ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Справа№ 910/443/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022

у справі № 910/443/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 3 672,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 490,50 грн - 3% річних за користування чужими коштами та 3 181,99 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 31.10.2015 № 5/31-10/2015 та з огляду на положення підпункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі про банкрутство ліквідовано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/443/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» задоволено повністю; стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 490,50 грн - 3% річних, 3 181,99 грн - інфляційних витрат, 2 500,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2 481,00 грн - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 по справі № 910/443/22; відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі до Моторного (транспортного) страхового бюро України; розподілити судові витрати.

За твердженнями скаржника, судом першої інстанції не було належним чином досліджено строк позовної давності, а також покладено додатковий обов`язок на Моторне (транспортне) страхове бюро України щодо виплати інфляційних втрат та 3% річних. Також в своїй апеляційній скарзі відповідач, як на підтвердження своєї позиції, посилається на висновок науково-правової експертизи на запит МТСБ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди від 22.02.2022 № 126/26-е, затверджений головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/443/22; справу № 910/443/22 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

26.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», заперечуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, наполягаючи, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, який допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, стверджуючи, що ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Щодо наданого апелянтом висновку науково-правової експертизи, позивач вказав на однобокість позиції автора, що враховує виключно теоретичні аспекти питання в рамках інтересів відповідача, без врахування сталої судової практики з роз`ясненнями Верховного Суду по даній категорії справ. Також, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», висновки експерта у галузі права можуть стосуватися виключно питань аналогії права чи закону або застосування норм іноземного права, в них не можуть бути вирішені питання прогалин чи колізій.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачем до апеляційної скарги доданий висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди, складений 22.02.2022 науковим експертом Поліводським О.А. (Інститут держави та права імені В.М.Корецького НАН України). Вказаний висновок не подавався до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 ГПК України як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

Як визначено ст. 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:

1) застосування аналогії закону, аналогії права;

2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Висновок науково-правової експертизи на запит МТСБУ щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не був дотриманий порядок залучення експерта з питань права, сам висновок не відповідає положенням ГПК України, якими врегульовано порядок подання і зміст висновку експерта в галузі права, а також відповідачем не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2015 о 14:40 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Оболонському, 15 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Оболонський районний суд м. Києва постановою від 05.02.2015 визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Станом на момент ДТП цивільна правова відповідальність водія автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» за полісом № АІ/0682558.

В матеріалах справи міститься копія звіту № 3167 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 6 613,71 грн.

З доданих до позовної заяви доказів вбачається, що 27.10.2015 між ОСОБА_3 (цедент) та Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого цесіонарій зайняв місце цедента в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 5 793,98 грн від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.

В подальшому, 31.10.2015 між Фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Сергійовичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактор) укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-10/2015, відповідно до якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку № 1 до цього договору.

Як визначено умовами цього договору, фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору).

У додатку № 1 до договору № 5/31-10/2015 серед переліку відповідних договорів цесії міститься, зокрема, договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 27.10.2015, зобов`язана особа ОСОБА_1 , страхова компанія Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», страховий поліс № АІ/0682558 від 22.09.2014 (п. 38 додатку № 1 до договору № 5/31-10/2015).

Отже, починаючи з 27.10.2015 кредитором у договірному зобов`язанні, яке виникло в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.01.2015 по просп. Оболонському, 15 в м. Києві за участю транспортних засобів автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 року було відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».

30.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».

24.04.2018 позивачем подано уточнення до заяви про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» у справі № 910/842/18. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» «Маркс.Капітал».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 року у справі № 910/842/18 позивача визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» першої черги на суму 9 547 674,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн та шостої черги на суму 1 835 120,95 грн (загальна сума - 15 298 994,30 грн), в тому числі і за договором (полісом) № АІ/50682558.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ухвалено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

30.08.2019 у зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу, у тому числі за полісом № АІ/0682558.

Листом від 13.09.2019 № 3.1-05/29853 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», що розглянувши справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 15.01.2015 о 14:40 за участю транспортного засобу марки ВАЗ з номерним знаком НОМЕР_2 , прийняло рішення про виплату 5 793,98 грн.

12.09.2019 відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування за вищевказаною страховою подією у розмірі 5 793,98 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовними вимогами у даній справі про стягнення з відповідача 3 672,49 грн, з яких: 490,50 грн - 3% річних, 3 181,99 грн - інфляційні витрати.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Як визначено ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» та закрито провадження у справі.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та законодавством про банкрутство.

Норми ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 вказаного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Як вірно вказав суд першої інстанції, розмір грошової вимоги та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» встановлені у справі № 910/842/18, мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Підпунктом «ґ» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Для вирішення спору про покладення на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущеного страховиком, обставини прострочення Моторним (транспортним) страховим бюром України виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.

Правомірність покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на Моторне (транспортне) страхове бюро України узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 по справі № 910/14293/19, відповідно до якої обов`язок Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

З огляду на зазначене, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість покладення на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку щодо виплати інфляційних втрат та 3% річних за порушення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» свого зобов`язання із виплати страхового відшкодування.

У спірних правовідносинах ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», що узгоджується з умовами пункту 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-10/2015 від 31.10.2015 щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суму основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі.

Враховуючи встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, що залишились непогашеними після ліквідації боржника, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 490,50 грн - 3 % річних та 3 181,99 грн - інфляційних втрат.

У свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі серед іншого зазначив про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19 надано правовий висновок стосовно того, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням; право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика. Право вимоги потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у справі № 910/14293/19.

Враховуючи, у відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19, колегія суддів зазначає, що оскільки ліквідація страховика (Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна») відбулася за ухвалою суду від 17.07.2019, саме 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Відтак, враховуючи звернення позивача з позовом до суду у даній справі 10.01.2022 (згідно відмітки Укрпошта Стандарт на конверті, в якому надіслано позов до Господарського суду міста Києва), позовні вимоги заявлені в межах загального трирічного строку позовної давності, у зв`язку із чим твердження відповідача про застосування позовної давності до даних вимог є безпідставними.

Наведеними обставинами спростовуються аргументи Моторного (транспортного) страхового бюро України, викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджується наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення з відповідача на користь позивача 490,50 грн 3% річних та 3 181,99 грн інфляційних витрат.

Господарським судом міста Києва також задоволено вимоги позивача в частині стягнення 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер на надання правової допомоги серії АІ № 1059663, договір про надання правової допомоги № 96 від 01.06.2020 та додаткову угоду до нього, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 386 від 05.01.2022 на суму 4 600,00 грн.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі, судом враховано, що розмір гонорару визначено за погодженням адвоката з клієнтом і є фіксованим, послуги адвоката було реально надані позивачеві і це підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі про задоволення позовних вимог обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України, враховуючи мотивувальну частину даної постанови, задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/443/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 у справі № 910/443/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/443/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку, визначеному статтями 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз