РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022Справа № 910/18211/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Мутайламов Шаміль Ахмедбаширович

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкін Олександр Васильович

про визнання незаконним набуття права власності, скасування рішень про державну реєстрацію та визнання права власності

Представники:

від позивача: Голубок А.В.

від відповідача 1: Мельничук І.В.

від відповідача 2: не з`явився,

від третьої особи 1: не з`явився,

від третьої особи 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ліберо» про визнання незаконним набуття права власності, скасування рішень про державну реєстрацію та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним набуттям відповідачем 1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, та яка відповідно до Договору іпотеки №53/15-1.2 від 01.12.2015 була передана позивачем на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 53/15-к, укладеним між ПАТ «Банк Народний Капітал» та ТОВ «Ю.С.А.» (перейменовано в ТОВ «Гарант Ойл Групп»).

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 суд ухвалив: звернутися до Центру надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016; зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

03.12.2021 через відділ діловодства суду від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь на запит, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

26.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, суд приходить до висновку про розгляд справи № 910/18211/21 в порядку загального позовного провадження.

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з`ясовує, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

З огляду на предмет та підстави позовних вимог у даній справі, суд приходить до висновку, що рішення у справі № 910/18211/21 може вплинути на права та обов`язки державних реєстраторів КП "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Мутайламова Шаміля Ахмедбашировича та Прошкіна Олександра Васильовича , як осіб на підставі рішень яких здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, відтак, суд вважає за необхідне залучити вказаних осіб до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 01.03.2022; залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Мутайламова Шаміля Ахмедбашировича (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 16-Г) та державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу" Прошкіна Олександра Васильовича (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 16-Г).

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно п. 1 якого постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Враховуючи викладене, засідання призначене на 01.03.2022 не відбулось.

З огляду на зазначене, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників судового процесу, суддів та працівників апарату суду, суд дійшов висновку про необхідність визначення іншої дати підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2022 суд ухвалив: підготовче засідання призначити на 13.05.2022.

У підготовче засідання 13.05.2022 прибув представник позивача, представники відповідачів та третіх осіб не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 13.05.2022 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 14.06.2022.

14.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

У підготовче засідання 14.06.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 та третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

Представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 28.06.2022.

22.06.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові заперечення.

27.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив.

У підготовче засідання 28.06.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 та третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

За наслідками розгляду клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі, судом відмовлено у його задоволенні з підстав, що будуть викладені нижче, в мотивувальній частині рішення.

Частинами 1, 2 статті 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За наслідками розгляду клопотання відповідача 1 про поновлення строку на подачу відзиву, судом задоволено зазначене клопотання, а також оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.07.2022.

11.07.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 12.07.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 та третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні 12.07.2022 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 19.07.2022 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.08.2022.

16.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 16.08.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 та третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

У судовому засіданні оголошено перерву до 19.08.2022.

19.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 19.08.2022 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 та третіх осіб в судове засідання не прибули.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 19.08.2022, за відсутності представників відповідача 2 та третіх осіб, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 19.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» (позичальник) укладено Кредитний договір № 53/15-К, відповідно до п. 1.1 якого кредитор з 01 грудня 2015 року відкриває позичальнику поновлювану відкличну кредитну лінію, а саме надає останньому грошові кошти у загальній сумі 2 500 000,00 грн (далі - кредит) на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитору отриманий кредит до 29 листопада 2016 року (включно) та сплачувати 24,00 процентів річних від суми кредиту у порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 2.1 Кредитного договору № 53/15-К від 01.12.2015 визначено, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором сторони укладають договори іпотеки.

На виконання вимог п. 2.1 Кредитного договору № 53/15-К від 01.12.2015, між Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, згідно з яким іпотекодержатель має право у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» зобов`язань за Кредитним договором № 53/15-К від 01.12.2015 в повному обсязі, визначених у п. 1.1 Кредитного договору, отримати задоволення за рахунок майна, заставленого іпотекодавцем, яке складається з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,9 кв.м, загальною вартістю 2 152 000,00 грн.

Майно належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 06.10.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у м. Києві на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.09.2008 року № 1656-С/КІ. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 04.04.2014 року, номер запису: 5234184. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (п. 1.8. Договору іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій інформаційних довідок № 189203552 від 18.11.2019 та № 282976676 від 04.11.2021 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 від 07.11.2018, № 44023833 від 13.11.2018 та № 47126160 від 30.05.2019, 07.11.2018 зареєстровано зміну права власності на квартиру АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо", як нового іпотекодержателя за Договором іпотеки, 13.11.2018 вдруге зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру, 30.05.2019 втретє зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру за новим власником.

