ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13 липня 2022 року м. Черкаси справа № 925/102/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., розглянувши справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР Відкритого акціонерного товариства ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ про визнання грошових вимог у розмірі 1728272,33 грн

Секретар судового засідання ОСОБА_2 .

Представники учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 , адвокат за ордером;

Відповідач не з`явився

Обставини справи.

1. До Господарського суду Черкаської області звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 ) з позовом до Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР Відкритого акціонерного товариства ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ (ідентифікаційний код 31141625, адреса місцезнаходження: 18006, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 389) з вимогами:

- про визнання кредиторських вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР відкритого акціонерного товариства ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ у розмірі 1728272,33 грн,

- про включення до проміжного ліквідаційного балансу Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР Відкритого акціонерного товариства ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ кредиторських вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 1728272,33 грн, в такій черговості, відповідно до ч. 1 статті 112 ЦК України:

1304956,34 грн - основний борг;

10632,17 грн - неустойки (пеня, штраф);

85912,60 грн - 3% річних;

208462,85 грн - інфляційних витрат;

19634,22 грн - судового збору;

98674,15 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- про зобов`язання Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР Відкритого акціонерного товариства ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ погасити кредиторські вимоги ОСОБА_1 у розмірі 1728272,33 грн. в порядку, передбаченому ст. 112 ЦК України.

2. У позовній заяві позивач повідомив, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір) та подав докази, що таку підставу підтверджують (а.с. 12).

3. Ухвалою від 31.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №925/102/22. Суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив її до розгляду у підготовчому засіданні на 22.02.2022 о 11 год. 00 хв.

4. 21.02.2022 представник позивача адвокат Назаренкао С.А. подав до суду заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20500 грн.

5. 21.02.2022 відповідач подав до суду: 1) відзив на позовну заяву, в якому просив суду у задоволенні позову відмовити повністю; 2) клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

У відзиві на позов відповідач ствердив, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до відповідача не звертався. Кредиторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 в ДП «Черкаський облавтодор» не значиться. (а.с. 75-76 том 1).

6. 22.02.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив суд: 1) позов задовольнити повністю; 2) витребувати у відповідача належним чином завірені копії проміжного ліквідаційного балансу станом на дату завершення строку пред`явлення кредиторами своїх вимог до Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР 05.01.2022; ліквідаційного балансу, складеного за результатами розрахунків Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР з кредиторами (за наявності).

У відповіді на відзив позивач ствердив, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка має повну цивільну дієздатність. На думку позивача, положення Цивільного кодексу України не визначають фізичну особу-підприємця як окремого суб`єкта цивільних правовідносин, та окремого суб`єкта права власності на майно чи майнові права, а тому, на переконання позивача, слід вважати, що все майно, в тому числі майнові права, які належать фізичній особі, вважаються такими, що належать цій же фізичній особі в правовому статусі фізичної особи підприємця. За своєю правовою природою, набуті за договорами права вимоги являються нематеріальними активами, право власності на які належить ОСОБА_1 . Оскільки право вимоги належить ОСОБА_1 , який одночасно являється і фізичною особою-підприємцем, то це ж право вимоги належить йому і в статусі фізичної особи-підприємця.

7. Ухвалою від 22.02.2022 суд відклав підготовче засідання на 15.03.2022 о 11 год. 00 хв.

8. Ухвалою від 15.03.2022 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, витребував у відповідача проміжний ліквідаційний баланс станом на дату завершення строку пред`явлення кредиторами своїх вимог до Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР 05.01.2022; ліквідаційний баланс, складений за результатами розрахунків Дочірнього підприємства ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР з кредиторами (за наявності); розгляд справи у підготовчому засіданні відклав на 24 березня 2022 року о 10 год. 30 хв.

9. 22.03.2022 відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження на 30 днів у зв`язку з тим, що на підприємстві запроваджено дистанційний режим роботи та необхідністю виконання ухвали суду від 15.03.2022 для підготовки повного пакету документів.

10. 24.03.2022 представник позивача адвокат Назаренко С.А. подав до суду клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку із невиконанням відповідачем ухвали суду про витребування доказів.

11. Ухвалою від 24.03.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 12.04.2022 о 09 год. 00 хв.; зобов`язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 15.03.2022 та подати суду до 12.04.2022 документи на її виконання.

Ухвала від 24.03.2022 надіслана учасникам справи в установленому законом порядку, зокрема відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, позивачу - рекомендованим листом. Ухвала від 24.03.2022 не вручена відповідачу та повернута поштою на адресу суду з довідкою АТ Укрпошта: адресат відсутній за вказаною адресою.

12. 01.04.2022 суд з метою забезпечення прав відповідача бути поінформованими про розгляд справи №925/102/22 оприлюднив інформацію про його виклик на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади у мережі Інтернет (а. с. 109 том 1).

13. 12.04.2022 представник позивача адвокат Назаренкао С.А. подав до суду клопотання про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні без його участі та без участі позивача. У клопотанні адвокат просив закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті.

14. Ухвалою від 12.04.2022 суд відклав підготовче судове засідання на 26.04.2022 на 09 год. 00 хв.; зобов`язав відповідача виконати вимоги ухвали суду від 15.03.2022 та подати суду до 26.04.2022 витребувані судом письмові докази.

Ухвала суду від 12.04.2022 надіслана учасникам справи в установленому законом порядку, зокрема відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, позивачу - рекомендованим листом. Ухвала від 24.03.2022 не вручена відповідачу та повернута поштою на адресу суду з довідкою АТ Укрпошта: адресат відсутній за вказаною адресою.

15. 12.04.2022 суд з метою забезпечення прав відповідача бути поінформованими про розгляд справи №925/102/22 оприлюднив інформацію про його виклик на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади у мережі Інтернет (а. с. 122 том 1).

16. 19.04.2022 представник позивача адвоката Назаренка С.А. у доповнення до поданої заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу від 18.02.2022 №18/02/2022-01 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання цієї заяви відповідачу.

17. Відповідач у підготовче судове засідання, призначене на 26.04.2022 о 09 год. 00 хв., не з`явився, витребуваних судом письмових доказів, на виконання вимог ухвали від 15.03.2022, не подав, не повідомив суду причини неможливості з`явитися у судове засідання та не виконання ухвали суду від 15.03.2022. У судовому засіданні представник позивач адвокат Назаренко С.А. ствердив, що враховуючи зміст відзиву на позов, зокрема, твердження відповідача про те, що кредиторська заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 в ДП «Черкаський облавтодор» не значиться, а ФОП ОСОБА_1 з кредиторськими вимогами до відповідача не звертався, потреба у витребуванні у відповідача доказів, а саме проміжного ліквідаційного балансу станом на дату завершення строку пред`явлення кредиторами своїх вимог та ліквідаційного балансу, складеного за результатами розрахунків з кредиторами відпала.

18. 26.04.2022 суд ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.05.2022 о 10 год. 00 хв.

19. 10.05.2022 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час (а. с.141 том 1).

20. 11.05.2022 суд ухвалою відклав розгляд справи на 24.05.2022 на 11 год. 30 хв.

21. 24.05.2022 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час (а. с.150 том 1).

22. 24.05.2022 представник позивача адвокат Назаренко С.А. подав до суду письмову промову у судових дебатах у справі №925/102/22 (а. с.151-152 том 1).

23. 24.05.2022 суд ухвалою відклав розгляд справи на 31.05.2022 на 14 год. 30 хв.

24. 31.05.2022 суд ухвалою відклав розгляд справи на 08.06.2022 на 12 год. 30 хв.

25. 07.06.2022 представник позивача адвокат Назаренко С.А. подав суду письмові пояснення (а. с. 171-173 том 1), у яких зазначив, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою, яка має цивільну правоздатність та дієздатність відповідно до ч.1 ст. 24 ЦК України. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів ОСОБА_1 набув право вимоги погашення боргу від ДП ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР на підставі укладених між ним та ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" договорів купівлі продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 02.09.2021 та від 03.09.2021. З моменту передачі прав вимоги за цими договорами позивач набув прав виконавця за договорами субпідряду №12/18 від 17.10.2018, №10/18 від 05.10.2018, №12-1/18 від 05.10.2018, та відповідно право вимагати від відповідача погасити борг за цими договорами. Отже, фактично за своєю правовою природою набуті за договорами права вимоги являються нематеріальними активами, право власності на які належить ОСОБА_1 , який одночасно є і фізичною особою підприємцем, то ж це право вимоги належить йому і в статусів фізичної особи підприємця. Аналогічну позицію висловлено Міністерством юстиції України у роз`ясненнях від 14.01.2011 "Статус фізичної особи підприємця: проблеми застосування законодавства". У поясненні ОСОБА_3 заперечив проти доводів відповідача, що у відповідача відсутнє зобов`язання перед ФОП ОСОБА_1 , вважав їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки фізична особа підприємець не являється окремим суб`єктом права власності, а тому все майно, належне фізичній особі, в тій же мірі належить цій же особі, але в статусі фізичної особи підприємця. У зв`язку із цим, позивач має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до Господарського суду Черкаської області із відповідною позовною заявою.

26. У судове засідання 08.06.2022 відповідач не з`явився.

Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

27. В судовому засіданні суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

28. У судове засідання 08.06.2022 з`явився представник позивача адвокат Назаренко С.А.

29. У судовому засіданні 08.06.2022 суд, заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Назаренка С.А., з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідив у порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються.

