ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

03 серпня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/2/21(921/338/22)
Господарський суд Тернопільської області

Суддя Боровець Я.Я., розглянувши позовну заяву б/н та б/д (вх.№3861 від 01.08.2022) Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" (м. Тернопіль) в особі ліквідатора/арбітражного керуючого Шимечка А.Я. до відповідачів: 1. ОСОБА_1 (с. Ладичин, Тернопільський район, Тернопільська область) та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан Авіа Агро" (м. Київ) про витребування майна та стягнення грошових коштів в сумі 17 082 012,93 грн.

Встановив:

01.08.2022 Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" (м. Тернопіль) в особі ліквідатора/арбітражного керуючого Шимечка А.Я. звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. ОСОБА_1 (с. Ладичин, Тернопільський район, Тернопільська область) та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан Авіа Агро" (м. Київ) про витребування у ТОВ "Меридіан Авіа Агро" на користь ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, заводський № НОМЕР_1 та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" грошових коштів в сумі 17 082 012,93 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 01.08.2022, для розгляду справи №921/2/21(921/338/22) визначено суддю Боровця Я.Я.

За правилами господарського процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172 ГПК України.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Статтею 55 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на судовий захист.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 ГПК України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Способи захисту права та законного інтересу передбачені в статті 16 Цивільного кодексу України, зокрема способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто обирає той спосіб захисту, який вона вважає належним та ефективним. Обов`язок доведення суду обґрунтованості своїх вимог з урахуванням обраного способу захисту покладається на особу (позивача), який звернувся до суду за захистом своїх прав.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами статті 5 Господарського процесуального кодексу України за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд наголошує на те, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Натомість невизначення позивачем чіткого змісту позовних вимог та підстав позову нівелює можливість дотримання судом вказаних принципів та унеможливлює правильне і своєчасне вирішення господарського спору.

При цьому, суд зауважує, що судове рішення за результатами вирішення спору не може бути абстрактним або умовним, а повинно містити відповідні закону або договору способи захисту прав та інтересів позивача за чітко визначеним переліком вимог.

Також, суд, зазначає, що ухвалюючи рішення у справі та формуючи його резолютивну частину, суд повинен чітко вказувати яким чином буде здійснено відновлення порушених прав того чи іншого учасника справи, з метою уникнення можливих ускладнень під час його виконання.

Як визначено статтею 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявником наведено підстави позову щодо визнання договору купівлі продажу №1 від 05.05.2020 недійсним.

Проте, прохальна частина позову не містить позовної вимоги щодо визнання правочину недійсним.

Щодо вимоги про витребування у ТОВ "Меридіан Авіа Агро" на користь ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, заводський № 548028023, суд зазначає таке.

Згідно пункту 5 частин 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається із тексту позовної заяви, заявник посилається на відомості, розміщенні на офіційному сайті Державної авіаційної служби України, відповідно до яких спірне майно належить ТОВ "Меридіан Авіа Агро", однак до матеріалів позовної заяви такого не долучено, також не надано доказів, що підтверджують вказані обставини наведені в позовній заяві.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" грошових коштів в сумі 17 082 012,93 грн, суд встановив таке.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема: обґрунтований розрахунок сум, що стягується чи оспорюється.

Проте, подана позовна заява не містить доказів, що підтверджують обставини викладені в ній та обґрунтований розрахунок суми, що стягується.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об"єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Стаття 1 Закону України " "Про судовий збір" встановлює, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Як визначено статтею 2 Закону України "Про судовий збір" , платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом .

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" зазначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлені частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 123 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Одночасно з позовною заявою заявником заявлено клопотання (вх. № 4897 від 01.08.2022) про відстрочення сплати судового збору з підстав, викладених у ньому.

Розглянувши подане клопотання, суд встановив наступне:

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Обґрунтовуючи неможливість сплати судового збору заявник зазначає про обставини, які перешкоджали сплатити судовий збір у повному обсязі, зокрема відсутність коштів у ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" для сплати судового збору.

У разі заявлення вимоги про відстрочення розміру судового збору заявник має підтвердити, обґрунтувати та надати докази того, що заявник не має можливість сплатити судовий збір та довести, що судовий збір буде гарантовано сплачений у певній сумі.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних вичерпних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували б можливість сплати судового збору .

У розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та підтвердження їх належними доказами.

Суд зазначає, що заявник не подав доказів на підтвердження наявності умов, зазначених у частині 1 статті Закону України "Про судовий збір ", які у контексті приписів частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" є підставами для відстрочення сплати судового збору.

Також, заявником не надано доказів того, що у випадку відстрочення сплати судового збору заявник протягом визначеного процесуальним законодавством строку розгляду справи зможе сплатити судовий збір у визначеному судом розмірі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення сплати судового збору.

З огляду на викладене, клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору не підлягає до задоволення.

Отже, заявником до позовної заяви не додано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд звертає увагу заявника, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за № 297960023 від 04.02.2022 у розділі щодо відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначено причини відсутності коду - "особа ОСОБА_1 не є громадянином України".

Отже, наведене свідчить, що позивачем порушено вимоги статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно вимог частини 1 статті 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 статті 174 ГПК України).

З огляду на наведе, позовна заява підлягає залишенню без руху на підставі частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачем усунути недоліки позовної заяви, шляхом подання до суду:

- доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі,

- доказів, що підтверджують вказані обставини наведені в позовній заяві, зокрема: документи на підставі, яких майно гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, заводський № НОМЕР_1 належить ТОВ "Меридіан Авіа Агро" ;

- обґрунтований розрахунок суми, що стягується;

- конкретизувати позовні вимоги в прохальній частині позову;

- письмові пояснення щодо інформації, яка зазначена у розділі щодо відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за № 297960023 від 04.02.2022, де зазначено причини відсутності коду - "особа ОСОБА_1 не є громадянином України".

Згідно частини 3 статті 174 ГПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 4 статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, відмовити.

2. Позовну заяву б/н та б/д (вх.№3861 від 01.08.2022) Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод", залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 календарних днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

5. Копію ухвали надіслати заявнику:

Публічному акціонерному товариству "Тернопільський електромеханічний завод", вул. Копичинецька , 124 Є, м. Чортків, Тернопільська область.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано "04" серпня 2022 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець