РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2022Справа №910/19704/21
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Формтекс"

про стягнення 1242048,15 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Кривошея Д.А. - представник;

від відповідача: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Формтекс" про стягнення 1242048,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/254 від 05.11.2020 в частині поставки товару у встановлений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.01.2022.

11.01.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про поновлення строку для подання відзиву. У відзиві відповідач проти позову заперечує, обґрунтовуючи неможливість своєчасного виконання договору існуванням форс-мажорних обставин. Крім того, відповідач вказує, що частина товару була доставлена ним позивачу в межах строку дії договору, проте безпідставно не була прийнята відповідачем, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій по відношенню до відповідача.

В підготовчому засіданні 12.01.2022 суд протокольною ухвалою на підставі ч. 1, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України задовольнив клопотання відповідача, поновив строк на подання відзиву та прийняв відзив до розгляду.

В підготовчому засіданні 12.01.2022 оголошено перерву до 16.02.2022.

26.01.2022 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримує позовні вимоги та вказує, що сертифікат про форс-мажорні обставини, на який посилається відповідач, був виданий ТПП уже після закінчення строку дії договору, крім того, неможливість своєчасного виконання зобов`язань не підтверджена належними та допустимими доказами.

16.02.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він підтримує свою позицію, викладену у відзиві та відзначає, що видача сертифікату ТПП після закінчення строку дії договору не свідчить про відсутність форс-мажорних обставин як таких і що в порядку передбаченому договором позивач був належним повідомлений про форс-мажор. Відповідач просив у позові відмовити повністю.

В підготовчому засіданні 16.02.2022 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження у справі та призначив справ до судового розгляду на 17.03.2022.

Судове засідання, призначене на 17.03.2022, не відбулося.

Ухвалою суду від 26.04.2022 сторін було повідомлено при призначення судового засідання у справі на 23.06.2022.

23.06.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану. Клопотання мотивоване неможливістю повноваженого представника прибути в судове засідання, в зв`язку з введеним воєнним станом.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Суд протокольною ухвалою від 23.06.2022 відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану відмовив, оскільки відповідач не позбавлений права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

23.06.2022 судове засідання відкладено на 03.08.2022.

Представник позивача в судовому засіданні 03.08.2022 позов підтримав.

Відповідач явку повноважних представників в судове засідання не забезпечив. Чергове клопотання відповідача про відкладення судового засідання на час після закінчення воєнного стану суд залишив без задоволення з підстав, наведених вище.

У судовому засіданні 03.08.2022, в порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.11.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Формтекс" (постачальник) укладено договір №286/3/20/254 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

Згідно п. 1.1-1.3 договору предметом договору є допоміжне екіпірування (35820000-8) (Мішок спальний чорного кольору ) (лот 2. Допоміжне екіпірування (35820000-8) (Мішок спальний чорного кольору). Постачальник зобов`язується 2 2020 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник забезпечити приймання та оплату товару. Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання договору визначаються нижчевикладеною специфікацією: допоміжне екіпірування (35820000-8) (мішок спальний чорного кольору); відповідність технічному опису (інв № 258) та відповідність зразку-еталону; строк поставки до 15.12.2020 включно; загальна кількість, яку необхідно поставити - 10000,00 штук; ціна товару з ПДВ - 9100200,00 грн.

Товар за кількістю постачається на об`єднані центри забезпечення (далі - одержувач товару) після приймального контролю (якості) представниками Управління контролю якості, що є структурним підрозділом Міністерства оборони України (далі - Представник Управління) (пункт 1.5 Договору).

Згідно п. 3.1 договору ціна цього договору становить 9100200,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника власними силами постачальника та за рахунок постачальника згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.

Місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Збройних Сил України згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів товару та календарних днів відвантаження. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем товару, несе постачальник. (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку № 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України, що затверджений наказом Міністерства оборони України 19.07.2017 № 375 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2017 за № 1461/31329.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно).

Господарським судом міста Києва розглядалась справа № 910/8428/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Формтекс" до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, а саме - прийняти у визначеному місці поставки - військовій частині НОМЕР_1 виготовлений за договором № 286/3/20/254 від 05.11.2020 товар - "Допоміжне екіпірування (35820000-8) (Мішок спальний чорного кольору)" в кількості 3484 штук, який був прийнятий за якістю згідно з актом приймального контролю товару за якістю № 477 від 11.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/8428/21, яке набрало законної сили 26.08.2021, встановлено наступні обставини.

Згідно з рознарядкою Міністерства оборони України за специфікацією (додаток № 1 до Договору) постачальник зобов`язаний поставити товар в військову частину НОМЕР_1 в м. Харкові по вул. Переможців, 6а.

Відповідно до умов Договору процес прийняття продукції та поставки складається з двох взаємопов`язаних та послідовних етапів:

- 1 етап - прийняття конкретно визначеної кількості товару за якістю представниками Міністерства оборони України на території постачальника (пункти 2.5, 2.6 Договору), за наслідками чого відповідно до п. 2.1 та п. 2.6 Договору, тими ж самими представниками Міністерства оборони України складається акт приймального контролю товару за якістю на конкретно визначену кількість товару. При цьому, в самому акті приймального контролю (якості) Міністерство зазначає, що прийнятий товар передається на відповідальне зберігання постачальнику (додаток 3 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб ЗСУ, затверджений наказом МОУ від 19.07.2017 №375, та вказівка у нижній частині акту №477 приймального контролю товару за якістю від 11.12.2020);

- 2 етап - доставка (переміщення) постачальником вже прийнятого за актом приймального контролю товару за якістю товару до військової частини - в/ч НОМЕР_1 у м. Харкові.

11.11.2020 постачальник звернувся до замовника з проханням направити 12.11.2020 представників Управління контролю якості для проведення вхідного контролю якості матеріалів та сировини, які планується використовувати при виготовленні мішків спальних чорного кольору (вказаний процес перевірки передбачено пунктами 2.2 та 2.3 Договору).

12.11.2020 представниками замовника було складено три акти №582, №583, №584 відбору зразків сировини, які було запаковано та опломбовано з метою направлення до незалежної акредитованої лабораторії для перевірки на відповідність технічним, кількісним та якісним вимогам замовника.

Протоколами випробувальної лабораторії товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛ "Харпластмас" №431/1, №431/2 та протоколом державного підприємства "Львівський науково-випробувальний центр стандартизації, метрології та сертифікації" №584-Л/20 від 20.11.2020 було підтверджено відповідність всіх відібраних зразків матеріалів та сировини технічним, кількісним та якісним вимогам замовника. Крім того позивач замовив лабораторні випробовування трьох зразків товару.

Протоколом державного підприємства "Львівський науково-випробувальний центр стандартизації, метрології та сертифікації" №597-Л/20 від 30.11.2020 та протоколом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛ "Харпластмас" №443 від 26.11.2020 підтверджено відповідність наданих зразків товару технічним, кількісним та якісним вимогам замовника.

Всі зразки матеріалів (сировини) та комплектуючих до виробу були погоджені замовником 03.12.2020, що підтверджується написом та печаткою проставленою замовником на документі із назвою "Зразки матеріалів (сировини) та комплектуючих до виробу Мішок спальний чорного кольору договір №286/3/20/254 від 05.11.2020".

Виготовлений постачальником контрольний зразок товару було затверджено замовником 09.12.2020, що підтверджено написом та печаткою проставленою замовником на ярлику "Контрольний зразок №31 Мішок спальний чорного кольору договір №286/3/20/254 від 05.11.2020".

З метою виконання умов Договору постачальник (лист-запрошення № 692 від 03.12.2020 та оголошення №1 та №2) запросив представника замовника 07.12.2020 для проведення приймального контролю якості готової продукції у кількості 10000 штук мішків спальних чорного кольору за місцем їх виготовлення.

07.12.2020 представник замовника склав чотири акти відбору зразків товару № 560, № 561, № 562, № 563 (відібрано для направлення до незалежних лабораторій по п`ять мішків кожним актом).

Протоколами № 463, № 463/1, № 608-Л/20, № 609-Л/20 від 10.12.2020 (дві різні незалежні та акредитовані лабораторії (ДП "Львівстандартметрологія" та ТОВ "ВЛ "Харпластмас") підтвердили відповідність товару вимогам замовника.

Постачальник листом-запрошенням № 699 від 09.12.2020 запросило на 11.12.2020 направити представників замовника для продовження проведення приймального контролю якості готової продукції у кількості 10000 штук мішків спальних чорного кольору за місцем їх виготовлення.

11.12.2020 актом приймального контролю товару за якістю № 477 та актом приймального контролю товару за якістю № 478 замовник прийняв за якістю весь обсяг товару.

Отже, перший етап прийомки та поставки товару було завершено 11.12.2020, тобто задовго до визначеного Договором кінцевого строку поставки (15.12.2020).

11.12.2020 у пакувальника ТОВ "Формтекс" Примаченка В.О., який зважаючи на специфіку виробництва, виконував роботи з пакування вже виготовлених виробів та знаходився в безпосередньому контакті з виробничим персоналом, було виявлено коронавірус, що підтверджено результатами аналізу № 006351 від 11.12.2020 (виданими ДУ "Рівненський обласний лабораторний центр МОЗ України), відповідно до якого у назо/орофарингеальному мазку із слизової оболонки Примаченко В.О. (51 р.) виявлено РНК вірусу збудника COVID-2019, а також консультативним висновком лікаря від 12.12.2020.

За таких обставин на період з 11.12.2020 по 24.12.2020 було зупинено виконання виробничих робіт на підприємстві та зупинено виконання договору №286/3/20/254 від 05.11.2020, в тому числі і робіт по відвантаженню готових виробів, з якими контактувала інфікована особа, до вжиття заходів із дезінфекції (наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "Формтекс" №3-ОД "Про простій на підприємстві" від 11.12.2020).

11.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Формтекс" та фізична особа-підприємець Рудь В.В. уклали договір № Д-112-20 надання послуг з проведення дезінфекції вже виготовлених мішків спальних.

14.12.2020 позивач своїм листом №704 повідомив замовника про настання форс-мажорних обставин, які впливають на своєчасне виконання договору.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 пакував лише частину виробів, 4000 шт. мішків спальних (з якими не контактував зазначений пакувальник) були поставлені на адресу замовника, що підтверджується видатковою накладною № 84 від 14.12.2020, посвідченням № 279 та повідомленням-підтвердженням № 498 від 15.12.2020.

По мірі здійснення постачальником заходів із дезінфекції замовник здійснював прийомку дезінфікованих партій товару (акт приймання-передачі військового майна №282 від 15.12.2020 на 100 спальників; акт приймання-передачі військового майна №300 від 21.12.2020 на 400 спальників; акт приймання-передачі військового майна №301 від 23.12.2020 на 392 спальники; акт приймання-передачі військового майна №303 від 24.12.2020 на 112 спальників; акт приймання-передачі військового майна №305 від 28.12.2020 на 752 спальники; акт приймання-передачі військового майна №308 від 30.12.2020 на 652 спальники; акт приймання-передачі військового майна №309 від 31.12.2020 на 108 спальників). Всього замовник прийняв 2516 штук виробів.

Відповідно до п. 6.2.2 договору відповідач має право зменшувати обсяг закупівлі товарів та ціну договору залежно від фактичного фінансування бюджетних видатків, шляхом внесення сторонами відповідних змін до договору.

Протягом дії договору зміни до договору щодо зменшення обсягу закупівлі не вносились.

31.12.2020 замовник відмовився прийняти 3484 шт. мішків.

Своїм листом від № 134 від 12.01.2021 замовник повідомив, що 3484 шт. мішків не прийняв у зв`язку із закінчення дії договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, вищезазначені обставини, які встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 № 910/8428/21, повторному доказуванню не підлягають.

Таким чином, мішки спальні у кількості 4000 штук були поставлені відповідачем та прийняті позивачем 15.12.2020 без прострочення. Прийомка товару у кількості 2516 штук була завершена 31.12.2020. Товар у кількості 3484 штуки був доставлений позивачу відповідачем 31.12.2020, однак не прийнятий ним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем встановлених строків поставки, що є підставою для нарахування та стягнення неустойки.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що прострочення поставки товару було спричинене дією форс-мажорних обставин, а тому відповідач є невинуватим та звільняється від відповідальності за порушення умов договору. Крім того, частина товару не була прийнята саме позивачем, що виключає можливість застосування до відповідача штрафних санкцій.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором передбачено строк поставки товару у кількості 10000 штук до 15.12.2020. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач поставив позивачу товар у кількості 4000 штук 15.12.2020, тобто у визначений договором строк.

2516 одиниць товару було поставлено відповідачем та прийнято позивачем 31.12.2020.

3484 одинці товару відповідач поставив 31.12.2020, однак цей товар позивач не прийняв. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 № 910/8428/21, яке набрало законної сили, яким зобов`язано Міністерство оборони України прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Формтекс" виготовлений за договором №286/3/20/254 від 05.11.2020 товар - "Допоміжне екіпірування (35820000-8) (Мішок спальний чорного кольору)" в кількості 3484 штук, на даний час не виконано.

Як зазначає позивач, прострочення поставки товару у кількості 2516 штук вартістю 2289610,32 грн мало місце протягом 15 діб, крім того, станом на 05.10.2021 не здійснено постачання товару у кількості 3484 штук виробів вартістю 3170509,68 грн, що є підставою для стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення грошового зобов`язання.

19.01.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 286/8/308 на суму 1659876,48 грн штрафних санкцій. Вимоги позивача, викладені в претензії, відповідач залишив без задоволення, що і зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В договорі сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірах, передбачених п. 7.3 договору. За порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни договору. (п. 7.2, 7.3.3 договору).

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань, на підставі вказаного положення договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за період прострочення 15 діб пеню у розмірі 605034,15 грн і за період прострочення поставки понад 30 днів штраф у розмірі 637014,00 грн.

Однак, відповідач наполягає на необхідності звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань на підставі статей 614, 617 Цивільного кодексу України, оскільки це сталося внаслідок випадку дії форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом Вінницької Торгово-промислової палати № 0500-21-0248 від 25.02.2021.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У пунктах 8.1-8.3 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України та регіональними Торгово-Промисловими палатами.

Як уже зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/8428/21 було встановлено, що 14.12.2020 позивач своїм листом №704 повідомив замовника про настання форс-мажорних обставин, які впливають на своєчасне виконання договору. Неможливість своєчасного виконання відповідачем зобов`язання за договором обумовлювалася дією обставин непереборної сили (введення карантину встановленого Кабінетом Міністрів України, вимушена самоізоляція працівників, які мали контакт з хворим на гостру респіраторну хворобу COVID-19, коронавірусом SARS-CoV-2).

При цьому, договором не передбачено обов`язку до вказаного повідомлення додавати докази на підтвердження існування форс-мажорних обставин, достатньо лише направити таке повідомлення. Тому видача сертифікату ТПП після припинення дії договору не впливає на його дійсність та можливість прийняття судом в якості належного доказу засвідчення факту існування форс-мажорних обставин.

Як було вказано вище, у п. 8.3 Договору сторони визначили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України та регіональними Торгово-Промисловими палатами.

Приписами ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Аналогічне визначення форс-мажорних обставин міститься у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (далі - Регламент). Форс-мажорними можуть бути визнані ті обставини, які не зазначені у вищенаведеному переліку, проте відповідають критеріям форс-мажорних згідно з положеннями пункту 6.9 цього Регламенту, не суперечать законодавству України і узгоджені сторонами у договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 6.9 Регламенту передбачено, що надані Заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання Заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

В постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 зроблено висновок про те, що:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Обставини, на які посилається сторона правочину як на форс-мажорні (обставини непереборної сили), мають характеризуватися усією сукупністю ознак, визначених наведеними положеннями.

Розглядаючи питання щодо наявності підстав для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за договором з посиланням на дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) суди мають виходити з того, що сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з Регламентом, є документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто є доказом, який має оцінюватися судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами, відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження обставин, які відповідно до пункту 8.1 договору, звільняють від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, відповідач подав сертифікат Вінницької Торгово-промислової палати України № 0500-21-0248 від 25.02.2021 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Вказаним сертифікатом засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю "Формтекс" наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): введення карантину встановленого Кабінетом Міністрів України, вимушена самоізоляція працівників, які мали контакт з хворим на гостру респіраторну хворобу COVID-19, коронавірусом SARS-CoV-2, щодо обов`язку поставки допоміжного екіпірування (35820000-8) (мішок спальний чорного кольору) у кількості 10000 штук у термін до 15.12.2020 за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/20/254 від 05.11.2020, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 11.12.2020, дата закінчення - 31.12.2020.

Таким чином, зазначені у сертифікаті № 0500-21-0248 від 25.02.2021 обставини мають безумовний характер невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами щодо своєчасної поставки у повному обсязі та є свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють відповідача від відповідальності за невиконання умов договору у період з 11.12.2020 по 31.12.2020 відповідно до положень ст. 617 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України, зокрема, стягнення пені у розмірі 605034,15 грн.

З приводу прострочення поставки 3484 штук товару понад 30 днів та стягнення штрафу за відповідне прострочення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором. Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах.

Аналогічне положення закріплене і у ст. 613 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Пунктом 6.1.2 договору сторони узгодили, що замовник зобов`язується організовувати приймання товару.

Відповідно до п. 6.2.2, 6.2.4 договору відповідач має право зменшувати обсяг закупівлі товарів та ціну договору залежно від фактичного фінансування бюджетних видатків, шляхом внесення сторонами відповідних змін до договору. У разі порушення постачальником умов договору в частині поставки товару, його кількості, та/або якості, та/або комплектності, та/або термінів, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, та/або інших умов договору чи відмови від виконання договору, замовник, в односторонньому порядку у спрощений спосіб (шляхом повідомлення постачальника листом), має право: відмовитись від подальшого приймання виконання зобов`язань постачальником за договором; достроково розірвати договір, повідомивши про це постачальника. Застосування зазначених оперативно-господарських санкцій не позбавляє замовника права вимагати від постачальника сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання цього договору.

Як встановлено судом, відповідач доставив позивачу товар у кількості 3484 штуки виробів в межах строку дії договору (31.12.2020), проте позивач не прийняв товар, хоча у визначені договором строки був належним чином повідомлений про заплановану поставку (відповідні листи наявні в матеріалах справи). Позивач не зменшував обсяги закупівлі товару та не відмовлявся в односторонньому порядку від прийняття товару у кількості 3484 штуки в передбачений п. 6.2.4 договору спосіб до 31.12.2020.

Отже, позивач безпідставно не прийняв поставлений йому 31.12.2020 товар у кількості 3484 штуки. Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/8428/21, яким в тому числі зобов`язано замовника прийняти вищезазначений товар.

Відповідно до ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Товар у кількості 2516 штук, в строки передбачені договором, тобто до 15.12.2020, поставлено не було, однак вказане прострочення з боку відповідача мало місце в зв`язку з дією форс-мажорних обставин.

Поряд з цим, в рамках строку дії договору і за відсутності письмової відмови замовника від зобов`язань щодо прийняття товару, відповідачем було виконано обов`язок з поставки 3484 штук товару, проте, саме позивачем не було вчинено дії з прийняття товару, тобто мало місце прострочення кредитора. З огляду на зазначене відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 637014,00 грн за прострочення поставки товару понад 30 днів.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені і штрафу задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:22.08.2022

Суддя Ю.М. Смирнова