ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2022 року Справа № 903/324/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., розглянувши справу

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до відповідача: Головного управління Національної поліції у Волинській області

про стягнення 30327грн 53 коп

за відсутності сторін

встановив: Волинський обласний центр зайнятості (позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (відповідач) про стягнення 30327грн 53 коп виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 . Також просить стягнути з відповідача 2481грн витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Закону України Про зайнятість населення, згідно яких сума допомоги по безробіттю, виплачена ОСОБА_1 в розмірі 30327грн 53 коп за період з 15.03.2021 по 02.08.2021, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №140/3414/21 встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено його на роботі.

Ухвалою суду від 23.05.2022 постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 22.06.2022р. о 10год. 30хв.

Ухвала суду від 23.05.2022р. отримана сторонами, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

08.06.2022р. представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-57/3354/22), в якому заперечив проти позову та зазначив, що ОСОБА_1 , порушуючи свої обов`язки по Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ввела в оману суд, приховавши факт отримання допомоги з центру зайнятості, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченої їй допомоги по безробіттю, що призвело до подвійної виплати їй коштів з Державного бюджету, а саме одночасної виплати допомоги по безробіттю та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Із зазначених обставин вбачається, що ОСОБА_1 незаконно отримала кошти з двох державних установ одночасно, що не передбачено жодним нормативним документом

ОСОБА_1 повинна була подати до суду, під час розгляду справи про її поновлення, відомості про нарахування та виплату їй допомоги по безробіттю, з метою подальшого врахування вказаної обставини під час присудження оплати за час вимушеного прогулу. Проте, ОСОБА_1 не було виконано вказаного обов`язку, що призвело до подвійної виплати їй коштів з Державного бюджету, а саме одночасної виплати допомоги по безробіттю та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач також зазначає, що ОСОБА_1 не виконала покладені на неї обов`язки, що призвело до її особистого збагачення за рахунок коштів державного бюджету; а тому відсутні підстави для повернення ГУНП у Волинській області виплаченої Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у розмірі 30 327,53 грн.

Допомога по безробіттю ОСОБА_1 на суму 30 327,53 грн. проведена Маневицькою районною філією Волинського обласного центру зайнятості добровільно, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції у Волинській області Маневицькій районній філії Волинського обласного центру зайнятості, а тому відсутні підстави для повернення вказаних коштів Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на рахунок Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості.

У вказаному відзиві відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16.06.2022р. представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх.№01-57/3567/22), в якій не погодився з доводами відповідача, зазначеними у відзиві та зазначив, що сума матеріального забезпечення, виплачена Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 в період її перебування на обліку в центрі зайнятості за період з 05.04.2021 по 01.08.2021 включно як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Щодо подвійної виплати ОСОБА_2 коштів з державного бюджету заперечення Відповідача не можуть бути прийняті, оскільки стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону, виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Допомога по безробіттю та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними видами відповідальності Відповідача, оскільки мають різні правові підстави застосування.

У вказаній відповіді на відзив представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2022р. відкладено підготовче засідання на 07.07.2022 р. та постановлено витребувати у відповідача рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 140/3414/21.

24.06.2022р. відповідач надіслав на адресу суду копію рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 140/3414/21 та докази надіслання відзиву іншим учасникам справи.

Також, 24.06.2022р. відповідач надіслав на адресу суду клопотання (вх.№01-57/3772/22), в якому просив суд проводити розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами. У даному клопотанні відповідач зазначив, що не визнає позов та просить суд відмовити в його задоволенні.

30.06.2022р. представник позивача надіслав на адресу суду пояснення (вх.№01-57/3864/22), у якому навів практику вирішення аналогічних спорів Господарським судом Волинської області.

Ухвалою суду від 07.07.2022р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті 25.07.2022р. Визнано явку учасників справи у судове засідання на їх розсуд.

25.07.2022р. представник позивача подав через відділ документального забезпечення суду заяву (вх.№01-57/4265/22), в якій підтримав позовні вимоги та просив суд задовільнити позов повністю. Також, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності у зв`язку з неявкою відповідача.

25.07.2022р. сторони у судове засідання не з`явилися.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, господарський суд встановив наступне.

15.03.2021 до Любешівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості (позивач) в пошуку роботи звернулася ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно поданих документів під час реєстрації встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області (відповідач) від 04.03.2021 №65о/с По особовому складу її було звільнено 04.03.2021 з посади інспектора моніторингу Камінь-Каширського відділу поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п. 4, ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (а.с.12).

15.03.2021 ОСОБА_1 , на підставі ст. 43 Закону України Про зайнятість населення, поданої заяви, надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст.23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком з 15.03.2021 року по 09.03.2022 (а.с.14).

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону, в зв`язку з наданням компенсаційних виплат при звільненні, з 15.03.2021 по 04.04.2021 ОСОБА_1 відкладено виплату допомоги по безробіттю (а.с.14).

05.04.2021 у зв`язку з надходженням даних з ПФУ щодо страхового стажу ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст.23 Закону як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком з 15.03.2021 року по 09.03.2022.

З 05.04.2021 відповідно до ст. 22 Закону ОСОБА_1 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю.

02.08.2021 ОСОБА_1 на підставі поданої заяви, відповідно до пп. З п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 10, п. 1 ст. 31 Закону припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію в центрі зайнятості.

За період перебування на обліку як безробітна з 15.03.2021 по 02.08.2021 ОСОБА_1 отримала 30327,53 грн. (тридцять тисяч триста двадцять сім грн 53 коп.) допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою Волинського обласного центру зайнятості.

Відповідно до наказу відповідача- Головного управління Національної поліції у Волинській області від 26 липня 2021 року № 237 о/с «По особовому складу», поданого безробітною ОСОБА_1 до позивача- Волинського обласного центру зайнятості, встановлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.07,2021 по справі №140/3414/21, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021, вона поновлена на службі в органах поліції з 04 березня 2021 року.

Відповідно до наказу Головного управління національної поліції у Волинській області від 26.07.2021 №237о/с по особовому складу на виконання Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі №140/3414/21 вирішено:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції від 04 березня 2021 року «По особовому складу» № 65 о/с, в частині звільнити зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0067348), з посади інспектора сектору моніторингу Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції.

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0067348), на службі в органах поліції на посаді інспектора сектору моніторингу Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції, з 04 березня 2021 року (а.с.19).

Відповідно до ч.І ст.34 та ч.4 ст.35 Закону на підставі рішень судів 18.03.2022 позивачем прийнято рішення (наказ від 18.03.2022 № 12) про повернення Відповідачем допомоги по безробіттю у сумі 30327,53 грн. (тридцять тисяч триста двадцять сім грн 53 коп.), що були виплачені з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття ОСОБА_1 в період перебування на обліку як безробітної.

Позивачем на адресу Відповідача надіслано претензію про повернення коштів на суму 30327,53 грн, в порядку досудового врегулювання спору від 21.03.2022 № 195/24/03, в якій пропонувалось Відповідачу в добровільному порядку повернути кошти, виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю.

29.04.2022 надійшов лист Відповідача від 22.04.2022 № 514/05/29-2022, яким у задоволенні вимог Позивача щодо повернення коштів в сумі 30327,53 грн (тридцять тисяч триста двадцять сім грн 53 коп.), виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, відмовлено.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон).

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок - це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України Про національну поліцію) та в установленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач - Волинський обласний центр зайнятості виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 30327грн. 53коп. за період з 15.03.2021 по 02.08.2021.

Волинський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018р. у справі № 914/586/17, від 09.07.2018р. у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018р. у справі № 914/2087/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості за період з 15.03.2021 по 02.08.2021 як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Щодо подвійного притягнення до відповідальності, суд засвідчує, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлює чіткий порядок повернення суми виплаченого забезпечення у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду. В рішенні суду визначено розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що носить іншу правову природу та сферу регулювання.

За приписами ч.2 ст. 235 Кодексу законів по працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно з абз. 2 п.32. постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Аналогічно вищевказана ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, у тому числі, на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2018 року у справі №914/1975/17.

Крім того, судова колегія враховує, що у разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою, а виконання відповідачем прямого обов`язку, передбаченого ч.4 ст. 35 Закону щодо відшкодування Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суми виплаченого забезпечення, не позбавляє роботодавця права враховувати це як переплату.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, заперечення відповідача, викладені у відзиві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 30327грн. 53коп є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, підставна та підлягає до задоволення.

Враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 126, 129, 233, 236- 238, 252 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області (вул.Винниченка, 11, м. Луцьк, 43025, ) на користь Волинського обласного центру зайнятості (вул. Богдана Хмельницького, 3а, м. Луцьк, 43025, , р/р UA0706140, банк отримувача Держказначейська служба України, м.Київ, МФО 820172) 30327грн. 53коп. виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а також 2481грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно- західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 03.08.2022р.

Суддя О. Г. Слободян