Закінчивши з`ясування обставин та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів. Представник позивача адвокат Назаренка С.А. у промові у судових дебатах позовні вимоги підтримав та повідомив, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.01.2022 у справі 925/1491/21 вирішено спір між тими самими сторонами, предметом якого є стягнення з відповідача на користь позивача боргу за обставин, які досліджувалися судом у даній справі.

Вислухавши промову у судових дебатах представника позивача адвоката Назаренка С.А., суд видалився у нарадчу кімнату.

30. Після виходу із нарадчої кімнати суд ухвалив повернутися до стадії з`ясування обставин та дослідження доказів, оголосив перерву у судовому засіданні до 30.06.2022 до 11 год. 30 хв.

31. 30.06.2022 представник позивача адвокат Назаренко С.А. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та позивача (а. с. 186 том 1).

32. 30.06.2022 суд ухвалою відклав розгляд справи на 06.07.2022 на 10 год. 30 хв.

33. У судове засідання 06.07.2022 сторони не з`явились. Ухвалою суду від 06.07.2022 відкладено розгляд справи на 13.07.2022 до 12 год. 30 хв.

34. 07.07.2022 суд з метою забезпечення прав відповідача бути поінформованим про розгляд справи №925/102/22 оприлюднив інформацію про його виклик на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади у мережі Інтернет (а.с. 199 том 1).

35. У судове засідання 13.07.2022 відповідач не з`явився.

Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

36. В судовому засіданні суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

37. У судове засідання 13.07.2022 з`явився представник позивача адвокат Назаренко С.А.

38. У судовому засіданні суд, заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Назаренка С.А., з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідив у порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, зокрема, суд дослідив зміст рішення Господарського суду Черкаської області від 12.01.2022 у справі 925/1491/21.

Закінчивши з`ясування обставин та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів.

Представник позивача адвокат Назаренко С.А. у промові у судових дебатах позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити.

Вислухавши промову у судових дебатах представника позивача адвоката Назаренка С.А., суд видалився у нарадчу кімнату.

39. Після виходу з нарадчої кімнати у судовому засіданні 13.07.2022, керуючись статтею 233 Господарського процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини ухвали суду.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Назаренка С.А., суд

ВСТАНОВИВ:

40. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, стороною якого є фізична особа. Спір між сторонами не пов`язаний із здійсненням позивачем господарської діяльності. Набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських. Фізична особа, яка зареєструвалася підприємцем, продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Оскільки спір між сторонами не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, виник у зв`язку з виконанням правочину, стороною якого є фізична особа, яка у спірних правовідносинах не є підприємцем, а позов у справі поданий з метою захисту порушеного цивільного права фізичної особи, суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

До таких суд висновків суд дійшов на підставі наступного.

41. Предметом позову позивача до відповідача є майнова вимога про визнання кредиторських вимог у розмірі 1728272,33 грн, включення кредиторських вимог позивача до проміжного ліквідаційного балансу відповідача та зобов`язання відповідача погасити кредиторські вимоги позивача в порядку, передбаченому статтею 112 Цивільного кодексу України.

42. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема виникнення зобов`язання, в якому відповідач є боржником; зміна кредитора у зобов`язанні внаслідок передання позивачу права вимоги до боржника за правочином (відступлення права вимоги) іншою особою.

43. Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

44. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 у справі № 925/1344/19 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 у справі № 925/1343/19, що набрали законної сили, встановлені обставини стосовно відповідача справі, що не підлягають доказуванню у даній справі.

45. Зокрема, господарським судом встановлено, що 17.10.2018 між Приватним підприємством «БУДСЕРВІС КО» до Дочірнім підприємством «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» укладено договір субпідряду на поточний дрібний ремонт автомобільних доріг загального користування місцевого значення по Катеринопільському району Черкаської області №12/18. Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах визначених цим договором генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на власний ризик виконати роботи з експлуатаційного утримання, а генпідрядник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи. У листопаді 2018 року ПП «БУДСЕРВІС КО» на виконання договору субпідряду №12/18 від 17.10.2018 виконав будівельні роботи вартістю 449 737,34 грн. ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» не виконав належним чином свої зобов`язання за договором субпідряду №12/18 від 17.10.2018 щодо оплати у встановлений цим договором строк виконаних позивачем робіт внаслідок чого утворилася заборгованість 449 737,34 грн. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 у справі № 925/1344/19 стягнуто з ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» на користь ПП «БУДСЕРВІС КО» заборгованість за договором субпідряду №12/18 від 17.10.2018.

17.10.2018 року між ПП "Будсервіс Плюс 1" та Дочірнім підприємством «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» укладено договори субпідряду на поточний дрібний ремонт автомобільних доріг загального користування місцевого значення по Катеринопільському району Черкаської області № 10/18 та №12-1/18. В порядку та на умовах визначених цими договорами (п. 1.1.) генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на власний ризик виконати роботи з експлуатаційного утримання, а генпідрядник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи. ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" свої зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем виконав частково, сплативши позивачу 24.10.2018 за будівельні роботи лише 150000,00 грн. Борг ДП "Черкаський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед ПП "Будсервіс Плюс 1" з оплати виконаних робіт за договорами №10/18 та №12-1/18, строк оплати яких настав, становить 855219,00 грн. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 у справі № 925/1343/19 стягнуто з ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» на користь ПП "Будсервіс Плюс 1" заборгованість за договорами субпідряду №10/18 та №12-1/18 від 17.10.2018.

46. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

47. Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

48. Отже, суд установив, що між ПП «БУДСЕРВІС КО» та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», а також між ПП "Будсервіс Плюс 1" та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» виникли майново-господарські зобов`язання.

49. Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

50. Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

51. Зобов`язання, що виникли між ПП «БУДСЕРВІС КО» та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», а також між ПП "Будсервіс Плюс 1" та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» за своїм правовим змістом опосередковують відносини підряду.

52. Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

53. Отже, між ПП «БУДСЕРВІС КО» та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», а також між ПП "Будсервіс Плюс 1" та ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» виникли майново-господарські зобов`язання відповідно до укладених договорів субпідряду від 17.10.2018 №12/18, №10/18 та №12-1/18.

54. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

55. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. (частина 2 статті 512 ЦК України).

56. Згідно з частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

57. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Такий висновок про застосування норм права сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

58. За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

59. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

60. Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

61. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

62. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

63. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права.

64. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права.

65. ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" належали права вимоги до відповідача у зобов`язаннях, що виникли на підставі укладених договорів субпідряду від 17.10.2018 №12/18, №10/18 та №12-1/18. Належні ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" права вимоги є майновими правами, які мають цивільну оборотоздатність та могли вільно відчужуватись на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни.

66. Суд установив, що ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" відчужили належні їм майнові права вимоги виконання зобов`язань за договорами субпідряду до ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» на користь ОСОБА_1 на підставі укладених у письмовій формі правочинів.

67. Із поданих позивачем доказів суд установив, що 02.09.2021 ОСОБА_1 (покупець) та Приватне підприємство «БУДСЕРВІС КО» (продавець) уклали договір купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості (а.с. 29 том 1), відповідно до умов якого домовилися про наступне:

п. 1.1. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати Покупцеві право вимоги дебіторської заборгованості Приватного підприємства «БУДСЕРВІС КО» до Дочірнього підприємства «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» (, адреса: бул. Шевченка, буд. 389, м. Черкаси, 18006) у розмірі 465595,79 грн., з яких 449737,34 грн. боргу, 143,91 грн. пені, 44,97 грн. штрафу, 1182,87 грн. три проценти річних, 6766,65 грн. судового збору, 7720,05 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджене рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 по справі № 925/1344/19, наказом Господарського суду Черкаської області по цій справі від 02.03.2020.

п. 1.2. Право вимоги передається Продавцем Покупцю безоплатно.

п. 2.1. Передача права вимоги Продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після підписання Сторонами акту приймання-передачі права вимоги.

п. 3.1. Продаж права вимоги ПП «БУДСЕРВІС КО» до ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» здійснюється безоплатно.

02.09.2021 сторони уклали акт приймання-передачі права вимоги та документів за договором купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 02.09.2021 (а.с. 30 том 1).

68. 03.09.2021 ОСОБА_1 (покупець) та Приватне підприємство "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" (продавець) уклали договір купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості (а.с. 41 том 1), відповідно до умов якого, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 14.09.2021 до Договору (а.с. 42 том 1), домовилися про наступне:

п. 1.1. На умовах даного договору Продавець зобов`язується передати Покупцеві право вимоги погашення заборгованості Дочірнього підприємства «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» (, адреса: бул. Шевченка, буд. 389, м. Черкаси, 18006) на користь Приватного підприємства «БУДСЕРВІС ПЛЮС 1» за договором субпідряду на поточний дрібний ремонт автомобільних доріг загального користування місцевого значення по Катеринопільському району Черкаської області № 12-1/18 від 17.10.2018 у розмірі 857837,13 грн., з яких 855219,00 грн. боргу, 283,27 грн. пені, 85,52 грн. штрафу, 2249,34 грн. три проценти річних, 128676,57 грн. судового збору, 56454,10 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що виникли у зв`язку із зверненням Продавця до Господарського суду Черкаської області для захисту свого порушеного права за договором № 12-1/18 від 17.10.2018, підтверджені рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 по справі № 925/1343/19, наказом Господарського суду Черкаської області по цій справі від 02.03.2020, додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.02.2020 по справі № 925/1343/19.

п. 1.2. Право вимоги передається Продавцем Покупцю безоплатно.

п. 2.1. Передача права вимоги Продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після підписання Сторонами акту приймання-передачі права вимоги.

п. 3.1. Продаж права вимоги ПП «БУДСЕРВІС ПЛЮС 1» до ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» здійснюється безоплатно.

03.09.2021 сторони уклали акт приймання-передачі права вимоги та документів за договором купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 03.09.2021 (а.с. 43 том 1).

69. За змістом укладених договорів його предметом є відступлення права вимоги, внаслідок чого у зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

70. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

71. Відповідно до частини 3 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

72. Відповідно до частини 1 статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

73. Згідно з частинами 1 та 2 статті 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

74. Відповідно до частини 3 статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

75. Відповідно до частини 1 та 3 статті 720 Цивільного кодексу України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада. Підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника. Це положення не поширюється на право юридичної особи укладати договір пожертви.

76. Отже, дарування це безоплатна передача у власність іншої сторони (обдарованому) майна. Дарунком може бути рухоме та нерухоме майно, майнові права, гроші та цінні папери. Основною умовою договору дарування є передання майна безоплатно.

77. Договір купівлі-продажу, на відміну від договору дарування це оплатна передача майна у власність покупця, за визначену у договорі ціну.

78. Сторонами договору дарування є дарувальник та обдаровуваний. Укладення договорів дарування громадянами повинно здійснюватися з дотриманням загальних правил цивільного законодавства про їх дієздатність.

79. Юридичні особи можуть укладати договори дарування в межах своєї спеціальної дієздатності договір між юридичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, може бути укладений, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом (статутом) дарувальника. Юридичні особи, можуть бути сторонами у договорі дарування тільки у випадках, коли ці договори не суперечать їх меті та предмету діяльності, передбаченому в установчих документах юридичної особи.

80. Предметом договору дарування можуть бути майнові права.

81. Дослідивши зміст укладених ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" з ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості суд установив, що ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" передали у власність ОСОБА_1 належні їм майнові права безоплатно.

82. Отже, враховуючи зміст норм статей 655, 656, 717-720 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладені ПП "БУДСЕРВІС КО", ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" з ОСОБА_1 договори є договорами дарування майнового права.

83. Відповідно до частини 1 та 2 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

84. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності,передбачені статтею 216 ЦК (435-15), можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

85. Отже, суд визнає, що ПП "БУДСЕРВІС КО" та ПП "БУДСЕРВІС ПЛЮС 1" з ОСОБА_1 уклали саме договори дарування та вирішує спір із застосуванням Глави 55 Цивільного кодексу «Дарування».

86. Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

87. Недійсність укладених договорів дарування права вимоги (майнового права) прямо не встановлена законом, а визнання цих договорів недійсними не є предметом розгляду у цій справі.

88. Отже, суд установив, що на підставі укладених договорів дарування права вимоги (майнового права) ОСОБА_1 набув право вимоги до відповідача ДП «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» у зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів субпідряду від 17.10.2018 №12/18, №10/18 та №12-1/18, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

89. Суд установив, що 07.12.2021 та 23.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою з грошовими вимогами до боржника (а.с. 13-15 том 1) та заявою з додатковими грошовими вимогами до боржника (а.с. 16-19 том 1).

90. З Єдиного державного реєстру судових рішень суд установив, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 925/1525/21 за заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відкриття провадження у справі про банкрутство. Справу № 925/1525/21 ухвалою Господарського суду міста Києва віл 31.05.2022 приєднано до матеріалів справи № 925/1630/20 для одночасного розгляду із заявами інших кредиторів боржника.

91. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.09.2021 у справі № 925/1344/19 (а.с. 31-33 том 1) замінено сторону у виконавчому документі наказі Господарського суду Черкаської області від 02.03.2020, виданого на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 у справі № 925/1344/19: стягувача Приватне підприємство «Будсервіс Ко» замінено на його правонаступника ОСОБА_1 .

92. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11.10.2021 у справі № 925/1343/19 (а.с. 44-46 том 1) замінено у наказі Господарського суду Черкаської області від 02.03.2020 у справі № 925/1343/19 стягувача Приватне підприємство «Будсервіс Плюс 1» його правонаступником ОСОБА_1 .

93. Отже, суд установив, що ОСОБА_1 звертався з грошовими вимогами до відповідача у порядку, передбаченому статтями 110-112 Цивільного кодексу України. ОСОБА_1 також звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства. ОСОБА_1 було замінено у наказах господарського суду у порядку правонаступництва.

94. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з метою захисту свого порушеного цивільного права на належне виконання зобов`язання управленою стороною (боржником) послідовно у спосіб встановлений законом вчиняв дії спрямовані на задоволення своїх майнових вимог.

95. З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 56 том 1) суд установив, що 27.01.2004 проведено державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є збирання безпечних відходів (основний); пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду вантажних автомобілів; надання в оренду будівельних машин і устаткування; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у; інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.

96. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.01.2022 задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ВАТ «Автомобільні дороги України» та стягнуто з відповідача на користь позивача 259640,72 обтяжень на суму боргу та 34500 грн адвокатських витрат. Дослідивши зміст рішення суду суд не встановив обставин, які є преюдиційними та не підлягають доказуванню у даній справі, а містять лише правову оцінку суду фактам, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

97. Підставою звернення позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до господарського суду із позовом до відповідача у цій справі є відсутність відповіді на заяви від 07.12.2021 та 23.12.2021 з грошовими вимогами до боржника та з додатковими грошовими вимогами до боржника у процедурі ліквідації юридичної особи відповідача.

98. Належність права вимоги Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 позивач обґрунтував у відповіді на відзив на позовну заяву, вказавши, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка має повну цивільну дієздатність. Положення Цивільного кодексу України не визначають фізичну особу-підприємця як окремого суб`єкта цивільних правовідносин, та окремого суб`єкта права власності на майно чи майнові права, а тому, на переконання позивача, слід вважати, що все майно, в тому числі майнові права, які належать фізичній особі, вражаються такими, що належать цій же фізичній особі в правовому статусі фізичної особи підприємця. За своєю правовою природою, набуті за договорами права вимоги являються нематеріальними активами, право власності на які належить ОСОБА_1 . Оскільки право вимоги належить ОСОБА_1 , який одночасно являється і фізичною особою-підприємцем, то це ж право вимоги належить йому і в статусі фізичної особи-підприємця.

99. Дослідивши зміст набутих ОСОБА_1 прав вимоги до відповідача, що виникли на підставі договорів субпідряду суд дійшов наступних висновків.

100. Предметом регулювання цивільного права є майнові та особисті немайнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Змістом цивільно-правових відносин є суб`єктивні права та обов`язки їх учасників.

101. Особисті немайнові права належать кожній особі й не мають економічного змісту й не можуть бути відчуженими (ч. 1, 2 ст. 269 ЦК України).

101. Майнові права в залежності від підстав виникнення поділяються на речові і зобов`язальні. Самостійний вид майнових прав становить виключні майнові права інтелектуальної власності виключні права.

102. Отже, майнові права можуть мати зобов`язальну і речову природу. Речові правовідносини відрізняються від зобов`язальних своїм об`єктом, на який спрямована діяльність суб`єктів.

103. Встановлення правової природи набутого позивачем права вимоги є необхідним для встановлення змісту правовідносин між сторонами у цій справі.

104. Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

105. До нематеріальних благ законодавцем віднесено здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

106. Відповідно до частини 1 статті 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

107. Згідно з частиною першою статті 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

108. Особливістю права вимоги є його подвійна правова природа в залежності від спрямованості дій суб`єктів правовідносин та підстав набуття, зміни чи припинення цивільних права: 1) це суб`єктивне юридичне право кредитора, яке виникає у зобов`язанні між кредитором та боржником, змістом якого є право кредитора вимагати виконання обов`язку боржника (передати майно, виконати роботу, сплатити кошти тощо); 2) це право, яке виступає об`єктом цивільних прав, може вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином та у зобов`язальних відносинах опосередковує перехід права вимоги від первісного до нового кредитора, та має наслідком заміну сторони у зобов`язанні.

У першому випадку, право вимоги це суб`єктивне право кредитора, яке становить елемент змісту зобов`язання та якому завжди кореспондує обов`язок боржника щодо виконання вимоги кредитора. У другому це об`єкт, який передається новому кредитору (дія щодо передачі даного об`єкта опосередковує заміну кредитора у основному зобов`язанні). При цьому зміст зобов`язання не змінюється.

109. Речово-правовий характер права вимоги та його оборотоздатність врегульована у главі 13 Цивільного кодексу України.

110. Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

111. Відповідно до частини четвертої статті 12 Цивільного кодексу України, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

112. Отже, майнове право є неспоживаною річчю і може бути передане від однієї особи іншій за правочином.

Такий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №910/12327/16: «Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами, а тому майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певним, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, в результаті реалізації особою наявного у неї майнового права (у тому числі, права вимоги) така особа набуває правомочності власника отриманого майна (у тому числі, грошових коштів).»

У вказаній постанові, відповідно до характеру спірних правовідносин касаційний суд дає оцінку речово-правовому характеру права вимоги, формуючи висновок, що майнове право - це обмежене речове право.

Майнове право це або наявне, або майбутнє речове право. Всі майнові права є речовими правами. З цієї точки зору, положення ст. 190 ЦК України, яка визнає майнові права неспоживною річчю, та зазначає, що майнові права визнаються речовими правами є теоретично обґрунтованими.

113. Нормативне визначення поняття майнових прав міститься у статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» - майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

114. Речовими правами є права особи на річ (майно), яких вона набуває на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (право власності) та речові права особи на чуже майно (ст. 395 ЦК України).

115. Речові правовідносини є абсолютними: праву особи на річ кореспондує обов`язок невизначеного кола суб`єктів його не порушувати та не перешкоджати його здійснювати. Зобов`язальні права виникають із зобов`язання і утворюють його зміст - взаємні права та обов`язки його сторін.

116. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1. ст. 317 ЦК України).

117. Враховуючи належність права вимоги майнового характеру, як об`єкта цивільних прав (ст. 177 ЦК України), до майнових прав, які є особливим видом майна (ст. 190 ЦК України), власник прав вимоги майнового характеру здійснює по відношенню до такого майна усі правомочні власника володіння, користування, розпорядження.

118. З огляду на вказане вище твердження позивача про те, що норми Цивільного кодексу України не визначають фізичну особу-підприємця як окремого суб`єкта цивільних правовідносин, та окремого суб`єкта права власності на майно чи майнові права, а тому, все майно, в тому числі майнові права, які належать фізичній особі, вважаються такими, що належать цій же фізичній особі в правовому статусі фізичної особи підприємця, є обґрунтованими.

119. Проте, позивач у даній справі розглядає право вимоги лише як об`єкт цивільних прав у речових правовідносинах, у яких власнику такого об`єкта належить суб`єктивне юридичне право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Таке тлумачення, вочевидь, не відображає у повній мірі подвійну правову природу права вимоги та не враховує зобов`язально-правовий характер права вимоги.

120. Зобов`язально-правовий характер права вимоги як виду майнових прав відображено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постанові від 28.10.2020 у справі 910/10963/10: «57.3.2. Визначення і обсяг поняття майно, яке використовується в ЦК України, міститься в положенні статті 190 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до цієї статті майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. 57.3.3. Разом з цим, приписи частин 1-3 статті 656 ЦК України (предмет договору-купівлі продажу) виділяють три групи предметів, які можуть бути передані за договорами купівлі-продажу, а саме: - товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; - майнові права; - право вимоги. 57.3.4. З наведено слідує, що правова конструкція статті 656 ЦК України вирізняє право вимоги від товару та майнових прав. На думку колегії суддів Касаційного господарського суду, таке виокремлення цієї категорії обумовлене тим, що право за своєю суттю не є об`єктом матеріального світу, а є обумовленою законом або договором можливістю визначеної особи здійснити ту чи іншу юридично значиму дію, в даному випадку - вимагати виконання зобов`язань за Кредитним та Іпотечними договорами. Цьому праву кореспондує обов`язок контрагента у зобов`язанні.»

121. Водночас, у вказаній постанові касаційний суд, заперечуючи речово-правовий характер, розглядає право вимоги лише у зобов`язальних правовідносинах як суб`єктивне право кредитора вимагати виконання боржником його обов`язку. Проте таке тлумачення, вочевидь, не відображає у повній мірі права вимоги як об`єкта цивільних права і обов`язків майнового права.

123. Встановлюючи правову природу набутого позивачем права вимоги та зміст правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що у спірні правовідносини не є речово-правовими, а спір не пов`язаний із захистом суб`єктивного юридичного права власності позивача, змістом якого є правомочності володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Спір також не пов`язаний із набуттям, зміною, зокрема переходом до іншої особи, чи припиненням цього права.

124. Права вимоги у спірних правовідносинах не виступають об`єктом цивільних прав у речових правовідносинах, а утворюють зміст зобов`язальних правовідносин, в яких праву вимоги кредитора кореспондує обов`язок боржника виконати зобов`язання.

125. За предметом спору та підставами позову, характером та змістом спірних правовідносин позивач звернувся за захистом суб`єктивного юридичного права кредитора, вимагати виконання обов`язку боржника сплатити кошти, якому кореспондує обов`язок боржника виконати вимогу кредитора. Таке право виникло у позивача у зобов`язанні на підставі правочину.

126. Зі змісту укладених договорів дарування права вимоги (майнового права) суд установив, що набувачем права вимоги є ОСОБА_1 .

127. Звертаючись з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не обґрунтовував та не доводив, що набув таке право у зв`язку із здійсненням господарської діяльності з метою одержання прибутку (підприємництва) в межах господарсько-виробничих відносини. Позивач також не доводив, що метою звернення до суду із позовом є захист порушеного права у зв`язку з виконанням господарського договору.

Підставами позову позивач не вказував, що спір виник при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочину у господарській діяльності.

128. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 3 Господарського кодексу України як господарську діяльність у цьому Кодексі розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

129. Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

130. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 2 ст. 55 ГК України).

131. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

132. Здійснюючи підприємницьку діяльність, підприємець, зокрема, самостійно формує програму діяльності, обирає постачальників та споживачів продукції, що виробляється, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлює ціни на продукцію та послуги відповідно до закону (стаття 44 ГК України).

133. Розмежування відносин у сфері господарювання з іншими видами відносин врегульовано статтею 4 Господарського кодексу України, за змістом якої не є предметом регулювання цього Кодексу: майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України; земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря; трудові відносини; фінансові відносини за участі суб`єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участі суб`єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб`єкта господарювання; відносини за участю суб`єктів господарювання, що виникають у процесі виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

134. Відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

135. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

136. Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина 1 статті 24 Цивільного кодексу України). Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. (частина перша статті 24 Цивільного кодексу України).

136. Відповідно до частини 3 статті 26 Цивільного кодексу України фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

137. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, за змістом якої право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

138. З наведених норм цивільного права та господарського законодавства суд дійшов висновку, що у сфері суспільного виробництва між суб`єктами господарювання у зв`язку з реалізацією господарської компетенції (сукупність господарських прав та обов`язків) спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, виникають господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини, об`єктом яких є господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

138. Господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку є підприємництвом.

139. Людина як учасник цивільних відносин має здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), а також усі майнові права, що встановлені цим Цивільним кодексом України. Людина має право на здійснення підприємницької діяльності.

140. Отже, особливістю правового статусу людини є її здатність бути учасником цивільних відносин в силу її цивільної правоздатності, а здійснюючи підприємницьку діяльність бути учасником господарських відносин, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків) у зв`язку з реєстрацією відповідно до закону як підприємець.

141. На підставі викладеного, суд вважає необґрунтованим твердження позивача у відзиві на позовну заяву про те, що положення Цивільного кодексу України не визначають фізичну особу-підприємця як окремого суб`єкта цивільних правовідносин.

142. Водночас, суд погоджується з твердженням позивача про те, що Цивільного кодексу України положення цивільного кодексу України не визначають фізичну особу-підприємця як окремого суб`єкта права власності на майно чи майнові права. Суд вважає обґрунтованими твердження позивача, що все майно, в тому числі майнові права, які належать фізичній особі, вважаються такими, що належать цій же фізичній особі в правовому статусі фізичної особи підприємця.

143. Згідно з частиною 1 статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

144. Отже, людина, яка зареєструвалася підприємцем, вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення своїх цивільних прав, обираючи в залежності від спрямованості волевиявлення та мети, з якою такі права здійснюються, здійснюючи їх в межах господарської діяльності чи для задоволення інших майнових потреб як учасника цивільних відносин.

145. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 743/534/16-ц, розмежовуючи правовідносини за участю фізичної особи та правовідносини, у яких така особа здійснює право на підприємницьку діяльність, сформулювала висновки про застосування норм права, які суд враховує у цій справі:

«Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Водночас лише та обставина, що фізична особа - підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності».

Отже, із наданих позивачем доказів та пояснень його представника, наданих у судовому засіданні, суд не встановив обставин, які б доводили, що ОСОБА_1 на підставі укладених договорів дарування права вимоги (майнового права) набув права вимоги до відповідача у зв`язку, в межах чи з метою здійснення підприємницької діяльності.

146. Згідно з статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

147. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

148. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

149. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

150. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

151. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

152. Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

153. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

154. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

155. Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

156. Отже, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, учасниками яких є фізичні особи, юридичні особи або держава, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства,.

157. Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

158. Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

159. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

160. Отже, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

161. Суд установ, що предметом позову позивача є майнова вимога до відповідача про визнання грошових вимог та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу. Позивач набув права вимоги до відповідача у зобов`язальних правовідносинах на підставі договору дарування. Позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного цивільного права у зобов`яльних правовідносинах. Між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договорів субпідряду. Порушення права відбулося не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а у спір виник при виконанні правочину не у господарській діяльності.

161. Отже, за змістом порушеного права, змістом правовідносин між сторонами та підставою їх виникнення цей спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

162. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

163. Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

164. Керуючись частиною 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд роз`яснює ОСОБА_1 право звернутися з позовом відповідача до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю справи.

165. Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

166. Позивач звільнений від сплати судового збору та при зверненні до суду судовий збір не сплачував. Відповідач не подав доказів понесення судових витрат.

Керуючись статтями 2, 20, п. 1 ч. ст. 231, 232-235, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з позовом відповідача до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства за встановленою Цивільним процесуальним кодексом України підсудністю справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення, в порядку визначеному частиною 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили, в порядку та в строки визначені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.07.2022.

Суддя А.І. Гладун