РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/305/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ткачової А.Ю.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Укрнафта",

, пров. Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівер Оіл",

, пр-т Перемоги, буд. 62, кімната 208, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 112 891 502,89 грн

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Бунечко В.І., адвокат,

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Оіл", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 111 719 496,04 грн заборгованості, з яких 103 579 298,31 грн основного боргу, 4 341 817,16 грн пені, 3 210 958,25 грн інфляційних втрат, 587 422,32 грн - 3 % річних.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 05.07.2022 о 10:30 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг поштовою кореспонденцією процесуальний документ не направлявся сторонам у справі.

Копії вказаної вище ухвали суду 15.06.2022 були направлені на електронні адреси позивача - та його представника - .

На електронну адресу суду 15.06.2022 надійшло повідомлення про отримання направлення - ухвали суду від 14.06.2022 з електронної адреси представника позивача - .

Копію ухвали суду від 14.06.2022 представник відповідача - директор Власенко С.В. отримав особисто в приміщенні суду 16.06.2022.

Останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 01.07.2022.

27.06.2022 через систему «Електронний суд» від представника ПАТ «Укрнафта» Бунечка В`ячеслава надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

28.06.2022 аналогічна заява надійшла до суду електронною поштою.

Ухвалою суду від 01.07.2022 заяву представника Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» Бунечка В`ячеслава про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково. Судове засідання, призначене на 05.07.2022 на 10:30, ухвалено провести в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua.).

Копії вказаної вище ухвали суду 04.07.2022 були направлені на електронні адреси позивача - та його представника - .

05.07.2022 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки представник товариства не може взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з воєнними діями, які відбуваються на території Чернігівської області.

05.07.2022 від відповідача надійшов відзив на позов з доданими до нього документами, у тому числі доказами направлення позивачу, в якому просить поновити строк для надання відзиву на позов.

05.07.2022 через систему «Електронний суд» від представника ПАТ «Укрнафта» Бунечка В`ячеслава надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить збільшити позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних та стягнути з відповідача 103 579 298,31 грн основного боргу, 5 987 734,78 грн пені, 2 796 641,05 грн інфляційних втрат та 527 828,75 грн 3 % річних. До заяви додані докази сплати судового збору у розмірі 868 350,00 грн та докази направлення цих документів на адресу відповідача.

В підготовче засідання 05.07.2022, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився повноважний представник позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, оскільки особисто отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Суд розглянув клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом зазначено, що на території Чернігівської області та безпосередньо у м. Чернігові активні воєнні дії не ведуться. Будь-яких реальних обставин, поважних причин відповідач не навів, воєнний стан в країні триває, суд працює і вважає за неможливе відкладати судове засідання лише з причини воєнного стану, оскільки при цьому порушується принцип розумного строку розгляду справи та права інших учасників на захист своїх інтересів. Крім того, відповідач не позбавлений можливості приймати участь в режимі відеоконференції. А тому суд, відмовив у задоволенні даного клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 05.07.2021 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

Щодо поновлення строку для подання відзиву на позов.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом зазначено, що відзив на позов був направлений позивачу 04.07.2022, що підтверджується наданими доказами. У поданому відзиві на позов відповідач повідомив про отримання позовної заяви лише 21.06.2022.

В підготовчому засіданні представник позивача повідомив, що згідно трекінгу поштового відправлення відповідач отримав позовну заяву 21.06.2022 та не заперечує щодо поновлення строку для подання відзиву на позов.

Враховуючи викладене, суд визнав причини пропущення строку для подання відзиву на позов поважними та задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов, поновив відповідачу цей строк та прийняв відзив з наданими доказами до розгляду, спір вирішується з його урахуванням.

Щодо поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог в зв`язку з продовженням періоду нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд прийняв подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, оскільки вона подана у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

Представником позивача було заявлено усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 05.07.2022 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.08.2022 на 10:30.

Судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача та проведення судового засідання з розгляду справи по суті 02.08.2022 о 10:30 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.07.2022 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 02.08.2022.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг процесуальний документ засобами поштового зв`язку не направлявся сторонам у справі.

Копії вказаної вище ухвали суду 06.07.2022 були направлені на електронні адреси позивача - та його представника - .

Копію ухвали суду від 05.07.2022 представник відповідача - директор Власенко С.В. отримав особисто в приміщенні суду 06.07.2022.

На електронну адресу суду 11.07.2022 надійшло повідомлення про отримання направлення - ухвали суду від 05.07.2022 з електронної адреси представника позивача - .

06.07.2022 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка була направлена суду через систему «Електронний суд» 05.07.2022.

21.07.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами направлення відповідачу 18.07.2022.

01.08.2022 відповідачем подано клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану в Україні та враховуючи складність справи судовий розгляд проводити за участю представника відповідача.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що на даний час в Україні діє воєнний стан, прибуття представника відповідача у судове засідання ускладнено логістичними проблемами, оскільки пов`язане з переміщенням з іншої області до м. Чернігова. Окрім того, в умовах воєнної агресії проти України існують обставини, що створюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці як в ході прибуття до суду, так і для відвідувачів суду.

У судове засідання 02.08.2022, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився повноважний представник позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, оскільки особисто отримав копію ухвали суду від 05.07.2022.

Суд розглянув клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Як вбачається відповідач знаходиться в м. Чернігові, про що він сам зазначає у своєму клопотанні. Жодних доказів необхідності переміщення представнику з іншої області до м. Чернігові не надано. Безпосередньо у м. Чернігові та області активні бойові дії не ведуться, мають місце лише поодинокі випадки обстрілів в прикордонних районах Чернігівської області. Відповідач не надав доказів того, що його діяльність повністю зупинена; працівники, зокрема ті, які можуть представляти юридичну особу в порядку самопредставництва або в інший спосіб, знаходяться поза межами м. Чернігова або області та не можуть з`явитись до суду; при цьому існує можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того в Україні реально здійснює діяльність адвокатура, як в м. Чернігові, так і в інших містах. Таким чином, суд вважає, що відповідач лише маніпулює ситуацією в країні на свою користь з метою затягування судового процесу. Тому суд вважає наведені відповідачем причини неявки неповажними та відмовив в задоволенні даного клопотання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин, судове засідання 02.08.2022 проводилось за відсутності відповідача (його представника).

Щодо поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог в зв`язку з продовженням періоду нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Аналогічна за змістом заява, яка надходила електронними засобами зв`язку, вже була розглянута судом в минулому судовому засіданні та прийнята до розгляду, спір вирішується з її урахуванням. Отже, відсутня необхідність розглядати дану заяву, вона лише залучається до матеріалів справи.

Щодо поданої позивачем відповіді на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив про отримання відзиву на позов 08.07.2022.

Отже останнім днем строку для подання відповіді на відзив є 13.07.2022.

Суд зазначив, що відповідь на відзив направлена позивачем 18.07.2022, тобто з пропущенням строку, встановленого для їх подання.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив та доказів із зазначенням поважних причин пропуску такого строку позивач суду не надав.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідь на відзив позивач подав не у встановлений судом строк, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання такої заяви по суті та пояснень щодо поважності причин несвоєчасного її подання позивач суду не надав, суд залишає без розгляду подану позивачем відповідь на відзив, а спір вирішується без її урахування.

У судовому засіданні 02.08.2022 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором поставки № 12/01/01/341-НП від 01.02.2022 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 103579298,31 грн, на яку позивачем нараховано 5 987 734,78 грн пені, 2 796 641,05 грн інфляційних втрат та 527 828,75 грн 3 % річних.

Відповідач у відзиві на позов не заперечує проти поставки товару позивачем, однак зазначає, що не зміг виконати свої зобов`язання в зв`язку введенням воєнного стану в країні, що є фактом настання форс-мажорних обставин та повідомив про розміщення Торгово-промисловою палатою 28.02.2022 офіційного листа, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх закінчення є надзвичайними та невідворотними для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин. Відповідач також повідомив про те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, в зв`язку з невиконанням контрагентами своїх зобов`язань перед товариством, також зазнав значних матеріальних збитків, спричинених збройною агресією Росії проти України.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

01.02.2022 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - Покупець) укладено договір поставки № 12/01/01/341-НП (далі - Договір) (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору на умовах цього Договору постачальник зобов`язується поставити та передати покупцеві у власність нафтопродукти (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його.

Згідно п. 1.3 Договору постачальник протягом лютого 2022 року поставляє покупцю товар в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки, а саме: EXW - резервуари нафтобаз, що належать ТОВ «Нафтасіті» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів:

- бензин автомобільний А-92-Євро5-Е0 згідно ДСТУ 7687:2015 (з присадками Кeropur ENERGY концерну BASF) в кількості 208,295 тон за ціною 39 636,00 грн з ПДВ, вартість з ПДВ 8 255 980,62 грн;

- бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно ДСТУ 7687:2015 в кількості 129,714 тон за ціною 40 738,00 грн з ПДВ, вартість 5 284 288,42 грн;

- бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно ДСТУ 7687:2015 (з присадками Кeropur ENERGY концерну BASF) в кількості 63,132 тон за ціною 40 738,00 грн з ПДВ, вартість з ПДВ 2 571 871,16 грн;

- паливо дизельне Energy-ДП-З-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 в кількості 134,204 тон за ціною 34 857,00 грн з ПДВ, вартістю 4 677 948,83 грн.

Всього 535,345 тон, вартістю з ПДВ 20 790 089,03 грн.

EXW - франко-резервуар ПАТ «Укртатнафта» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3:

- паливо дизельне Energy-ДП-З-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 в кількості 2 375,00 тон за ціною 34 857,00 грн з ПДВ, вартістю 82 789 209,28 грн.

Загальна вартість товару, що поставляється за даним Договором, складає 103579298,31 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.3, 3.5 Договору моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної. В актах приймання-передачі товару, сторони зазначають найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти приймання-передачі, в яких вказується найменування, кількість, ціна і вартість товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Згідно п. 4.3 Договору покупець здійснює розрахунки по цьому Договору в розмірі 100 % вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 9 цього Договору, в строки не пізніше 30 квітня 2022 року.

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до цього Договору, покупець сплачує постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від ціни неоплаченого товару, за кожний день прострочення.

Пунктом 6.1 Договору сторони передбачили, що при настанні обставин непереборної сили - обставин, які не можуть бути передбачені сторонами при укладанні Договору, і проти виникнення яких сторони не можуть вжити відповідних заходів (форс-мажорні обставини), строк виконання зобов`язань сторін по цьому Договору відкладається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, що допустила внаслідок дії форс-мажорних обставин невиконання, або неналежне виконання зобов`язань по цьому Договору в цілому, або окремих його умов, звільняється від відповідальності за таке невиконання, або неналежне виконання на час дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до п. 6.2 Договору сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10 календарних днів повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому Договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього Договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни сторони, для якої настали обставини форс-мажору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.04.2022 включно, але в будь-якому випадку до моменту його повного виконання.

Між сторонами 28.02.2022 підписано акти приймання-передачі нафтопродуктів, згідно яких позивачем передано відповідачу товар: згідно акту № на суму 8 255 980,62 грн з ПДВ; акту № 2 на суму 5 284 288,42 грн з ПДВ; акту № 3 на суму 2 571 871,16 грн; акту № 4 на суму 4 677 948,83 грн; акту № 5 на суму 82 789 209,28 грн. Право власності на нафтопродукти від постачальника до покупця переходить в момент підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів (п. 3 актів № 1-5) (а.с. 11-15).

Позивачем передано товар на загальну суму 103 579 298,31 грн.

В актах №№ 1-4 зазначено, що позивач поставляє, а відповідач приймає на умовах EXW - резервуари нафтобаз, що належать ТОВ «Нафтасіті» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів, протягом лютого 2022 року нафтопродукти в зазначеній в актах кількості.

Згідно акту № 5 позивач поставляє, а відповідач приймає на умовах EXW - франко-резервуар ПАТ «Укртатнафта»: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, протягом лютого 2022 року зазначену в акті кількість нафтопродуктів.

Відповідач відповідно до умов п. 4.3 Договору повинен був розрахуватися з позивачем за поставлений товар не пізніше 30 квітня 2022 року.

Відповідач не розрахувався за поставлений по Договору товар в обумовлений термін.

Прострочення виконання відповідачем зобов`язань по оплаті отриманого товару починається з 01.05.2022.

Сума заборгованості відповідача за поставлений по Договору товар становить 103579298,31 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/01/07-251 від 03.05.2022, в якій просив сплатити кошти за поставлений товар по Договору № 12/01/01/341-НП від 01.02.2022. Доказів направлення (вручення) відповідачу претензії суду не надано.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати товару по Договору № 12/01/01/341-НП в сумі 103 579 298,31 грн, а тому позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 987 734,78 грн пені, 2 796 641,05 грн інфляційних втрат та 527 828,75 грн 3 % річних.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, позивач поставив відповідачу протягом лютого 2022 року нафтопродукти на загальну суму 103 579 298,31 грн згідно актів №№ 1-5 приймання - передачі нафтопродуктів від 28.02.2022.

За умовами п. 4.3 Договору покупець здійснює розрахунки по цьому Договору в розмірі 100 % вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в строки не пізніше 30 квітня 2022 року.

Відповідач доказів оплати за поставлений товар в обумовлений термін та в повному обсязі не надав.

Згідно листа Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Відповідно до 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Пунктом 6.2 Договору сторони обумовили, що сторона, для якої настали обставини форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше 10 календарних днів повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по цьому Договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов цього Договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни сторони, для якої настали обставини форс-мажору.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відповідачем не надано доказів неможливості виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Відповідачем також не надано доказів повідомлення позивача про неспроможність виконати зобов`язання по договору згідно умов п. 6.2 Договору або неможливості вчинення цієї дії.

Специфіка виконання грошового зобов`язання у безготівковій формі полягає у можливості здійснення банківської операції з перерахунку коштів з будь-якої точки країни або світу, де наявний доступ до мереже Інтернет, а не тільки в м. Чернігові.

Зобов`язання відповідача полягало в оплаті отриманого товару у строк до 30.04.2022, яка могла бути здійснена також в онлайн-режимі, однак відповідачем не наведено обставин та належним чином не обґрунтовано яким чином введення воєнного стану в країні унеможливило виконання даного зобов`язання.

Суд зауважує на тому, що в квітні місяці 2022 року на території м. Чернігова та Чернігівської області активні бойові дії вже не велись, за можливості було відновлено роботу більшості структур, як державних, так і приватних, існував телефонний зв`язок, працював Інтернет, що за бажанням відповідача можливо було використати для виконання зобов`язання по оплаті.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження пошкодження майна підприємства, участі працівників підприємства безпосередньо у бойових діях, що унеможливило виконання зобов`язання по договору.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Таким чином, несплата відповідачем коштів за отриманий товар заздалегідь ставила позивача у невигідне становище порівняно з відповідачем, оскільки позивач товар передав, а фактично грошових коштів за нього не отримав, що у подальшому позбавило його користування ними за відсутності будь-якої неправомірної поведінки з боку позивача, є порушенням принципу справедливості та розумності.

Відповідач протягом лютого 2022 року товар отримував, підписував товаро-передавальні документи вже під час дії воєнного стану в країні, що свідчить про вибірковість застосування обставини воєнного стану на свою користь, тобто отримання товару за умов воєнного стану для відповідача було можливим, однак здійснити оплату він можливості не мав, що суперечить також наведеним вище принципам господарських взаємовідносин.

Оскільки товар поставлявся в кінці лютого 2022 року, тобто під час воєнного стану, відповідач мав розуміти певні труднощі щодо форс-мажорних обставин, які виникли в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Після початку воєнних дій і до теперішнього часу відповідач не вчинив жодних дій на виправлення ситуації, узгодження питання щодо відстрочення платежу, зміни умов оплати за поставлений товар та мирного врегулювання даного питання, що суд вважає порушенням принципу добросовісності господарських взаємовідносин з боку відповідача.

За логікою відповідача, поки тривають воєнні дії та запроваджено воєнний стан в країні він звільняється від обов`язку щодо оплати отриманого товару не звертаючи при цьому увагу на інтереси іншої сторони, яка належним чином виконала свої зобов`язання, передала товар, а оплату отримувати весь цей час не повинна, що суперечить принципам справедливості та добросовісності.

Запровадження воєнного стану в країні, настання форс-мажорних обставин в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, неможливість виконання обов`язків в установлений термін згідно з умовами договору внаслідок настання таких обставин, не можуть однозначно засвідчувати, починаючи з 24 лютого 2022 року, неможливість реалізації товару та виконання обов`язку щодо оплати отриманого товару, а отже наведена обставина не є абсолютною самостійною підставою для відкладення строку виконання зобов`язання відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Близький за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/7495/16 від 08.05.2018.

Таким чином, всі дії відповідача свідчать лише про уникнення від відповідальності та ухилення від виконання своїх обов`язків.

Відповідач за отриманий товар в сумі 103 579 298,31 грн повинен був розрахуватися не пізніше 30 квітня 2022 року, а отже прострочення виконання зобов`язань починається з 01.05.2022.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань по Договору не виконав та не сплатив кошти за отриманий ним товар у визначений термін у повному обсязі, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 103 579 298,31 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару по Договору поставки № 12/01/01/341-НП від 01.02.2022, позивач нарахував та заявив до стягнення 5 987 734,78 грн пені за період з 01.05.2022 по 01.07.2022.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до чинного законодавства пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання, а згідно умов Договору - відповідальністю за невиконання або неналежне виконання обов`язків по цьому Договору.

Пунктом 5.2 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до цього Договору, покупець сплачує постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від ціни неоплаченого товару, за кожний день прострочення.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання зобов`язання у вигляді пені, яка є похідною вимогою.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, дійшов висновку про її правомірне нарахування.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені за час затримки розрахунку відповідно є правом, а не обов`язком суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Оскільки відповідачем не наведено жодних виняткових обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які можуть слугувати для зменшення пені, суд доходить висновку про відсутність підстав для такого зменшення.

Щодо заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 527 828,75 грн 3 % річних за період з 01.05.2022 по 01.07.2022 та 2 796 641,05 грн інфляційних втрат за травень 2022 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1). Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Неможливість включає в себе як наявність випадку або непереборної сили (форс-мажорні обставини), так і відсутність коштів тощо.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про правомірне їх нарахування.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок, в якому зазначено, що на момент звернення до суду позивач поніс наступні судові витрати: 868 350,00 грн - сплата судового збору. Орієнтовної суми витрат на професійну правничу допомогу позивачем не зазначено.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач вказав, що заява про розподіл судових витрат з їх кінцевим розрахунком та доказами, що обґрунтовують такий розрахунок буде надана суду в порядку та у строки, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, ч. 1, 2 ст. 124 ГПК передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Пунктом 1 частини 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч. 3 ст. 126 ГПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, пунктом 7 ч. 3 ст. 165 ГПК України передбачено що, відповідач у відзиві може надати заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, передбачає надання саме математичного розрахунку із зазначенням обсягу і вартості усіх складових послуг, що планується надати (вивчення матеріалів справи, підготовка заяв по суті, збір доказів, участь у судових засіданнях тощо), необхідного часу на їх надання тощо, як це здійснюється під час укладення відповідного договору про надання правової допомоги.

При цьому надання такого деталізованого розрахунку при поданні позову не обмежує права позивача та його представника, оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Натомість, надання відповідного розрахунку та доказів, зокрема на стадії судових дебатів або після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, обмежить права іншої сторони щодо підготовки та доведення неспівмірності таких витрат у розрізі п. 7 ч. 3 ст. 165, ч. 6 ст. 126 ГПК України та унеможливить порівняння судом попередніх (орієнтовних) з фактичними обсягами і вартістю надання адвокатом послуг у призмі ч. 2 ст. 124 ГПК України.

Оскільки позивачем не наведено поважних причин неподання орієнтовного розрахунку щодо інших, крім судового збору, судових витрат та неможливості надання відповідних доказів до ухвалення рішення у справі, суд з урахуванням приписів ч. 2 ст. 124 ГПК України не вбачає підстав для призначення судового засідання в порядку ст. 221 ГПК України для розгляду таких витрат.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер Оіл" (, пр-т Перемоги, буд. 62, кімната 208, м. Чернігів, 14000) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (, пров. Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053) 103 579 298,31 грн заборгованості, 5 987 734,78 грн пені, 527 828,75 грн 3 % річних, 2 796 641,05 грн інфляційних втрат та 868 350,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 09.08.2022.

Суддя В. В. Шморгун