ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. Справа № 914/964/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) Лазор А.О.

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 Чижович І.З.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова мережа Медтехніка, б/н від 26 жовтня 2021 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року (підписане 18.10.2021 року) суддя Іванчук С.В.

у справі №914/964/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова мережа Медтехніка, м. Львів

до відповідача-1 Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання права на приватизацію способом викупу; визнання відсутності підстав для відмови у приватизації; визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання дозволу на приватизацію; визнання наданим дозвіл на приватизацію; зобов`язання провести підготовку до приватизації

в с т а н о в и в :

14 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про:

- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» право на приватизацію способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові;

- визнання відсутності у Львівської міської ради підстав для відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» у приватизації способом викупу орендованих нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові;

- визнання протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо ненадання дозволу на приватизацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові;

- визнання наданим Львівською міською радою дозволу на приватизацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові;

- зобов`язання Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради провести підготовку до приватизації нежитлових приміщень площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові, в тому числі провести та затвердити висновок (висновки) незалежної оцінки майна, укласти у відповідності з положеннями чинного законодавства з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу у відповідності з умовами типового договору купівлі продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1661 від 12.07.2012 року «Про затвердження Програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки», згідно якого передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» нежитлові приміщення площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові за ціною, визначеною за результатами незалежної оцінки, проведеної для визначення вартості об`єкта приватизації, а також підписати акти приймання передачі відповідних нежитлових приміщень.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року у справі №914/964/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до Регламенту Львівської міської ради 7-го скликання (ухвала №260 від 17.03.2016) підготовку питань, що подаються на розгляд Ради організовує секретар Ради; проект ухвали, що містить всі передбачені погоджувальні візи та планується на розгляд Ради, подається секретарю Ради у друкованій та електронній формах. До проекту ухвали у друкованій та електронній формах додається пояснювальна записка, яку готує ініціатор проекту ухвали. Отже, винесення на розгляд сесії Львівської міської ради проекту ухвали за результатами розгляду заяви позивача є можливим після вчинення відповідних, передбачених Регламентом дій, а також дій по підготовці проекту ухвали міської ради про затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу, які покладено на Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Доказів передачі на розгляд Львівської міської ради проекту ухвали за результатами розгляду заяви позивача суду не представлено. З огляду на дані обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Львівської міської ради, щодо визнання протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо ненадання дозволу на приватизацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» способом викупу. Поряд з тим, судом встановлено, що відповідачем-2 Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради допущена бездіяльність, щодо розгляду заяви ТзОВ» Торгова мережа «Медтехніка» №2-2722 від 15.02.2013р. про включення об`єкта оренди (суборенди) до переліку об`єктів, що підлягають викупу, оскільки останнім не вчинено визначених дій при наданні вище вказаної адміністративної послуги у встановлені строки у тому числі не підготовлено проекту ухвали міської ради щодо прийняття рішення про затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу.

Разом з цим, суд першої інстанції посилався на положення п.2 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», яким передбачено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом; після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу; на момент прийняття рішення про їх приватизацію належали до об`єктів групи «Г» згідно з класифікацією об`єктів приватизації, встановленою Законом України «Про приватизацію державного майна», та щодо яких є дійсною оцінка, або Кабінетом Міністрів України визначено радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу об`єктів приватизації за результатами проведення конкурсу. Оскільки, до матеріалів справи не долучено доказів, що підтверджують наявність підстав, визначених у пункті 2 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», отже, суд дійшов висновку про те, що реалізація права позивача приватизувати способом викупу орендовані ним нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові, можлива лише за умови дотримання приписів чинного законодавства визначених, щодо такої приватизації.

Місцевим господарським судом встановлено, що до матеріалів справи не долучено доказів в підтвердження прийняття Львівською міською радою рішення щодо включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові, а відтак ці приміщення не набули статусу об`єкта приватизації.

Поряд з цим, суд у рішенні зазначав, що заявлені позовні вимоги (визнати за ТзОВ «Торгова мережа «Медтехніка» право на приватизацію способом викупу нежитлових приміщень; визнати відсутність у Львівської міської ради підстав для відмови ТОВ «Торгова мережа «Медтехніка» у приватизації способом викупу орендованих нежитлових приміщень; визнати наданим Львівською міською радою дозвіл на приватизацію способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові), навіть у разі наявності законних підстав для їх задоволення, не є ефективним способом захисту прав позивача, та не може замінити необхідності дотримання вимог закону, визначених при приватизації майна, та відповідної приватизаційної процедури, підготовки відповідного пакету документів, та прийняття рішення органом саме до компетенції, якого належить прийняття відповідного рішення, про включення орендованого нежитлового приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття Львівською міською радою рішення щодо приватизації нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові, відтак, передчасними та безпідставними є вимоги позивача в частині зобов`язання Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради провести підготовку до приватизації спірних нежитлових приміщень, в тому числі провести та затвердити висновок (висновки) незалежної оцінки майна, укласти договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, передати у власність позивача та підписати акти приймання передачі відповідних нежитлових приміщень.

Також суд вказав про відсутність підстав для застосування позовної давності, з огляду на відмову в задоволенні позову по суті спору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Торгова мережа «Медтехніка» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року у справі №914/964/21 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що станом на час звернення позивача з заявою про викуп 15 лютого 2013 року були чинними Закон України «Про приватизацію державного майна» та Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», згідно з нормами яких, у позивача виникло право на викуп орендованих приміщень, у зв`язку з чим, останній і звернувся до міської ради з відповідною заявою, при цьому, незважаючи на наявність рекомендацій постійної депутатської комісії та на відсутність у законодавстві заборон чи обмежень, відповідачі безпідставно ухилилися від виконання своїх обов`язків та не прийняли жодного рішення за зверненням позивача. Апелянт наголошує, що відповідачами порушено строки розгляду його заяви та всупереч положенням чинного законодавства не прийнято жодного рішення за його зверненням, у зв`язку з чим, порушено право позивача на викуп орендованого приміщення. Одночасно скаржник вказує, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про допущення бездіяльності відповідачем-2 (Управлінням комунальної власності), всупереч положенням ст.238 ГПК України, не відобразив цього у резолютивній частині рішення, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі. Щодо висновку місцевого господарського суду про неефективність обраного позивачем способу захисту, апелянт посилається на положення ч.2 ст.5 ГПК України та зазначає, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім цього, позивач наголошує, що оскільки протягом понад шести років відповідачами не розглянуто питання про включення орендованого приміщення до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, та рішення про відмову в приватизації протягом встановленого законом строку не прийнято, відтак, на думку позивача, слід вважати, що Львівською міською радою надано дозвіл на приватизацію позивачем орендованих приміщень, відповідно до «принципу мовчазної згоди». Позивач також наголошує, що на момент звернення до відповідачів з відповідною заявою у 2013 році, у нього були «легітимні очікування» стосовно отримання дозволу на приватизацію орендованих ним приміщень, відтак, його порушене право підлягає захисту в межах цього спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 (Львівська міська рада) проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що приватизація об`єктів комунальної власності, рішення про приватизацію яких прийнято до 07 березня 2018 року, має здійснюватися відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Наголошує, що будь-яких рішень, якими позивачу надавалося би право викупити спірні приміщення, Львівською міською радою не приймалося, при цьому, позивач не виконав умови, передбачені ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», відтак, не має права на приватизацію спірних нежитлових приміщень способом викупу, у звязку з чим, відповідачем-2 і було повернуто позивачу заяву про приватизацію шляхом викупу з додатками. Одночасно заперечує твердження скаржника про надання міською радою дозволу на приватизацію відповідно до «принципу мовчазної згоди», оскільки листом від 04 вересня 2018 року позивачу відмовлено у наданні адміністративної послуги з посиланням на чинне законодавство.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 (Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що Управління не надає будь-які дозволи на приватизацію, відтак, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Управління щодо ненадання дозволу на приватизацію є безпідставною. Також зазначає про відсутність у позивача права на приватизацію, зважаючи на положення ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». Вказує, що права позивача у спірному випадку не порушені, оскільки будь-яких рішень, якими б позивачу надавалось право викупити спірні приміщення, Львівською міською радою не приймалося.

В судовому засіданні 13 червня 2022 року оголошено перерву до 05 липня 2022 року.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року у справі №914/964/21 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, поряд з тим, 01 липня 2022 року від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням представника відповідача-1 у відпустці, що підтверджується наказом про надання відпустки.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч.2 ст. 202 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає неповажною причину неявки представника відповідача-1 в судове засідання (перебування представника міської ради Наконечної О.М. у відпустці), зважаючи на наявність у Львівської міської ради інших представників, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Належить зазначити, що розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі і за клопотанням відповідача-1, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника міської ради Наконечної О.М. та вступом у справу нового представника, при цьому, представник відповідача-1 (Наконечна О.М.) була присутня у попередньому судовому засіданні 13 червня 2022 року та надавала суду свої пояснення щодо суті спору (проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення). При цьому, передбачений нормами ГПК України, строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції закінчився.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції», рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи.

Оскільки явка представника відповідача-1 в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача (скаржника) та відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2012 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (в тексті договору орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд приміщень) №Г-8507-12, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності №275-О від 03 жовтня 2012 року передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий Львів» (в тексті договору балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 3, перший поверх, загальною площею 92,1 кв. м, з індексами приміщень 21-1 - 21-5 відповідно до даних технічного паспорта ОКП «БТІ та ЕО» від 21.03.2012 року, інвентарний №866. Вартість об`єкта оренди відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом №371-е від 16.02.2012 року, станом на 30.09.2012 року становить 944 500,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.4.1 вказаного договору термін договору оренди визначений з 04 грудня 2012 року до 03 грудня 2015 року включно.

10 лютого 2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (в тексті договору орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд приміщень) №Г-9969-16, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності №423-О від 11.01.2016 року, договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-8507-12 від 04.12.2012 р. передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий Львів». Об`єктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 3 перший поверх, загальною площею 92,1 кв. м, з індексами приміщень 21-1 - 21-5 відповідно до даних технічного паспорта ОКГІ «БТІ та ЕО» від 21.03.2012 р. інвентарний №866. Вартість об`єкта оренди відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом № 1858-е від 02.02.2016 року, станом на 31.12.2015 року становить 8 159 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.4.1 договору термін дії останнього визначено з 10 лютого 2016 року по 09 лютого 2019 року.

18 лютого 2019 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (в тексті договору орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд приміщень) №Г-11683-19, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець на підставі наказів Управління комунальної власності №651-0 від 28.12.2018 року, №34-О від 24.01.2019 року, №61-О від 14.02.2019 року та договору оренди №Г-9969-16 від 10.02.2016 року на умовах визначених цим договором, передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення 1-го поверху загальною площею 92,1 кв. м., що позначене в технічній документації під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 та розташоване в будинку №3 на площі Ринок у місті Львові, відповідно до даних технічного паспорта, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 21.03.2012, інвентарний номер 866. Вказаний договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Я. та зареєстровано в реєстрі за №463. Об`єкт оренди знаходиться на балансі Львівського комунального підприємства «Старий Львів» і належить територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради () на праві комунальної власності, зареєстровано 30.07.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гук О.Б., що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25573101 від 14.08.2014. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Згідно з звітом про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (звіт про оцінку), затвердженим наказом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2873/е від 23.01.2019, вартість об`єкта оренди станом на 30.11.2018 становить 16 861 400,00 грн без ПДВ .

Згідно з п. 4.1 договору термін дії останнього визначений на п`ять років: з 18 лютого 2019 року до 18 лютого 2024 року.

Поряд з тим, судом встановлено, що згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії комунального майна та власності від 23 жовтня 2012 року вбачається, що на засіданні комісії слухали: листи управління комунальної власності від 09.10.12 №4-2302-1085 та від 23.10.2012 №4-2302-1151 про надання інформації стосовно отриманих заяв про включення об`єктів оренди в перелік об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу, та комісією було вирішено: рекомендувати управлінню комунальної власності винести на розгляд пленарного засідання сесії міської ради об`єкти комунальної власності, які не були винесені, але були рекомендовані постійною комісією для розгляду на пленарному засіданні, серед яких зокрема зазначено: «Торгова мережа «Медтехніка» - пл. Ринок, 3.

Під час дії першого договору оренди від 04.12.2012, 15 лютого 2013 року ТзОВ «Торгова мережа Медтехніка» звернулося до Управління комунальної власності із заявою про включення орендованого, згідно договору оренди №Г-8507-12 від 04 грудня 2012 року (дата закінчення дії договору 03.12.2015 року), приміщення за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 3 заг. пл. 92,1 кв.м. індекс: 21-1 21-5 до переліку об`єктів, які підлягають приватизації способом викупу, що підтверджується, згідно штемпеля, реєстрацією відділу видачі документів дозвільного характеру Управління «Дозвільний офіс» Львівської міської ради за №2-2722 від 15.02.2013.

У матеріалах справи знаходяться листи Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради: №2302-993 від 15.05.2013, №2302-2135 від 14.10.2013, №2302-2394 від 05.08.2014, №2302-223 від 22.01.2015, №2302-2003 від 19.06.2015, №2302-277 від 19.01.2016, №2302-2459 від 29.06.2016, №2302-150 від 12.01.2017, №2302-4303 від 16.08.2017, №2302-305 від 12.01.2018, адресовані ТзОВ «Торгова мережа «Медтехніка». Позивач отримання вказаних листів не заперечує.

У вказаних листах Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради зазначало, що згідно з п.30 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначений перелік та спосіб приватизації приміщень затверджує міська рада; Управління комунальної власності департаменту економічної політики формує переліки об`єктів приватизації, продаж яких повинен забезпечити виконання завдань з надходження коштів від приватизації, причому вказаний перелік об`єктів затверджує міська рада. У відповідності до повноважень, Управління комунальної власності регулярно у письмовій формі надає інформацію постійній комісії комунального майна та власності Львівської міської ради про отримані заяви про включення орендованих приміщень до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу. Про отримання заяви про включення орендованих приміщень за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 3 до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, Управління інформувало профільну депутатську комісію відповідними листами.

У зазначених вище листах Управління також вказувало, що про прийняте Львівською міською радою рішення щодо приватизації орендованих приміщень буде повідомлено до певної дати, зокрема: у листі №2302-993 від 15.05.2013 до 30.09.2013; у листі №2302-2135 від 14.10.2013 до 30.06.2014; у листі №2302-2394 від 05.08.2014 до 31.12.2014; у листі №2302-223 від 22.01.2015 до 01.06.2015; у листі №2302-2003 від 19.06.2015 до 31.12.2015; у листі №2302-277 від 19.01.2016 до 30.06.2016; у листі №2302-2459 від 29.06.2016 до 30.12.2016; у листі №2302-150 від 12.01.2017 до 30.06.2017; у листі №2302-4303 від 16.08.2017 до 30.12.2017; у листі №2302-305 від 12.01.2018 до 30.06.2018.

04 вересня 2018 року Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради листом (вих.№2302-5329 від 04.09.2018) про повернення документів, на заяву №2-2722 від 15 лютого 2013 року повідомило ТзОВ «Торгова мережа «Медтехніка», що згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом. Згідно із Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація (продаж) об`єктів права комунальної власності здійснюється та завершується відповідно до вимог зазначеного Закону. Стаття 18 цього Закону регулює приватизацію об`єктів державної та комунальної власності, переданих в оренду. Орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: - орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна, - орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; - невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; - здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; - орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; - договір оренди є чинним на момент приватизації. Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу. Оскільки виконавчі органи місцевих рад уповноважені діяти в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, приватизація комунального майна територіальної громади м. Львова відбувається виключно у відповідності до норм Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», відтак, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради повернуло позивачу документи щодо включення орендованого приміщення за адресою: пл. Ринок, 3 до переліку об`єктів, які підлягають приватизації.

У листі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (вих№2302-5329 від 04.09.2018) не зазначено про прийняття рішень Львівською міською радою за результатами розгляду заяви позивача №2-2722 від 15 лютого 2013 року про включення орендованого позивачем приміщення до переліку об`єктів, які підлягають приватизації способом викупу.

Докази надіслання відповідачем-2 позивачу вказаного листа у матеріалах справи відсутні. Позивачем не заперечується отримання вказаного листа, однак, вказує, що документи щодо включення орендованого приміщення за адресою: пл. Ринок, 3 до переліку об`єктів, які підлягають приватизації, позивачу не повернуто.

У березні 2021 року ТзОВ «Торгова мережа «Медтехніка» звернулося до суду з цим позовом до відповідачів: Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про: - визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» право на приватизацію способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові; - визнання відсутності у Львівської міської ради підстав для відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» у приватизації способом викупу орендованих нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові; - визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо ненадання дозволу на приватизацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові; - визнання наданим Львівською міською радою дозволу на приватизацію Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові; - зобов`язання Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради провести підготовку до приватизації нежитлових приміщень площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові, в тому числі провести та затвердити висновок (висновки) незалежної оцінки майна, укласти у відповідності з положеннями чинного законодавства з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації способом викупу у відповідності з умовами типового договору купівлі продажу об`єкта малої приватизації способом викупу, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1661 від 12.07.2012 року «Про затвердження Програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки», згідно якого передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» нежитлові приміщення площею 92,1 кв. м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові за ціною, визначеною за результатами незалежної оцінки, проведеної для визначення вартості об`єкта приватизації, а також підписати акти приймання передачі відповідних нежитлових приміщень.

Досліджуючи означені вище обставини, судом першої інстанції вірно зроблено посилання на п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду - ч.ч. 1, 2, 5 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об`єктів, що підлягають приватизації. Заява повинна містити: назву об`єкта малої приватизації, його місцезнаходження; запропоновані умови купівлі та експлуатації об`єкта. Разом із заявою покупці - юридичні особи подають: повну назву заявника та його юридичну адресу; прізвище, ім`я, по батькові керівника; номери розрахункових рахунків у банківських установах, з яких здійснюватимуться розрахунки за придбаний об`єкт приватизації. До заяви додаються: документ про внесення плати за подання заяви; нотаріально посвідчені копії установчих документів, що підтверджують право юридичної особи бути покупцем згідно з цим Законом (копію відповідного рішення органу місцевого самоврядування - для органів місцевого самоврядування); форму заяви та розмір плати за її подання встановлює орган приватизації. При цьому розмір плати за подання заяви не повинен перевищувати половини розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян - ч.4 ст.7 вказаного Закону.

Відповідно до п. 1.4. Програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012- 2014 роки, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 1661 від 12.07.2012 «Про затвердження програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки» відчуження майна, що є у комунальній власності територіальної громади м. Львова, регулюється Законами України «Про приватизацію державного майна, Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), інших законів та підзаконних нормативно-правових актів з питань приватизації. Органом приватизації комунального майна м. Львова є управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Згідно із п. 3.4.7 вказаної програми, питання затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації та визначення способу приватизації: викуп, продаж на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продаж на конкурсі належать до повноважень Львівської міської ради та вирішуються виключно на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до рішення від 28 листопада 2014 року № 892 виконавчого комітету Львівської міської ради «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада», суб`єктом надання адміністративної послуги, щодо прийняття рішення про включення об`єкта (об`єктів) до переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу визначено Львівську міську раду; строк надання адміністративної послуги- 30 днів; результат надання адміністративної послуги визначено : - ухвала міської ради про затвердження переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації способом викупу; - відмова у наданні адміністративної послуги доводиться до відома одержувача у письмовій формі з посиланням на чинне законодавство, з мотивацією відмови та роз`ясненням відповідно до встановленого порядку.

Відповідно до п 4.1.4. Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 02.12.2016 №1125 до компетенції управління належить, зокрема, підготовка проектів ухвал міської ради, рішень виконавчого комітету, розпоряджень Львівського міського голови, візування проектів актів відповідно до компетенції.

Вірно також судом першої інстанції зроблено висновок, що доказів в підтвердження дотримання процедури Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та проходження етапів надання адміністративної послуги, вчинення дій та складення відповідних документів, щодо кожного з етапів опрацювання заяви про надання адміністративної послуги, включаючи підготовку проекту ухвали міської ради про затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу, щодо прийняття рішення про включення об`єкта (об`єктів) до переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу, згідно зареєстрованої заяви ТзОВ «Торгова мережа «Медтехніка» №2-2722 від 15.02.2013 суду не надано, а тому допущено бездіяльність.

З огляду на зазначене вище, а також враховуючи те, що усі позовні вимоги позивача окрім вимоги про визнання незаконною бездіяльності є похідними і наслідковими після прийняття рішення міською радою про внесення до переліку обєктів, що підлягають приватизації, чи відмови у такому внесенні, тому правомірно судом першої інстанції відмовлено у їх задоволенні, хоча вони часково обгрунтовані у мотивувальні частині не правильним застосуванням норм чинного законодавтсва про приватизацію, яке повинно було б бути застосованим виходячи із дії закону у часі.

Окрім цього, відмовляючи у позовній вимозі про незаконну бездіяльність з огляду на неефективнисть спосубу захисту, судом апеляційної інстанції враховується, що в силу визначених чинним законодавством повноважень, обовязок надання згоди про внесення до переліку обєктів, що підлягають приватизації покладено не на структурні підрозділи (управляння) і т.д. навіть і з правом юридичної особи, а саме на орган місцевого самоврядування, яким у даному спорі є Львівська міська рада.

Зокрема, як зазначалося вище, в силу ч.ч.1, 3 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» включення об`єктів малої приватизації до переліку об`єктів, що підлягають приватизації відповідно до цього Закону, здійснюється з ініціативи, зокрема, покупця.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; а також вчиненні інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

Частина 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) передбачала, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції відповідачами не надано доказів та відсутні пояснення щодо порушення строків розгляду поданих позивачем документів.

Тому, судом першої інстанції також вірно встановлено, що відповідачами допущена бездіяльність щодо розгляду документів позивача на приватизацію приміщень способом викупу у відповідності до приписів Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тотожні тлумачення вказаної ст. 11 Закону про малу приватизацію викладено і у постанові Верховного Суду України від 04.02.2003 у справі №17-6-3/02-1980 та постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 813/2616/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Відповідно до п. 3.4.9 Програми приватизації майна комунальної власності м. Львова на 2012-2014 роки, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 1661 від 12.07.2012 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, втратила чинність згідно з ухвалою Львівської міської ради № 3889 від 20.09.2018, викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачене законодавчими актами з врахуванням переважного права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, на придбання речі, переданої у найм, у разі її продажу, відповідно до ст. 777 Цивільного кодексу України, та (або) якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, у розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого комунального майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення), відповідно до ст. 182 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Отже, законодавство, чинне на момент початку процедури приватизації орендованого майна, передбачало дві альтернативні можливості приватизації способом викупу орендованого комунального майна: внаслідок здійснення за погодженням з орендодавцем поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, у розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна; та/або шляхом реалізації переважного права орендаря, який належним чином виконує свої обов`язки згідно договору оренди, на викуп об`єкта оренди на підставі ст. 777 ЦК України.

Тому, зважаючи на викладене вище, судом апеляційної інстанції з урахування приписів ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено право позивача на викуп об`єкта було передбачено чинними на час звернення законодавчими актами.

Згідно ч.3 ст. 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Щодо цього, Конституційний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05. 1997 № 1-зп).

З урахуванням того, що протиправну бездіяльність допущено відповідачами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у позивача зберігається право на завершення процедури приватизації у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки зважаючи на часові рамки, якщо б не існувало бездіяльності відповідача чи відповідачів, то така процедура могла бути завершена до вступу у чинність нової редакції закону через п`ять років.

Враховуючи те, що позивачем подано позов до суду протягом трирічного строку з дати повернення документів Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, тому ним не пропущений, встановлений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, оскільки позивач мав легітимне право сподіватися, що його звернення від 15.02.2013 буде розглянуто з дотриманням вимог того законодавства, яке було чинним на дату подання такого звернення.

Щодо ефективності способу захисту порушеного права на розгляд звернення позивача з позитивними наслідками (прийнятим рішенням про внесення до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у один із означених вище способів такої приватизації), то судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч.3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а згідно ч.2 ст. 5 цього ж Кодексу, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Орган приватизації зобов`язаний повідомити адміністрацію підприємства про включення даного підприємства або його структурного підрозділу до одного із зазначених переліків у місячний строк з дня прийняття відповідного рішення.

Тому, зважаючи на те, що на час звернення позивача до органу малої приватизації, яким на той час і на сьогодні є Львівська міська рада, саме вона зобов`язана була прийняти рішення на сесії міської ради про внесення до переліку приватизації, або про відмову у внесенні до такого переліку. При цьому, чинним законодавством ні на той час, ні на дату звернення з позовом до суду, чинне законодавство не передбачало повернення заяви з додатками про малу приватизацію.

Зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необгрунтованність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Львівської міської ради щодо нерозгляду заяви позивача із вимогою зобов`язати здійснити такий розгляд з дотриманням законодавства про приватизацію в редакції Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в редакції, що була чинною до 15.03.2013.

При цьому, зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції також приходить до висновку про ефективність означеного вище способу захисту порушеного права позивача, оскільки у разі позитивного прийняття рішення органом приватизації, у нього виникнуть наступні права щодо викупу у визначений спосіб об`єкту нерухомого майна комунальної власності Львівської міської громади.

В ракурсі обгрунтованості позовних вимог позивача щодо незаконної бездіяльності міської ради, судом апеляційної інстанції також береться до уваги, що згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012) визначено, що: 1) державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; 2) на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси; 3) принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам; 4) потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; 5) ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відхилених судом першої інстанції вимог до Львівської міської ради про визнання протиправної бездіяльності із зобов`язанням вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 236, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Медтехніка» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року у справі №914/964/21 скасувати в частині відмови у позовних вимогах до Львівської міської ради про визнання її бездіяльності протиправною із зобов`язанням вчинити дії.

У цій частині прийняти нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради в частині нерозгляду заяви позивача від 15.02.2013 про внесення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові.

Зобов`язати Львівську міську раду розглянути заяву позивача від 15.02.2013 про внесення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу нежитлових приміщень площею 92,1 кв.м. під індексами 21-1, 21-2, 21-3, 21-4, 21-5 в будинку №3 на пл. Ринок у м. Львові в межах і строк вимог чинного законодавства, яке регулювало спірні правовідносини до 15.03.2013.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Матеріали справи №914/964/21 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 01 серпня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.