ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Справа№ 910/19584/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Гончаренку О.С.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 27.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 15.12.2021 (повний текст складено 16.12.2021)

у справі №910/19584/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) ОСОБА_5

6) ОСОБА_6

про солідарне стягнення 137 454 309,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 - закрито.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20, обґрунтовуючи клопотання тим, ухвала отримана представником в суді 21.12.2021.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та винесеною в наслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та закрив провадження в частині вимог до ОСОБА_6 на підставі п. 6 ч. 1. ст. 231 ГПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19584/20.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/19584/20.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/10483/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2022 для розгляду справи №910/10483/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Задоволено клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20. Відновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20. Призначено справу до розгляду на 10.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/19584/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 для розгляду справи №910/19584/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 27.07.2022.

Представник позивача з`явився в судове засідання 27.07.2022 та надав пояснення по суті апеляційної скарги.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 27.07.2022 не з`явилися.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки інші учасники апеляційного провадження про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників інших учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні 27.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заподіяної майнової шкоди в розмірі 137 454 309,83 грн.

В межах даної справи, Фонд гарантування пред`явив солідарну вимогу до відповідачів про відшкодування заподіяної ними шкоди в розмірі 137 454 309,83 грн. Підставою для пред`явлення такої вимоги стало прийняття керівниками AT «Ерде Банк» недобросовісних управлінських рішень, направлених на завдання Банку шкоди і подальше приховування цієї шкоди. Таким чином, Фонд гарантування заявив одну позовну вимогу, яка грунтувалась лише на кількох взаємопов`язаних недобросовісних управлінських рішеннях.

Відповідно до обставин, що викладені в позові, банком здійснено збиткові операції стосовно позичальників ВАТ «Донецький рудо-ремонтний завод» за Договором від 29.12.2010 №94-КЛ (без будь-якого забезпечення), ТОВ «Євромарт» за Договором від 22.05.2012 №96/12-КЛ (без будь-якого забезпечення), ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» за Договором від 08.06.2011 №107/11-КЛ (без належного забезпечення - неспівмірного з сумою отриманого кредиту), ТОВ «Магнум-Інвест» за Договором від 30.03.2011 №78/11-КЛ (без належного забезпечення - неспівмірного з сумою кредиту), ТОВ «Фондова компанія «Ініціатива» (інсайдер банк) за Договором від 28.03.2012 №95/12-КЛ (без будь-якого забезпечення).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 cт. 16 Цивільного кодексу України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (cm. cm. 22, 1166 Цивільного кодексу України).

Водночас особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 Цивільного кодексу України).

Особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.

Зокрема, керівники банку (голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер банку та його заступники) несуть відповідальність перед банком за збитки, завдані банку їхніми діями (бездіяльністю), згідно із законом. Якщо відповідальність згідно з цією статтею несуть декілька осіб, їх відповідальність перед банком є солідарною (ст. 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

На переконання позивача, збитки Банку заподіяно саме безпідставними та недобросовісними рішеннями керівників Банку при здійснення необґрунтованих та завідомо збиткових операцій, які мали системний характер та здійснювались стосовно чіткого кола позичальників, які пов`язані з власниками банку.

Відповідно до цього, позивач заявляє про те, що рішення відповідачів про здійснення операцій кредитування та подальші спроби приховати завдані Банку збитки шляхом укладення нових кредитних договорів (перекредитування), систематичним відтермінуванням остаточного строку виконання боржниками кредитних зобов`язань, завдали Банку шкоду (збитки).

Як вбачається із матеріалів справи, за наслідками надсилання судових запитів з метою встановлення адрес місця проживання/реєстрації фізичних осіб (відповідачів по справі) до суду першої інстанції надійшла інформація про наявність запису про смерть одного з відповідачів - ОСОБА_6 .

Зокрема, до суду надійшов лист з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.11.2021 №1399/5.1-50, яким повідомлено, що проведеною перевіркою виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 23.10.2019 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за№ 17626 (копія запису про смерть додана до матеріалів листа від 18.11.2021).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі № 910/19584/20 в частині вимог до ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі пункту 6 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку спір у даній справі, не погоджується з висновками місцевого господарського суду що провадження у справі № 910/19584/20 в частині вимог до ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі пункту 6 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

За змістом рішення Конституційний Суд України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття "право" та "охоронюваний законом інтерес" особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно- смисловому зв`язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально- правовим засадам.

Ч. 1-4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 1231 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Статтею 1282 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 755/7730/16-ц серед обставини, які підлягають встановленню при вирішені спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника зауважено, що судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон про акти ЦС) та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні (надалі - Порядок), затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5), зареєстр. в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940.

Відомості, зазначені в актових записах про смерть, складених виконавчими органами сільських, селищних та міських (крім міст обласного значення) рад на паперових носіях та в електронному вигляді, вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян протягом трьох робочих днів з дня надходження актового запису до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що визначено ч. 2 ст. 12 Закону про акти ЦС.

Постановою КМУ від 22.08.2007 № 1064 затверджено Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян (надалі - Порядок). Відповідно до абзацу другого підпункту 7 пункту 7 Порядку у разі державної реєстрації смерті відомостей:

- прізвище, ім`я та по батькові, стать, громадянство, дата смерті, у якому віці померла особа, місце смерті та її причина, дата і місце народження (для дітей віком до одного року - кількість місяців і днів), реєстраційний номер облікової картки платника податків, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце проживання, документ, що підтверджує факт смерті;

- прізвище, ім`я та по батькові особи, що звернулася за державною реєстрацією смерті, серія і номер, яким органом видано паспорт або паспортний документ, дата його видачі;

- серія і номер свідоцтва про смерть;

- дата і номер актового запису в книзі державної реєстрації смертей; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснив державну реєстрацію смерті;

- прізвище, ім`я та по батькові особи, що здійснила державну реєстрацію, та її посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру.

У відповідності до п. 14 Порядку витяг з Реєстру про державну реєстрацію смерті видається визначеним категоріям запитувачів. Згідно з п. 16 Порядку на безоплатне отримання витягу з Реєстру мають право, зокрема, суди (судді).

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання чи допускають спірні правовідносини правонаступництво суд першої інстанції повинен був встановити наявність спадкоємців ОСОБА_6 та з`ясувати чи прийняли такі особи спадщину.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, а колегією суддів встановлено, що згідно актового запису про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 23.10.2019 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за № 17626 заявником вказано ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.04.2006).

Зокрема, колегія суддів зазначає, що в підготовчому засіданні судом першої інстанції не було вжито заходів для перевірки чи являється ОСОБА_7 спадкоємцем ОСОБА_6 та чи прийняв він спадщину, і лише після того робити висновок щодо наявності/відсутності підстав для правонаступництва та закриття провадження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 по справі № 662/541/15-ц зроблено висновок, що: «основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини вказує зміст частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні».

Зважаючи на все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується зі скаржником, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків про наявність підстав для закриття провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_6 , без встановлення обставин щодо наявності/відсутності правонаступництва ОСОБА_6 у спірних правовідносинах.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на встановлене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі № 910/19584/20 підлягає скасуванню на підставі п.1-4 ч. 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України.

Також, оскільки судом апеляційної інстанції скасована ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі щодо позовних вимог до ОСОБА_6 , керуючись правами, наданими ч. 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального господарського кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/19584/20 - скасувати.

Матеріали справи №910/19584/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 15.08.2022.(після виходу суддів Куксова В.В., Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. з відпустки)

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв