ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.08.2022 р. Справа№ 914/1512/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Синчука М.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 , місто Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», місто Львів,

про: зобов`язання вчинити дії щодо надання документів товариства за 2010 2012 роки,

Встановив:

До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» про зобов`язання вчинити дії щодо надання документів діяльності товариства за 2010 2012 роки.

Ухвалою суду від 18.07.2022 даний позов залишено без руху з наступник підстав: не надано доказів сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Одночасно, в орієнтовному розрахунку судових витрат зазначено, що позивач очікує понести витрати на оплату судового збору.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху заявнику роз`яснено про необхідність надання суду доказів сплати судового збору за подання даного позову у розмірі 2481,00 грн за однією вимогою немайного характеру, а не як неправильно визначено позивачем за трьома, що відповідає встановленому законом порядку та розміру.

28 липня 2022 року представником позивача подано клопотання на виконання вимог ухвали суду від 18.07.2022 у якому надають:

- докази підстав для звільнення від сплати судового збору;

- належним чином засвідчені копії документів та підтвердження повноважень на представництво інтересів.

Суд зазначає, що вимоги ухвали суду від 18.07.2022 не виконані, незважаючи на заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору, зважаючи на таке.

Першочергово, як було зазначено вище, подаючи даний позов заявник в орієнтовному розрахунку судового збору визначив, що очікує понести витрати на оплату судового збору. Зважаючи на вищевказане, судом роз`яснено необхідність надання доказів понесення відповідних витрат про, що вказано в ухвалі від 18.07.2022.

Водночас, не усунувши вказаного недоліку, позивач вказує про бажання реалізувати своє право на подання заяви про звільнення від сплати судового збору, не зважаючи на попередньо обраний спосіб реалізації права в частині відшкодування витрат на оплату судового збору.

Так, суд звертає увагу заявника, що останній наділений як правами передбаченими процесуальним законом, так і відповідними процесуальними обов`язками, наслідки недотримання яких містяться у нормах закону.

Щодо заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Обґрунтування заявника полягає у тому, що ОСОБА_1 будучи людиною похилого віку впродовж 2018 2021 року не отримувала інших доходів, окрім пенсії, що підтверджує відповідними доказами (відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримань податків за 2018 2021 роки; довідками про доходи за 2019 -2021 роки; довідкою АТ «Державний ощадний банк України».

Правовою підставою звільнення від сплати судового збору зазначено пункт 1 частини першої, частину другу статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Суд розглянувши заявлене клопотання зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у 'частині першій цієї статті.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Як встановлено з Довідки про доходи ОСОБА_1 за 2021 рік, впродовж 2021 року остання отримала 49'584,30 грн пенсії. П`ять відсотків розміру річного доходу у даному випадку складає 2'492,715 грн, що позивач не заперечує у поданому клопотанні.

Таким чином, суд констатує, що 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 є більшим, ніж розмір судового збору, який необхідно сплатити за розгляд даного позову в суді.

Отже, суд з`ясувавши на підставі поданих доказів (за відсутності доказів, що свідчать про вжиття позивачем всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору), що майновий стан позивача не перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, дійшов висновку відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторони є теж безпідставними, адже аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12 березня 2021 року у справі № 912/1061/20, зокрема: « 3.7. За змістом положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява N 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.85 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (заява N 28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Таким чином, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір)».

Водночас, суд звертає увагу сторони та її представника, що безпідставне неврахування роз`яснень суду, наданих в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 18.07.2022, в частині розміру та порядку сплати судового збору, та повторне обґрунтування своєї позиції з урахуванням доводів, що відхилені судом, може призвести до визнання таких дій як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Отже, з урахуванням норм чинного процесуального законодавства, враховуючи не виправлення вищевказаного недоліку, суд дійшов висновку повернути заявнику позовну заяву.

Враховуючи наведене, керуючись стяттями 162, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Латориця» про зобов`язання вчинити дії щодо надання документів товариства за 2010 2012 роки повернути заявнику.

Довести до відома ОСОБА_1 , що відповідно до частини 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Запропонувати учасникам процесу: подавати всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, клопотання, відзиви, пояснення тощо) до господарського суду через електронну пошту, відкриту на сайті «mail.gov.ua» або через особистий кабінет, відкритий у системі «Електронний суд». Суд звертає увагу, що відкриття електронної пошти на сайті «mail.gov.ua» чи відкриття особистого кабінету в системі «Електронний суд» дозволяють учаснику процесу оперативно отримувати усі процесуальні документи, постановлені судом.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.