Так, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47126160 від 30.05.2019 та запису про право власності № 31790660 від 30.05.2019, новим власником квартири АДРЕСА_3 став ОСОБА_2 (відповідач 1).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідачами було незаконно набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, та яка відповідно до Договору іпотеки №53/15-1.2 від 01.12.2015 була передана позивачем на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 53/15-к, укладеним між ПАТ «Банк Народний Капітал» та ТОВ «Ю.С.А.» (перейменовано в ТОВ «Гарант Ойл Групп»), з огляду на що просить суд:

- визнати незаконним набуття 07.11.2018 відповідачем 2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 00 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 від 07.11.2018, № 44023833 від 13.11.2018 та № 47126160 від 30.05.2019;

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) за позивачем та визнати припиненим (з дати набрання рішенням по даній справі законної сили) право власності на спірну квартиру у відповідача 1.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, посилається на наступне:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 та № 44023833 є незаконними, оскільки, суперечать ст. ст. 10, 18, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як 05.11.2018 позивачем було подано заяву власника про заборону вчинення реєстраційних дій;

- відповідач 1 набув право власності на квартиру під час дії арешту накладеного ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2019 по справі № 758/12787/18, чим порушено приписи ст. 157 ЦПК України та ст. ст. 10, 24 та 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак, набуття права власності відповідачем 1 є незаконним;

- державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В. не мав законних підстав приймати рішення № 47126160 щодо спірної квартири без отримання обов`язкового сертифікату про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації після тимчасового блокування йому відповідного доступу наказом Міністерства юстиції України № 97/5 від 11.01.2019.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечує та зазначає, що даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, оскільки сторонами у даній справі є фізичні особи; подана позивачем інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить відомостей щодо заборони вчинення реєстраційних дій, окрім того, 31.07.2018 було внесено зміни до реєстру та зареєстровано нового іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Ліберо» замість ПАТ «Банк народний капітал», тобто, з 31.07.2018 всі реєстраційні дії мали здійснюватися виключно за згодою іпотекодержателя; відповідач 1 є добросовісним набувачем і в будь-якому випадку не може відповідати за порушення, що були допущені іншими особами, відтак, ситуація за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, під час визначення юрисдикції спору необхідно виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт права звертається до суду, а також мети звернення з позовом.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, підставою звернення до суду стало незаконне, на переконання позивача, позбавлення його прав на квартиру (об`єкт нерухомого майна), що виявилось у прийнятті протиправних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесення на їх підставі відповідних відомостей до реєстру, а також фактичне позбавлення позивача доступу до квартири та можливості користуватися нею.

При чому, підставою для здійснення реєстрації вказано Договір іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку спірну квартиру, як майновий поручитель за Кредитним договором № 53/15-к від 01.12.2015, що укладений між ПАТ «Банк народний капітал» та ТОВ «Ю.С.А».

З огляду на викладене, оскільки, предметом даного спору виступає майно, яке, в свою чергу, є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, суд приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

За змістом ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна фізична та юридична особа згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За змістом ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (пункт 3 частини 2 статті 331 ЦК України).

Як було встановлено судом, на виконання вимог п. 2.1 Кредитного договору № 53/15-К від 01.12.2015, між Публічним акціонерним товариством «Банк народний капітал» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки № 53/15-І.2 від 01.12.2015, згідно з яким іпотекодержатель має право у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» зобов`язань за Кредитним договором № 53/15-К від 01.12.2015 в повному обсязі, визначених у п. 1.1 Кредитного договору, отримати задоволення за рахунок майна, заставленого іпотекодавцем, яке складається з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,9 кв.м, загальною вартістю 2 152 000,00 грн.

У подальшому, на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43919413 від 07.11.2018, № 44023833 від 13.11.2018 та № 47126160 від 30.05.2019, 07.11.2018 зареєстровано зміну права власності на квартиру АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ліберо", як нового іпотекодержателя за Договором іпотеки, 13.11.2018 вдруге зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру, 30.05.2019 втретє зареєстровано зміну права власності на спірну квартиру за новим власником.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47126160 від 30.05.2019 та запису про право власності № 31790660 від 30.05.2019, новим власником квартири АДРЕСА_3 вказано ОСОБА_2 (відповідач 1).

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Суд зазначає, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є саме віндикаційний позов (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна.

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадженням № 14-208цс18).

У разі якщо об`єкти нерухомого майна не можуть бути витребувані від особи, яка незаконно заволоділа ними, зокрема, якщо вони відчужені добросовісному набувачу, який набув право власності на нього (стаття 330 ЦК України), то колишній власник нерухомого майна вправі вимагати відшкодування його вартості (пункт 2 частини третьої статті 1212, частина друга статті 1213 ЦК України).

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зазначила, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Так, в межах даної справи позивач просить визнати незаконним набуття відповідачем 2 права власності на спірну квартиру, визнати право власності на квартиру за позивачем та визнати припиненим право власності на спірну квартиру у відповідача 1, а також, скасувати відповідні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тобто, враховуючи зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що фактично позовні вимоги у даній справі спрямовані лише на внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Квартира АДРЕСА_3 на підставі Договору оренди квартири від 15.06.2017 передавалася у користування орендарю, однак, як стверджує позивач, 07.12.2018 група невідомих осіб, шляхом зламу замків вхідних дверей проникла в спірне приміщення, вигнала з неї орендарів, замінила замки та позбавила позивача доступу до квартири та можливість користуватись належним позивачу майном.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення майнових прав. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на майно або інших речових прав.

Відтак, саме по собі задоволення вимог про скасування рішення та внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно є неефективним способом захисту та не приведе до відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним набуття права власності, скасування рішень про державну реєстрацію та визнання права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначила, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.08.2022

Суддя Ю.В. Картавцева