ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/165/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Л. М. Неверовської, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Івано-Франківського міського центру зайнятості,

до відповідача Тисменицької міської ради,

про стягнення коштів в розмірі 38612 грн,

встановив: Івано-Франківський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Тисменицької міської ради про стягнення коштів в розмірі 38612 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 22.03.2022 Господарським судом Івано-Франківської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.

У позовній заяві, позивач просив суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання. Судом відмовлено у задоволенні даного клопотання у зв`язку із наявністю обставин, передбачених ч. 6 ст. 252 ГПК України (ухвала про відкриття провадження у справі від 22.03.2022).

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем - 01.04.2022, даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у відповідача виник обов`язок з відшкодування позивачу суми виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг безробітному ОСОБА_1 , у зв`язку з її поновленням на роботі на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №300/3868/21.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надіслав.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обставини справи, дослідження доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

27.03.2021 ОСОБА_1 звернулася в Івано-Франківський міський центр зайнятості з заявою №15626 про надання статусу безробітного та з заявою №15626/2 про призначення виплати допомоги по безробіттю.

Підставою для звернення із вказаною заявою стало звільнення ОСОБА_1 на підставі розпорядження №231-к від 12.03.2021 з посади з посади провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради 17.03.2021, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією структури Тисменицької міської ради.

29.03.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст.22, ст.23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №300/3868/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради про визнання протиправними та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тисменицької міської ради №230-к від 12.03.2021 "Про оголошення догани". Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тисменицької міської ради №231-к від 12.03.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради з 18.03.2021. Стягнуто з Тисменицької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.03.2021 по 21.10.2021, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022 по справі № 300/3868/21, апеляційну скаргу Тисменицької міської ради залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №300/3868/21 без змін.

Згідно Розпорядження Тисменицької міської ради від 22.10.2021 №452-к "Про поновлення на роботі", ОСОБА_1 поновлено на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради з 18.03.2021.

22.10.2021 Івано-Франківським міським центром зайнятості прийнято рішення про припинення реєстрації безробітного та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

За час перебування на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості з 18.04.2021 по 21.10.2021 ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю в розмірі 38612 грн.

02.12.2021 позивачем було направлено відповідачу повідомлення про повернення коштів №4214-06/29-21, в якому зазначив про те, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду відповідно до абз.2 ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" утримуються з роботодавця. У зв`язку з цим, сума виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 38612 грн за період з 18.04.2021 по 21.10.2021 підлягає утриманню з Тисменицької міської ради.

Проте, відповідачем в добровільному порядку кошти не були перераховані Івано-Франківському міському центру зайнятості.

Вказані обставини спричинили звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 38612 грн за період з 18.04.2021 по 21.10.2021.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне cтрахування на випадок безробіття" (Закон № 1533-III) визначено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з абзацом сьомим частини першої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац другий частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III).

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1533-III функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.

Згідно з п.п 1 п. 1, 2 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16.12.2020 № 2663, основними завданнями Державної служби зайнятості є, зокрема, реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття. Служба забезпечує виконання завдань і функцій у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функцій виконавчої дирекції Фонду, визначених законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення" до внесення змін до цих законів України.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Положення, Державний центр зайнятості виконує повноваження безпосередньо та через міжрегіональні, регіональні центри зайнятості та їх філії.

Аналіз зазначених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" дає підстави для висновку, що набуття Фондом права стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів і вартість наданих безробітному соціальних послуг та покладення на роботодавця обов`язку відшкодувати зазначені витрати Фонду Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" пов`язує з поновленням такої особи на роботі за рішенням суду, отже моментом виникнення цих права/обов`язку сторін спірних правовідносин є набрання законної сили відповідним судовим рішенням, а розмір витрат, що належить відшкодувати роботодавцю, визначається з урахуванням обставин виконання рішення про поновлення на роботі та дати припинення реєстрації, як безробітної, поновленої на роботі особи.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 18.03.2021 у справі №917/462/20.

Як встановлено судом, відповідно до вимог законодавства позивачем виплачено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 , в розмірі 38612 грн за період з 18.04.2021 по 21.10.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №300/3868/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради про визнання протиправними та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, визнано протиправним та скасовано розпорядження Тисменицької міської ради №230-к від 12.03.2021 "Про оголошення догани". Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тисменицької міської ради №231-к від 12.03.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста виконавчого комітету Тисменицької міської ради з 18.03.2021. Вказане рішення залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022 та відповідно набрало законної сили.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу виплати по безробіттю.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Тож виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Івано-Франківського міського центру зайнятості до Тисменицької міської ради про стягнення 38612 грн - задовольнити.

Стягнути з Тисменицької міської ради, вул. Галицька,17, м. Тисмениця, Івано-Франківська область,77401 (ідентифікаційний код 04356165) на користь Івано-Франківського міського центру зайнятості, вул. Набережна ім. В. Стефаника, 34 Б, м. Івано-Франківськ, 76010 (ідентифікаційний код 19390067) (UA0706356, код одержувача 19390067, ДКСУ м.Київ) 38612 (тридцять вісім тисяч шістсот дванадцять) грн, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Неверовська