ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022м. ХарківСправа № 904/3214/18 (922/2714/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 210) в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" (61045, м. Харків, вул. Клочківська,192-А, ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" (0160, м. Київ, вул. Володимирська, 46, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Дніпроспецмаш" (32072, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с.Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 19-А, ) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Славія Груп" (49000, м. Дніпро, пров. Універсальний, 6, )
про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння
за участю учасників справи:

позивача - Демчан О.І.

3-ї особи - Алюніна О.О.

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - Дорошенко О.М.

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК Дніпроспецмаш" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Дніпроспецмаш", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Славія Груп" (далі - відповідачі), у якому просив суд визнати недійсними наступні договори:

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2729, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд. 19-а, який складається із: корпуса № 1, ангара № 2 з прибудовою "Е"; прибудови у ангарі № 2 "Е1", загальна площа 2355,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2733, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд. 19-б, який складається із: корпуса № 2 і № 3 (деревооброб. ділянка), агрегатного цеху № 2 "Г"; прибудови до цеху № 2 "г"; корпуса № 3, цеха № 2 (агрегатна та механічна ділянка) "В", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2737, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд. 19-в, який складається із: корпуса № 5, цеха № 4, ЕМВ, гальваніки "X"; корпуса № 7, столярної майстерні "Ч", корпуса № 17, будівлі гаражу на 4 бокса "Л"; корпуса № 42, будівлі гаражу на 6 боксів "ЛІ"; корпуса № 22, котельні "Ж"; пожежних резервуарів "Бас Басі"; корпуса № 34, будівлі УПОС (ремонт та виготовлення трубопроводів, опресування балонів) "Ф"; корпуса № 41, компресорної "З"; холодних сховищ "М", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2741, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд. 19-г, який складається із: корпуса № 14, ангара № 3 СЛІ, цеха № 4 (ПАРМ) "4", прибудови до ангара № 3 (лабораторія) "Д"; прибудови до ангара № 3 "Д", загальна площа 1247,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- витребувати вищезазначене майно із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Славія Груп";

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" право власності на вищезазначене нерухоме майно.

Ухвалою суду від 20.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, зареєстрованих в реєстрі за № 2729, № 2733, № 2737, № 2741, у витребуванні майна з чужого незаконного володіння та у визнанні права власності.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" в особі ліквідатора Демчана О.І. та Акціонерного товариства "Сбербанк" задоволено частково: ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2020 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш", посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2729, № 2733, № 2737, № 2741.

В скасованій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Дніпроспецмаш", посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2729, № 2733, № 2737, № 2741 - задоволено; визнано їх недійсними; в іншій частині ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 904/3214/18 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14.12.2021 касаційні скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, Акціонерного товариства "Сбербанк" (нова назва - Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк") задоволено частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.10.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі № 904/3214/18 (№ 922/2714/20) в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно - скасовано, в скасованій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

18.02.2022 ухвалою суду задоволено самовідвід судді Міньковського С.В. Відведено суддю Міньковського С.В. від розгляду заяви в частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" № 904/3214/18.

21.02.2022 заяву в частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" № 904/3214/18 (№ 922/2714/20) передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та заміни відведеного судді, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 для розгляду даної справи визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.2022 заяву ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" в частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

07.06.2022 на адресу суду від ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" надійшла заява про зміну предмета позову, в якій останній просить суд прийняти дану заяву до розгляду, вважати вірними п.4 та п.5 в наступній редакції:

- витребувати із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Славія Груп" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" комплекс будівель та споруд за реєстраційним номером 020, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, тг Новоолександрівська, Комплекс будівель і споруд № 21, буд. 21;

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" право власності на комплекс будівель та споруд за реєстраційним номером 020, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, тг Новоолександрівська, Комплекс будівель і споруд № 21, буд. 21.

Дана заява мотивована змінами, що відбулися у складі майна, що є предметом позову у справі.

Ухвалою суду від 08.06.2022 прийнято заяву про зміну предмету позову, у зв`язку з чим подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням відповідних змін.

Розгляд справи у підготовчому засіданні неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 07.07.2022 без виходу до нарадчої кімнати проголошено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.07.2022.

В судовому засіданні 21.07.2022 представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно вибуло із володіння позивача поза його волею, правочини, за якими відбулася передача спірного майна від позивача до відповідача - 1 визнано недійними на підставі абз.3 ч.1 та абз.3 ч.2 ст. 42 КУзПБ, а тому відповідач - 2, як кінцевий набувач спірного майна, зобов`язаний його повернути на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України. Також позивач просить визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Дніпроспецмаш" право власності на спірне майно, оскільки це майно зареєстровано за відповідачем - 2 та відповідач - 2 не визнає відповідного права за позивачем.

Строк позовної давності для подання відповідного позову до суду позивач вважає не пропущеним, оскільки арбітражний керуючий є спеціальним суб`єктом у даних правовідносинах, а тому, такий строк повинен починатися саме із моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто із 02.10.2018. Також, відповідний строк, на думку позивача, повинен починатися від моменту закінчення строку, передбаченого у спірних договорах, для розрахунку за отримане за договорами майно, оскільки однією із підстав визнання таких договорів недійсними є саме безкоштовне відчуження майна. А тому, якщо строк позовної давності не рахувати з моменту відкриття провадження, то цей строк повинен починатися із 08.11.2017. Крім того, позивач наголошує на тому, що у тому разі, коли суд дійде висновку про пропуск позивачем відповідного строку, суд не позбавлений права за власною ініціативою відновити відповідний строк, оскільки для цього є наявними поважні причини (договори укладено заінтересованими особами; спочатку був інший, ніж позивач, розпорядник майна; позивачем раніше був поданий позов, однак помилково був обраний невірний спосіб захисту).

Представник третьої особи на стороні позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Вважає не пропущеним строк позовної давності. В той же час, зазначає, що наявні правові підстави для поновлення відповідного строку через поважні причини його пропуску. У своїх поясненнях представник вказує на те, що умовами спірних договорів було передбачено сплату протягом одного року із дня їх укладення, а тому строк позовної давності повинен обраховуватись саме із моменту порушення стороною договору своїх зобов`язань, а не з моменту укладення таких договорів. Також представник підтримує позицію позивача про те, що строк позовної давності повинен обраховуватись із моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки лише із цього моменту в арбітражного керуючого виникає право на подання відповідного позову. Крім того, на думку представника, відповідний строк повинен обраховуватись з моменту набуття останнім набувачем спірного майна у власність.

Представник відповідача - 2 проти позову заперечує повністю, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позицію учасників процесу, здійснивши оцінку всіх доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Господарського суду Харківської області від 30.07.2020 ТОВ "Науково-виробничий комплекс "Дніпроспецмаш" (далі - ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш", боржник, Позивач) визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; припинено повноваження розпорядника майна Кошовського С.В. та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича.

У серпні 2020 року ліквідатор ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" Демчан О.І. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (далі-Відповідач 1) та ТОВ "Ві-Славія Груп" (далі - Відповідач 2), в якій заявник просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, а саме:

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2729, який укладено між ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" та ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 19-а, який складається із: корпусу № 1, ангару № 2 з прибудовою "Е"; прибудови в ангарі № 2 "Е1", загальною площею 2 355,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2733, який укладено між ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" та ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 19-б, який складається із: корпусів №№ 2, 3, агрегатного цеху № 2 "Г"; прибудови до цеху № 2 "г"; корпусу № 3, цеху № 2 "В", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2737, який укладено між ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" та ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 19-в, який складається із: корпусу № 5, цеху № 4, ЕМВ, гальваніки "X"; корпусу №7, столярної майстерні "Ч", корпусу № 17, будівлі гаража на 4 бокси "Л"; корпусу № 42, будівлі гаража на 6 боксів "ЛІ"; корпусу №22, котельні "Ж"; пожежних резервуарів "Бас Басі"; корпусу № 34, будівлі УПОС (ремонт та виготовлення трубопроводів, опресування балонів) "Ф"; корпусу № 41, компресорної "З"; холодних сховищ "М", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14);

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., запис в реєстрі № 2741, який укладено між ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" та ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (предмет договору - комплекс, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 19-г, який складається із: корпусу № 14, ангару № 3 СЛІ, цеху № 4 (ПАРМ) "4", прибудови до ангару № 3 (лабораторія) "Д"; прибудови до ангару № 3 "Д", загальною площею 1247,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14).

Також у позовній заяві ліквідатор Демчан О.І. просив суд витребувати спірне майно із чужого незаконного володіння Відповідача 2, а також визнати за боржником право власності на таке нерухоме майно.

При первісному розгляді справи судом встановлено, що за укладеними 08.11.2016 договором №2729 ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" (покупець) зобов`язалося сплатити ТОВ "НВК "Дніпроспецмаш" (продавець) за придбане майно - 336 915,60 грн; договором №2733 - 183 382,80 грн; договором №2737 - 611 851,20 грн; договором №2741 - 176 002, 80 грн. Разом з тим, розрахунків за зазначеними правочинами ТОВ "НВО "Дніпроспецмаш" не здійснило.

Судом встановлено, що у продавця та покупця учасниками та керівником є одні й ті ж особи, що в розумінні положень статті 1 КУзПБ є заінтересованими особами щодо боржника ТОВ "НВК Дніпроспецмаш".

Відповідні обставини стали підставою для визнання спірних правочинів недійсними на підставі абз.3 ч.1 та абз.3 ч.2 ст. 42 КУзПБ.

Судом встановлено, що ТОВ "Ві-Славія Груп" набуло право власності на спірне нерухоме майно за відплатними договорами від 23.06.2017 та від 24.06.2017 за реєстраційними номерами 884, 893, 883, 892, 891, 882, 881, 890, що підтверджується наданими суду належним чином засвідченими копіями платіжних доручень: № 24 від 26.12.2017 на суму 136 283,40 грн., № 14 від 15.11.2017 на суму 33 500,00 грн., № 20 від 28.11.2017 на суму 113 117,65 грн., № 8 від 10.11.2017 на суму 352 404,60 грн., № 13 від 15.11.2017 на суму 216 291 грн., № 23 від 26.12.2017 на суму 55 33,60 грн., № 29 від 23.01.2018 на суму 10 072,20 грн., № 20 від 12.12.2017 на суму 142 111 грн., № 22 від 26.12.2017 на суму 8 583 грн., № 19 від 28.11.2017 на суму 74 180 грн., № 21 від 12.12.2017 на суму 127 700,40 грн., № 28 від 23.01.2018 на суму 139 927,80 грн. та квитанцією №0.0..1 від 27.04.2020 на суму 75 700 грн.

Оскільки ТОВ "Ві-Славія Груп" не є стороною оспорюваних правочинів, однак є кінцевим набувачем і власником нерухомого майна, відчуженого за спірними договорами купівлі-продажу, позивач просить витребувати відповідне майно та визнати за ним право власності на це майно.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини третьої статті 42 КУзПБ передбачено, що в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України у разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, та з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

При цьому можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

За змістом частини першої статті 388 ЦК України добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Оскільки позивачем не доведений суду факт недобросовісності відповідача - 2, а в матеріалах справи відповідні докази також відсутні, суд, вирішуючи відповідний спір, виходить із презумпції добросовісності останнього.

Враховуючи викладене, встановленню підлягає наявність правових підстав, з якими закон пов`язує право власника витребувати майно у добросовісного набувача, зокрема, щодо наявності такої підстави як вибуття спірного майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, слід відзначити, що чинне законодавство України не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Вирішуючи відповідне питання суд керується правовою позицією Верховного суду, висловленою у Постанові від 20.02.2020 № 922/719/16, якою було підтримано правові висновки, зроблені у постанові від 03.10.2018 у справі N 906/1765/15, де суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оскільки майно, витребування якого є предметом заяви ліквідатора, вибуло на підставі правочину, який було визнано недійсним на підставі абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство (боржник здійснив відчуження нерухомого майна (актив) безоплатно), зазначена обставина є свідченням того, що майно за такими договорами вибуло всупереч волі власника, а отже, у цій справі може бути застосовано статті 216 та 388 ЦК України. Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 11.06.2014 у справі N 6-52цс14.

Враховуючи викладене та те, що майно, витребування якого є предметом заяви ліквідатора, вибуло на підставі правочину, який визнано недійсним, оскільки боржник здійснив відчуження нерухомого майна (актив) безоплатно, зазначена обставина є свідченням того, що майно за такими договорами вибуло всупереч волі власника, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині витребування майна із чужого, незаконного володіння в порядку статті 388 ЦК України.

Вирішуючи заяву ТОВ "Ві-Славія Груп" про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

До вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки.

Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16, від 30.04.2020 у справі № 5023/5847/11 та саме такий висновок зроблений Верховним судом у межах даної справи під час її касаційного перегляду.

Відповідно до норм ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 257 цього ж кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками:

1) має юридичний склад;

2) позначає сплив строку;

3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову);

4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи;

5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом;

6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права дію принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 92 ЦК визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Отже, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Суд звертається до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, у пункті 6.25 постанови від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, в постановах від 28.05.2019 у справі 5015/118/11 та від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого до суду із заявою про захист інтересів боржника.

Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі його уповноваженого органу.

Правильність наведеної позиції стосовно правил перебігу позовної давності у справах про банкрутство також підтверджується, якщо звернутися до конструкції частини першої статті 261 ЦК України, в основу якої покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено.

Аналіз норм права, якими врегульовані питання позовної давності дає підстави для висновку, що у разі, коли законодавець вживає вислови "свої цивільні права", "цивільні права особи", "здійснення права", він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми.

Тож при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора.

При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову (заяви) самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Таким чином, початком перебігу строку позовної давності для юридичної або фізичної особи є днем, коли уповноважена особа на представництво її інтересів дізналась/могла довідатись про оспорюваний правочин, а не в залежності від подальшої зміни відповідної особи (призначення іншого арбітражного керуючого у справі про банкрутство).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

При цьому, початок перебігу відповідного строку позовної давності для спірних правочинів повинен обраховуватися саме із дня їх укладення, оскільки невідповідність таких правочинів нормам закону мала місце саме із моменту їх укладення.

Протилежний підхід, на думку суду, порушував би і справедливий баланс інтересів інших учасників господарського обороту, оскільки укладення відповідних спірних правочинів мало наслідком подальше виникнення правовідносин, і в інших учасників.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що у даній справі початком перебігу строку позовної давності для пред`явлення відповідного позову до суду є 08.11.2016 (день укладення спірних правочинів) і такий строк сплив 08.11.2019, про що зроблено відповідну заяву представником ТОВ "Ві-Славія Груп".

Як встановлено судом, провадження у справі про банкрутство ТОВ "НВК Дніпроспецмаш" відкрито ухвалою суду від 02.10.2018 року та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Грішина М.А., кандидатура якого була визначена за допомогою автоматизованої системи.

Постановою господарського суду від 30.07.2020 ТОВ "НВК Дніпроспецмаш" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І.

Таким чином, розпорядник майна, якого було призначено 02.10.2018 міг дізнатися про порушене право кредиторів з моменту його призначення. Крім того, боржник, ТОВ "НВК Дніпроспецмаш", самостійно міг вжити заходів щодо повернення майна внаслідок не перерахування коштів за договорами купівлі-продажу. Однак, жоден з арбітражних керуючих, які виконували обов`язки розпорядника майна (як і сам боржник), починаючи з 02.10.2018 року не вживав заходів для визнання недійсним правочину, укладеного за три роки до порушення провадження у справі про банкрутство. Ліквідатор Демчан О.І. звернувся до суду за заявою про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння 19.08.2020 (за штемпелем на конверті). Тобто поза межами строку позовної давності. Будь-яких доказів, які би свідчили про поважність обставин пропуску строку позовної давності суду подано не було.

Заперечення із посиланням на той факт, що у справі про банкрутство ліквідатор Демчан О.І. не приймав участь із самого початку, а був інший арбітражний керуючий, як і посилання на те, що позивач намагався звернутись із відповідним позовом раніше, однак обрав неправильний спосіб захисту, суд не приймає як ті докази, що можуть бути визнані судом як поважні обставини пропуску строку позовної давності та покладені в основу можливості позбавлення добросовісного набувача права власності та порушення принципу правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, суд не приймає заперечення позивача та представника третьої особи з посиланням на те, що оскільки статтею 42 КУзПБ передбачено подання відповідної заяви саме арбітражним керуючим (тобто при наявності спеціального статусу заявника), то строк позовної давності для подання цієї заяви спливає лише 02.10.2021 року (через три роки після порушення провадження у справі та призначення розпорядника майна).

Однак, як вже зазначалось судом вище, така позиція судом вважається помилковою, свідчить про невірне тлумачення норм права. Суд ще раз наголошує, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. (постанова ВС від 30.04.2020 у справі №908/61/13-г).

Протилежний підхід призведене до порушення принципу стабільності господарського обороту і буде несумісним із принципом правової визначеності, та, відповідно, із принципом верховенства права.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.10.18 у справі № 362/44/77, відступаючи від раніше зроблених правових висновків ВСУ зазначила, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована, є несумісною з принципом правової визначеності (пункти 39-40 Постанови).

Суд вважає також помилковими заперечення третьої особи щодо необхідності обрахування початку строку позовної давності із моменту набуття останнім набувачем спірного майна у власність, оскільки такий підхід також був би несумісним із принципом правової визначеності, як складової основоположного принципу верховенства права.

Із цього питання суд також вважає за необхідне зазначити правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 26.11.2019 справа 914/3244/16 (провадження 12-128гс19) де суд, з метою забезпечення єдності судової практики відступив від висновків, висловлених раніше у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі N 711/802/17 та від 6 червня 2018 року у справі N 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу (п. 7.25 відповідної Постанови). Верховний суд відзначив, що закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (п. 7.21 Постанови).

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ліквідатора в частині витребування майна із чужого, незаконного володіння у зв`язку зі спливом строку позовної давності для пред`явлення відповідного позову про що було зроблено відповідну заяву відповідачем - 2.

Крім того, витребування майна у відповідача - 2, на думку суду, буде порушувати також справедливий баланс інтересів учасників господарського обігу, оскільки відповідачем - 2 спірне майно було придбано у відповідача - 1 за кошти, в той час, як останній отримав відповідне майно від позивача безкоштовно. Тому, на думку суду, саме відповідач - 1 повинен нести відповідні негативні наслідки визнання недійсними договорів, за якими було відчужено спірне майно.

Щодо вимоги про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України, то оскільки відповідна вимога є похідною від вимог про витребування майна із чужого, незаконного володіння, суд не вбачає правових підстав для її задоволення, оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові в частині витребування майна із чужого, незаконного володіння.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "01" серпня 2022 р.

Суддя Т.А. Лавренюк