.06.2022 у щорічній відпустці, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/5740/21 не відбувся.

З метою здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 розгляд справи призначено на 29.06.2022.

24.06.2022 через відділ забезпечення документообігу суду від представника Кабінету Міністрів України надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відмовлено у задоволенні поданого клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 відкладено розгляд справи на 27.07.2022.

27.07.2022 через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли заперечення проти відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача-1, позивача-2, відповідача-3 та третьої особи з`явилися в судове засідання 27.07.2022 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Відповідачі-1, -2 в судове засідання 27.07.2022 не з`явилися. Про поважність неявки суд не повідомили.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідачі-1, -2 про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідачів-1, -2.

В судовому засіданні 27.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини 1 статті 175 ГПК України).

Зі змісту вказаних норм права можна зробити висновок, що однією з цілей цих норм законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, для закриття провадження у справі, на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - рішення у справі, що набрало законної сили, повинно бути ухвалене щодо тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Так, Господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/19793/14 за позовом заступника прокурора Дарницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Мале приватне підприємство "Квіт".

Предметом позову у справі №910/19793/14 були вимоги про визнання за Державою Україна в особі Міністерства оборони України права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за №201 (літ.А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул. Бориспільській, 47, у м. Києві, витребування шляхом вилучення від Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра" нежилого приміщення за №201 (літ.А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул. Бориспільській, 47, у м.Києві та про передачу витребуваного майна Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2014 у справі №910/19793/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 28.07.2015, у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Як вбачається з тексту судових рішень у справі № 910/19793/14, підставами позовної заяви було те, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 19.12.2000, за Державою Україна було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно- нежиле приміщення за № 201 (літ. А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул.. Бориспільській, 47, у м. Києві, яке перебувало на утриманні ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» у складі переданого на утримання нежилого фонду « 135 Домобудівельний комбінат» за актом від 06.12.2000. Проте, у вересні 2013 року прокуратурою було встановлено, що на підставі біржової угоди від 09.04.2003 право власності на нежиле приміщення за № 201 (літ. А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул.. Бориспільській, 47, у м. Києві набуто МПП «Квіт», яке в подальшому відчужило його на користь ТОВ «Левра» за договором купівлі - продажу 12.09.2003. Прокурор наголошував на тому, що Міністерством оборони України, як органом уповноваженим управляти спірним майном, не надавався дозвіл на укладання біржової угоди від 09.04.2003, а тому у особи, яка підписувала вказаний правочин від імені позивача-2 не було повного обсягу цивільної дієздатності, у зв`язку з чим наведений правочин є таким, що порушує публічних порядок та є нікчемним в силу приписів ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України.

В додаткове обґрунтування вимог, прокурор посилався на те, що відчуження спірного нерухомого майна відбулося в межах санації ДП МОУ "Укрвійськбуд". При цьому, на думку прокурора, постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 по справі №24/612-б-43/234 та відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 29.01.2008 по справі №24/612-б-43/234 було припинено провадження у справі про банкрутство позивача-2 через набрання чинності вироком у кримінальній справі відносно заступника директора позивача-2 за ст.218 КК України у зв`язку із поданням завідомо неправдивої інформації про фінансову неспроможність ДП МОУ "Укрвійськбуд" та встановлено факт фіктивного банкрутства підприємства. Таким чином, відповідач безпідставно заволодів нерухомим державним майном, а саме: нежилим приміщенням за № 201 (літ. А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул. Бориспільській, 47, у м. Києві, що є підставою для визнання за державною права власності на нього та витребування наведеного майна від відповідача на користь позивачів.

Крім того, в додаткове обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що на момент укладення Біржової угоди № 28-03/12 від 09.04.2003 відчужене за нею спірне майно перебувало в управлінні Міністерства оборони України, і в силу приписів п. 1 та п. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» від 15.12.1992 на нього розповсюджувалась заборона передачі будь-яким іншим суб`єктам господарювання та громадянам. Також, прокурор посилався і на порушення вимог Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 при відчуженні спірного майна.

Натомість обґрунтовуючи свої позовні вимоги у справі № 910/5740/21, позивачі зазначили про:

- відсутність волі власника на відчуження спірного майна (рішення Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства оборони України в порядку ч. 2 ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»);

- військове майно, як об`єкт цивільних прав є майном, яке обмежене у цивільному обороті і може перебувати виключно у державній власності та не підлягає відчуженню без дотримання процедур, передбачених чинним законодавством України;

- відчуження державного військового майна, а саме: частини приміщень у будинках за адресою: вул. Бориспільська, буд.43 та вул. Бориспільська буд.47, м. Київ, відбувалося поза волею та без участі власника, тобто Держави Україна, під час фіктивного банкрутства Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", внаслідок чого відповідачі придбали це майно в особи, яка не мала права його відчужувати;

- відсутність права самостійного розпорядження у ДП МОУ «Укрвійськбуд» військовим майном Збройних сил України, яке було йому передане;

- преюдиціальність факту фіктивного банкрутства Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", встановленого постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №24/612-б-43/234, предметом позову у якій є визнання права власності за Державою Україною на майно, що було незаконно відчужене під час фіктивного банкрутства та витребування такого майна у добросовісних набувачів з урахуванням припинення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" у справі №24/612-б-43/234 з підстав фіктивності банкрутства та сплати боргу перед конкурсними кредиторами;

- наявність законодавчо встановлених обмежень на відчуження частини майна державних підприємств в порядку ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та недотримання положень абз.2 п.а ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" при укладанні зазначених біржових угод;.

- відсутність погодження плану санації Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" органом, який уповноважений управляти майном боржника - Міністерством оборони України;

- обов`язковість погодження плану санації боржника з Фондом державного майна України у разі наявності ознак неплатоспроможності боржника - державного підприємства та можливості продажу частини майна боржника-держаного підприємства;

- обов`язковість включення Кабінетом Міністрів України державного підприємства до переліку підприємств, які підлягають приватизації у разі наявності ознак його неплатоспроможності як боржника та можливості продажу частини майна такого державного підприємства;

- наявність визначеного порядку відчуження військового майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №191;

- нікчемність біржової угоди договору купівлі-продажу нерухомості від 09.04.2003 №28-03/12, яка не породжує будь-яких прав та обов`язків, є недійсною з моменту її вчинення, а право власності у МПП "Квіт" на спірне майно, яке в подальшому відчужене відповідачу-3, не виникло і не могло виникнути на підставі вказаної біржової угоди, а її укладання не створює за собою будь-яких правових наслідків.

Таким чином, заявлені у даній справі позовні вимоги хоч і стосуються одного і того ж предмета позову стосовно відповідача 3 - визнання за Державою Україна в особі Міністерства оборони України права власності на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за № 201 (літ. А), загальною площею 384,70 кв.м., що розташоване по вул.. Бориспільській, 47, у м. Києві та витребування його шляхом вилучення у ТОВ «Левра», проте не можна вважати, що між сторонами вже було вирішено спір про той самий предмет, оскільки позови не повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра" про визнання права власності, витребування та передачі Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" нерухомого майна, нежилого приміщення №201, літера "А", загальною площею 384,7 кв.м по вул. Бориспільська, буд.47, м. Київ, оскільки справи № 910/19793/14 та № 910/5740/21 не є ідентичними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що незважаючи на те, що предмет спору у справі № 910/19793/14 та у справі №910/5740/21 (в частині вимог стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Левра") є однаковим, проте обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги у справі №910/5740/21 відрізняються як за правовим змістом, так і наслідками, що в свою чергу вказує на неправомірність застосування судом першої інстанції положень пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Подібна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 910/6753/20, від 08.12.2020 у справі №910/7013/20 та від 15.12.2020 у справі №910/6923/20, від 14.01.2021 у справі № 910/6567/20, від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19(910/8017/20).

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої

З огляду на зазначені вище встановлені апеляційним судом обставини, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" слід задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі № 910/5740/21 скасувати, матеріали справи направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального господарського кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 у справі №910/5740/21 - скасувати.

Матеріали справи №910/5740/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 15.08.2022.(після виходу суддів Куксова В.В., Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. з відпустки)

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв