ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Справа№ 910/10036/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 (повний текст підписано 19.11.2021)

у справі №910/10036/21 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум груп Україна»

про визнання недійсним договору та стягнення 515 046,56 грн.

В судовому засіданні 23.06.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/10036/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 по справі № 910/10036/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Сігнет-Холдинг» до ТОВ «Форум Груп Україна» про визнання недійсним договору суборенди № 15265 від 04.03.2020 та стягнення грошових коштів у розмірі 515 046, 56 грн. задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» (далі - ТОВ «Сігнет Холдинг», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Форум Груп Україна», в якому заявлені вимоги:

- визнати недійсним договір суборенди № 15265 від 04 березня 2020, який укладений між ТОВ «Форум Груп Україна» та ТОВ «Сігнет Холдинг»;

- стягнути з ТОВ «Форум Груп Україна» на користь ТОВ «Сігнет Холдинг» 515 046, 56 грн.

Позов обґрунтований тим, що предмет договору суборенди №15265 від 04.03.2020 не відповідав вимогам ст.ст. 331, 638 ЦК України, ст. 284 ГК України, оскільки нежитлове приміщення (офіс № 5602, 6 поверх) загальною площею 434, 06 кв.м., яке було розташоване в недобудованій будівлі, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Амурська 6-Л не могло бути об`єктом суборенди, оскільки не набуло ознак речі без належної процедури повідомлення державних органів про етапи будівництва чи реконструкції, реєстрації права власності на підставі таких документів, і як наслідок використання такого приміщення є неможливим.

За твердженням позивача, оскільки договір суборенди не може існувати без цієї істотної умови (предмет договору), договір суборенди № 15265 від 04.03.2020 є недійсним в цілому, правовим наслідком недійсності договору зумовлює обов`язок орендаря - ТОВ «Форум Груп Україна» повернути ТОВ «Сігнет Холдинг» грошові кошти у розмірі 515 046, 56 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/10036/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- відповідач на законних підставах мав в користуванні та розпорядженні нерухоме майно, та відповідно мав право для передачі його в користування (суборенду) третім особам;

- позивачем не надано суду доказів, які б спростували законність внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо адміністративної будівлі літера «Л» по вулиці Амурська, буд. 6-Л, у місті Києві, або спростовували висновок ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» від 18.04.2019;

- спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок укладення оспорюваного договору, а тому, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним;

- ТОВ «Форум груп Україна» у своєму листі вих. № 38752 від 05.06.2020 повідомило позивача, що розцінює волевиявлення суборендаря достроково розірвати договір, як реалізацію останнім права припинити дію договору в порядку та на умовах, передбачених пунктом 15.5. Договору, та у зв`язку із чим запропонував Суборендарю здійснити оплату штрафу в строк до 11 червня 2020 року; також Орендар повідомив Суборендаря про те, що у разі не виконання вимоги про оплату штрафу протягом встановленого в листі строку, в порядку, визначеному в пункті 5.4. Договору, цей лист вважається письмовим повідомленням про проведення відрахування коштів з суми гарантійного платежу;

- з огляду на те, що суборендар проігнорував вимоги орендаря та не сплатив в добровільному порядку суму нарахованих штрафних санкцій, орендар користуючись своїм правом, передбаченим умовами пункту 5.4. Договору, покрив прострочену заборгованість Суборендаря по штрафним санкціям у розмірі 515 046,56 грн. за рахунок гарантійного платежу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення вказаного гарантійного платежу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач вважає, що оскаржуване рішення є необ`єктивним, необґрунтованим, судом неправильно застосовано норми матеріального права при його прийнятті, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- судом під час розгляду справи № 910/10036/21 не було з`ясовано чи введена в експлуатацію будівля, яка знаходиться за адресою: Україна, місто Київ, вул. Амурська 6-Л та в якій знаходиться об`єкт суборенди (офіс № 5602, загальною площею 434, 06 кв.м.), не було надано належну правову оцінку долучених позивачем до матеріалів справи доказам (зокрема, але не виключно листу вих. № 10/26-2/3105/07 від 31.05.2021 від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві та про який відсутня будь-яка згадка в оспорюваному рішенні), що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і як наслідок було безпідставно зроблено висновок про те, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків та не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства;

- суд при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував до спірних правовідносин норми ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- незважаючи на відмову суду у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, позивачем до матеріалів справи долучено достатньо доказів на підтвердження того, що будівля за адресою: Україна, місто Київ, вул. Амурська 6-Л та в якій знаходиться нежитлове приміщення (офіс № 5602, 6 поверх) не прийнята в експлуатацію, і тому оспорювний договір суперечить актам цивільного законодавства, що як наслідок є достатньою підставою для визнання його недійсним згідно ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10036/21.

Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/10036/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

10.01.2022 матеріали справи №910/10036/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 у справі №910/10036/21 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.02.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 24.02.2022 у справі №910/8227/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 23.06.2022.

До справи під час апеляційного провадження 09.02.2022 від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, судом розглянуто заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (ухвала суду від 21.02.2022).

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.06.2022 підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.06.2022 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

04 березня 2020 між ТОВ «Форум Груп Україна» (орендар) та ТОВ «Сігнет Ходинг» (суборендар), укладено договір суборенди № 15265, за умовами п. 2.1 якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, орендар зобов`язується передати в суборенду, а суборендар зобов`язується прийняти Приміщення та сплачувати орендну плату, інші платежі, передбачені договором.

За визначенням термінів, що вживаються у договорі, п. 1.8 Приміщення - нежитлове приміщення, розташоване в Будівлі, план якого наведений у Додатку № 1 до договору, а саме: офіс № 5602, 6 поверх.

Сторони погодили, що строк суборенди Приміщення становить: з 15 травня 2020 року (дата початку строку суборенди) до 28 лютого 2023 року (дата закінчення строку суборенди) - п. 3.1. Договору.

В пункті 15.1. Договору Сторони визначили, що Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами, і діє протягом строку суборенди, визначеного цим Договором, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами взаємних зобов`язань за Договором.

Згідно пункту 4.1. Договору, Орендна плата становить 214 602,73 гривень, крім того ПДВ 42 920,55 гривень, всього 257 523,28 гривень за один повний календарний місяць суборенди, що є еквівалентом 10 417,44 доларів США з ПДВ по офіційному курсу НБУ 24,7204 гривень за 1 долар США (станом на 29 січня 2020).

Умовами пункту 5.1. Договору передбачено обов`язок Суборендаря, перерахувати на поточний рахунок Орендаря Гарантійний платіж в розмірі двомісячної орендної плати з урахуванням ПДВ, зазначеної у підпункті 4.1 Договору, на суму Гарантійного платежу не нараховується ПДВ.

На виконання умов договору 12.03.2020 року позивачем було перераховано на банківський рахунок Відповідача гарантійний платіж у розмірі 515 046, 56 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 184 від 12.03.2020 року.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що передача Приміщення Суборендарю в дату початку строку суборенди та його повернення Орендарю в дату закінчення строку суборенди оформляється відповідними Актами прийому-передачі.

Позивач, посилаючись на отримання 25.05.2020 року листа ТОВ «Форум Груп Україна» (вих. № 14/05/20 від 14.05.2020 року), та після огляду 27.05.2020 року приміщення, а також після ознайомлення з копіями основних Договорів оренди будівлі та приміщення, інформаційною довідкою, зазначив, що у нього виникли обґрунтовані сумніви у тому, що приміщення, яке має бути передано в суборенду Позивачу, знаходиться в будівлі, яка не прийнята в експлуатацію відповідно до діючого законодавства, що стало підставою звернення до суду з вимогами про недійсність згідно ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України договору суборенди № 15265 від 04 березня 2020 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За оцінкою суду наданих до справи доказів встановлені наступні обставини:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Вейв Актив» має у власності майновий комплекс, що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Амурська, буд. 6, та складається з наступних окремих будівель, а саме: адміністративна будівля, літера «Б»; адміністративна будівля, літера «Г»; адміністративна будівля, літера «Д»; нежитлова будівля, літера «К»; нежитлова будівля, літера «М»; котельня, літера «Ч», а також окремо розташовані будівлі; нежитлова будівля, літера «Ж», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Амурська, 6-Ж; нежитлова будівля, літера «А», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Амурська, 6-0; адміністративна будівля, літера «Л», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Амурська, 6-Л;

- зазначені будівлі було передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Вейв Актив» в користування та розпорядження ТОВ «Форум Груп Україна» згідно Додаткової угоди № 3 від 31.10.2019 до Договору оренди № ОТ 2252 від 01.02.2018, умовами якої внесено зміни до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 та 4.1. договору оренди;

- приміщення офісу № 5602, знаходиться в адміністративній будівлі, літера «Л», яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Амурська, 6-Л, та входить до складу орендованого майна;

- власником в установленому законом порядку зареєстроване право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 186350012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 31340014).

За висновками суду першої інстанції:

- відповідач на законних підставах мав в користуванні та розпорядженні нерухоме майно, та відповідно мав право для передачі його в користування (суборенду) третім особам;

- позивачем не надано суду доказів, які б спростували законність внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо адміністративної будівлі літера «Л» по вулиці Амурська, буд. 6-Л, у місті Києві, або спростовували висновок ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» від 18.04.2019;

- спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок укладення оспорюваного договору, а тому, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення гарантійного платежу, суд першої фактично підтримав усі доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу та прийшов до висновку, що оскільки суборендар проігнорував вимоги орендаря та не сплатив в добровільному порядку суму нарахованих штрафних санкцій, орендар користуючись своїм правом, передбаченим умовами пункту 5.4. Договору, покрив прострочену заборгованість Суборендаря по штрафним санкціям у розмірі 515 046,56 грн. за рахунок гарантійного платежу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним договору суборенди № 15265 від 04 березня 2020 року на підставі статті 215 ЦК України, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, встановлених частиною першою та п`ятою статті 203 ЦК України та вимоги про застосування наслідків недійсного правочину, а саме стягнення сплачених по договору коштів у сумі гарантійного платежу 515 046, 56 грн.

Доводи апеляційної скарги, поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин справи, які відповідають матеріалам справи, приміщення офісу № 5602, знаходиться в адміністративній будівлі, літера «Л», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Амурська, 6-Л, та входить до складу майна, яке передано Товариством з обмеженою відповідальністю «Вейв Актив» в користування та розпорядження ТОВ «Форум Груп Україна» згідно Додаткової угоди № 3 від 31 жовтня 2019 року до Договору оренди № ОТ 2252 від 01.02.2018 (надалі Договір оренди), умовами якої внесено зміни до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 та 4.1. Договору оренди.

Власником в установленому законом порядку зареєстроване право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 186350012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 31340014).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46640846 від 24.04.2019 є чинним, вимоги про його скасування не є предметом спору в даній справі, а відтак і не входять до предмету доказування в даній справі.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції знаходить вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач на законних підставах мав в користуванні та розпорядженні нерухоме майно передане йому в оренду, та відповідно мав право для передачі його в користування (суборенду) третім особам.

При цьому, обґрунтованими є врахування, що суду не надано доказів, які б спростували законність внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо адміністративної будівлі літера «Л» по вулиці Амурська, буд. 6-Л, у місті Києві, або спростовували висновок ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» від 18.04.2019 (підстава виникнення права власності згідно даних реєстру).

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку долучених позивачем до матеріалів справи доказам (зокрема, але не виключно листу вих. № 10/26-2/3105/07 від 31.05.2021 від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві та про який відсутня будь-яка згадка в оспорюваному рішенні), не вплинуло на встановлення обставин, з якими законом пов`язується недійсність договору суборенди через наступне.

Вказаний лист містить повідомлення адвокату на його запит про відсутність в Департаменті інформації щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вказаною у запиті адресою, однак не свідчить про порушення конкретних вимог законодавства власником адміністративної будівлі літера «Л» по вулиці Амурська, буд. 6-Л, у місті Києві.

Тобто, інформація вказаного листа взагалі не може бути використана в якості обґрунтування підстав недійсності укладеного договору суборенди; з огляду на неможливість підтвердження наявності суперечності змісту правочину вимогам ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

При цьому положення частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, в контексті наявності підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору, оскільки вказана норма встановлює заборону експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів, що індивідуально визначене майно (приміщення у будівлі), яке є предметом спірного договору суборенди, заборонене до оренди чи його експлуатація заборонена законами України.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача внаслідок укладення оспорюваного договору, а тому, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним, оскільки спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, доводи позивача не підтверджують суперечності умов договору вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Вимоги про стягнення з відповідача 515 046, 56 грн. заявлені позивачем, як наслідки недійсності договору суборенди № 15265 від 04.03.2020, тобто як похідні від вимоги про недійсність договору, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню через відмову у задоволенні основної вимоги.

При цьому, апеляційний господарський суд критично оцінює мотиви та обґрунтування суду першої інстанції по розгляду вказаної вимоги, які повністю збігаються із відзивом на позов наданим ТОВ «Форум Груп Україна», оскільки в даному випадку правомірність/неправомірність зарахування відповідачем проведеного гарантійного платежу в рахунок штрафних санкцій по договору суборенди № 15265 від 04.03.2020 не входить до предмету доказування у даній справі, з огляду на підстави, з яких позивач заявив до стягнення вказану суму грошових коштів, визначаючи їх повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» як правовий наслідок недійсності договору (стор. 6 позовної заяви).

За розглядом вказаної вимоги суд першої інстанції вийшов за межі визначених позивачем підстав позову, оскільки позивач не обґрунтовував позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 515 046, 56 грн. неправомірною відмовою останнього повернути вказані кошти, в тому числі не посилався на листи про розірвання договору, отримані відповіді щодо припинення договірних відносин та правові наслідки розірвання договору, які в порушення вимог ч. 2 ст. 76 ГПК України оцінювались судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Господарський суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами матеріального права, які повинні бути застосовані у такому випадку (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 910/11621/16, від 04.12.2019 у справі № 917/1487/18, від 25.03.2019 у справі № 904/2050/18, від 05.12.2018 у справі № 916/270/18, від 21.05.2018 у справі № 904/6803/17).

Імперативною нормою ч. 2 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Зміст зазначених норм вказує на те, що предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог (відповідно до правової позиції, викладеної в п. 5.39 постанови Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №910/3372/19).

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення зокрема у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15).

Місцевий господарський суд по розгляду вимоги про стягнення грошових коштів, заявлених як застосування наслідків недійсного правочину, досліджував обставини, які не входять до предмета доказування у цій справі, а також в порушення норм процесуального кодексу, зробив висновки про правові наслідки розірвання договору та встановив право відповідача покрити прострочену заборгованість Суборендаря по штрафним санкціям у розмірі 515 046,56 грн. за рахунок гарантійного платежу.

Таким чином, під час розгляду та встановлення відповідних обставин справи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права (ст. 14, ч. 2 ст. 237 ГПК України) в частині заборони суду виходити за межі позовних вимог, однак це не призвело до прийняття неправильного рішення по вказаній вимозі, та не є підставою для скасування судового рішення про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 515 046, 56 грн. за відсутності підстав застосування у спірних відносинах наслідків недійсності оспорюваного позивачем правочину.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не отримали підтвердження під час апеляційного провадження; спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами, отже не є обгрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/10036/21.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/10036/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/10036/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет Холдинг».

4. Матеріали справи №910/10036/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 10.08.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко