ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

04 серпня 2022 року Справа № 926/263/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю помічниці судді Попової К.Г., яка за дорученням судді виконує обов`язки секретаря судового засідання розглянувши справу №926/263/22

За позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул. 28 Червня, бул.69)

В інтересах держави, в особі Новоселицької міської ради (60300, м. Новоселиця, вул. Чкалова, буд.7)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" (58018, м.Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1 - А)

Про стягнення безпідставно сплачених коштів в розмірі 419586,67 грн

За участю представників:

Від прокурора: Кацап Бацала Ю.М.

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Попов В.Д. адвокат (ордер ЧЦ№000306)

СУТЬ СПОРУ: Керівник Чернівецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою в інтересах держави, в особі Новоселицької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" про стягнення безпідставно сплачених коштів в розмірі 419586,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що за результатами процедури закупівлі природного газу між позивачем та відповідачем укладено договір на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року, за яким річний плановий обсяг газу становив 302681 тис.куб.м., ціна газу з ПДВ становила 7500 грн за 1000 куб.газу. В подальшому до вищевказаного договору сторони уклали ряд додаткових угод, якими збільшили ціну газу. Умови договору сторонами виконано. Проте, додаткові угоди суперечать вимогам ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є нікчемними. Внаслідок нікчемності таких угод позивачем переплачено відповідачу за природний газ, який не був поставлений, бюджетних коштів у розмірі 419586,67 грн, отже вказані кошти, на думку прокурора, слід повернути в бюджет, а відтак вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

21.01.2022 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№263.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.01.2022 року справу №926/263/22 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.02.2022 року.

14.02.2022 року відповідачем через відділ документального та інформаційного забезпечення подав відзив на позовну заяву (вх.№702), в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне:

- прокурор не наділений правом представляти інтереси держави у даній справі, так як по перше - у нього відсутні повноваження щодо моніторингу процедури закупівлі, такими повноваженнями наділений центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю та його міжрегіональні територіальні органи, при цьому такий моніторинг здійснюється лише протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії; по друге прокурор не довів, що позивач Новоселицька міська рада не належним чином здійснювала свої повноваження, що стало підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах такого позивача; по третє прокурор не довів, що права чи законні інтереси позивача були порушені;

- в договорі на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року, який прокурор надав до позовної заяви відсутня ціна за 1000 куб.м., тоді як в договорі відповідача ціна зазначена в розмірі 12511,20 грн, і додатковими угодами, які були укладені до вказаного договору ціна зменшувалась, внесення змін в договір чітко передбачене п.3.3 договору, при цьому, продовжує відповідач сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, він набув чинності, протягом його дії жодних заперечень від позивача не надходило, станом на день звернення з позовом договір припинив свою дію;

- матеріали справи не містять доказів набуття позивачем, як органу самоврядування, що здійснює представництво Новоселицької міської територіальної громади, прав та обов`язків правонаступника Новоселицької міської ради.

Окрім того, відповідач подав орієнтовний розмір понесених витрат на правничу допомогу, який складає 39000,00 грн.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року підготовче засідання відкладено на 28.02.2022 року.

21.02.2021 року прокурором подано до суду відповідь на відзив (вх.№853), згідно з якою прокурор відхиляє доводи відповідача, посилаючись на те, що ним проаналізовано загальнодоступну інформацію, щодо процедур закупівлі, за результатами якої виявлено порушення Закону України "Про публічні закупівлі", які стали підставою для звернення з позовом. На думку прокурора, подача позову була виключним випадком в розумінні ст.23 Закону України "Про прокуратуру", так як в даному випадку порушення інтересів держави полягає в неефективному та неправомірному використанні бюджетних коштів, створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання бюджетних коштів. Що ж до того, що в примірнику договору позивача не зазначено ціну, продовжує прокурор, то обсяг постачання газу встановлено в додатку до договору 302,681 тис.куб.м., загальна ціна договору становить 2270107,50 грн, що дорівнює 7500,00 грн за 1000 куб.м. газу, і саме така ціна була в тендерній пропозиції ТзОВ "Чернівцігаз Збут", отже саме договір відповідача не відповідає тендерній пропозиції переможця торгів. Позивачем здійснено оплату за постачання природного газу в сумі 2507834,84 грн за 334377,98 куб.м.газу, тоді як відповідач поставив 278433,09 куб.м. газу, отже споживач не отримав весь товар, який був оплачений, тому постачальник (ТзОВ "Чернівцігаз Збут") в силу приписів ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України повинен повернути кошти за недопоставлений товар в сумі 419586,67 грн.

23.02.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№883), в якій останній наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Новоселицька міська рада є правонаступником територіальних громад, які об`єднались в Новоселицьку міську раду, в тендерній пропозиції ціна за 100 куб.м. становила 7500,00 грн, проте помилково сума не була прописана в договорі на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року, при цьому даний договір був направлений до управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області для реєстрації, у випадку, якщо б були розбіжності в ціні між проведеним аукціоном та ціною в договорі, останній не був би зареєстрований, всі додаткові угоди до договору спрямовані на збільшення ціни на газ є недобросовісними.

Ухвалою суду від 28.02.2022 року відповідачу продовжено процесуальний строк на подання відповіді на відзив, підготовче засідання відкладено на 14.03.2022 року.

09.03.2022 року зареєстровано заперечення на відповідь на відзив (вх.№1015), згідно з якими останній просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що прокурор в даному випадку здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави, а сама вимога про стягнення з ТзОВ "Чернівцігаз Збут" коштів в сумі 419586,67 грн є необґрунтованою та суперечить наслідкам визнання правочину недійсним, визначених ст.216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 11.04.2022 року в порядку частини 6 статті 91 ГПК України для огляду в судовому засіданні, витребувано у позивача та відповідача оригінал договору на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року, строк підготовчого провадження продовжено, підготовче засідання відкладено на 18.04.2022 року.

09.05.2022 року Господарським судом Чернівецької області на виконання вимог ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.04.2022 року надано старшому слідчому відділенню №3 СВ Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області Гілюк М.Д. тимчасовий доступ до матеріалів справи №926/263/22 та вилучено в порядку чинного законодавства оригінали договорів на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року.

З метою дотримання правил безпеки в період воєнного стану з урахуванням положень чинного законодавства, а також за клопотанням учасників процесу, суд неодноразово відкладав підготовчі засідання.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 05.07.2022 року.

До початку підготовчого засідання, 05.07.2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№2523), відповідно до якого останній підтримує в повному обсязі позовні вимоги та просить суд розгляд справи проводити без його участі.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.07.2022 року.

15.07.2022 року на адресу суду надійшов лист старшого слідчого відділення №3 СВ Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області Гілюк М.Д. з проханням надати дозвіл на застосування руйнівних методів дослідження об`єктів, а саме оригіналів договорів на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року, які були вилучені останнім.

Заслухавши в судовому засіданні, 21.07.2022 року вступне слово прокурора, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд перейшов до дослідження доказів в порядку статей 209-210 ГПК України.

Присутні у судовому засіданні, 21.07.2022 року уповноважені представники сторін не заперечували проти оголошення перерви у судовому засіданні до 04.08.2022 року.

З урахуванням думки сторін, щодо застосування руйнівних методів дослідження оригіналів договорів, суд 22.07.2022 року відмовив старшому слідчому відділення №3 СВ Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області Гілюк М.Д. у наданні такого дозволу та просив повернути оригіналів документів до Господарського суду Чернівецької області.

В судовому засіданні, 04.08.2022 року після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів.

Прокурор підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги.

В свою чергу уповноважений представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмовому відзиві та додаткових поясненнях.

Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується п.10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується із ст. 129 Конституції України, за якою однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

На засіданні 15 березня 2022 року, Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні.

В той же час, відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється судами.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів (ч.3 ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Господарський суд Чернівецької області не зупинив здійснювати судочинство.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З урахуванням вище викладеного, з метою збереження життя людини, за клопотанням сторін суд неодноразово відкладав судові засідання у даній справі поза межами строків встановлених ГПК України.

Заслухавши прокурора та уповноваженого представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до статті 144 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно зі статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріли справи, у січні 2019 року Новоселицькою міською радою проведено відкриті торги щодо закупівлі "природного газу" ДК 021:2015: 091200000-6 "Газове паливо" - 302681 метрів кубічних з очікуваною вартістю 4150 000,00 грн.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті "Prozorro" за UA-2019-01-02-000554-b. Єдиним критерієм вибору переможця є ціна.

Учасниками вказаних відкритих торгів зареєструвалися:

За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю ТзОВ "Чернівцігаз Збут" з пропозицією 2270107,50 грн.

За результатами проведених торгів між Новоселицькою міською радою та ТзОВ "Чернівцігаз Збут" укладено договір на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року (далі договір).

У відповідності до вимог п.1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ (код за державним класифікатором продукції та послуг ДК 021:2015: 091200000-6 "Газове паливо") у необхідних для споживача обсягах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість газу у розмірі, строки та порядку, що визначений цим договором.

За умовами п.1.3 договору річний плановий обсяг газу визначається сторонами у додатку № 1 до цього договору.

За умовами договору постачання природного газу постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. Оперативний контроль за відпуском газу замовнику здійснює оператор ГРМ відповідно до умов договору розподілу газу укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГРМ. Постачальник також має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи базу даних оператора ГРМ/ГТС або інформацію споживача, а також самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача. Якість газу, який передається споживачеві в пунктах призначення, має відповідати вимогам, установленим державними стандартами та технічними умовами щодо його якості (пункт 2.1 договору).

Обсяг переданого (спожитого), газу за розрахунковий період (пункт 4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ (пункт 2.3 договору).

Порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами визначений у п. 2.9 договору.

За підсумками розрахункового періоду споживач до 02 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію акта, який визначає фактичний обсяг розподіленого оператором ГРМ природного газу споживачу за розрахунковий період , що складений між оператором ГРМ та споживачем. (п.2.9.1 договору).

За умовами п. 2.9.2. договору, на підставі отриманого від споживача акту, складеного між оператором ГРМ та споживачем згідно з п.2.9.1 цього договору, постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних постачальником. При цьому, споживач після виконання п. 2.9.1 договору зобов`язаний до 05 числа місяця наступного за розрахунковим (або інший строк, визначений постачальником) особисто (або через уповноваженого представника чи працівника споживача) отримати у постачальника два примірника акту приймання передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних постачальником.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання - передачі газу зобов`язується особисто (або через уповноваженого представника чи працівника споживача) повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання передачі газу, підписаний споживачем та скріплений печаткою споживача, за її наявності. (п.2.9.3. договору).

Згідно з п. 2.9.4. договору, у випадку відмови споживача від підписання акту приймання - передачі газу або його неповернення споживачем постачальнику в порядку передбаченому п.2.9.3 цього договору, такий акт вважається підписаним споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником на підставі даних оператора ГРМ, а акт приймання передачі газу підписується постачальником в односторонньому порядку та є підставою для проведення споживачем розрахунків по цьому договору.

Відповідно до п.2.9.5. договору, акт приймання передачі газу вважається дійсним у разі його підписання працівником, що перебуває з відповідною стороною в трудових відносинах та може бути скріплений печатко (штампом) відповідної сторони (за їх наявності). Відсутність печатки (штампу) сторони не є підставою для визнання недійсним акту приймання передачі газу.

Фактична кількість поданого споживачу газу складається з обсягу газу нарахованого комерційним вузлом обліку, обсягу виробничо-технологічних витрат і нормативних втрат, а також обсягу газу донарахованого по результатах перевірок дисципліни обліку та споживання газу споживачем. Відповідальність за належний технічний (справний) стан приладів обліку газу, за їх своєчасну повірку та за цілісність всіх встановлених пломб несе споживач (п.2.9.6 договору).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем (п.3.1 договору).

Слід відмітити, що в пункті 3.2 договору наданого позивачем ціна газу становить відсутня.

Тоді як в примірнику договору, наданого відповідачем в п.3.2 - ціна газу становить 10426,00 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 2085,20 грн, всього з ПДВ 12511,20 грн.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 договору, ціна, зазначена в пункті 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору шляхом повідомлення споживача постачальником про відповідну зміну ціни. При цьому, кожне останнє повідомлення постачальника скасовує відповідні ціни на газ, вказані в попередніх повідомленнях постачальника з моменту, вказаному в останньому повідомленні постачальника. Сторони можуть також за взаємною згодою додатково оформити відповідну додаткову угоду про зміну ціни. У разі непогодження з новою ціною, споживач в строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку наступного місяця поставки газу зобов`язаний : письмово повідомити про це постачальника, повністю розрахуватись з постачальником за фактично спожитий газ станом на останній день місяця поставки газу постачальником по цьому договору, укласти з постачальником угоду про припинення дії цього договору з першого дня відповідного місяця поставки газу, або припинити власне споживання газу в останній день місяця поставки газу постачальником по цьому договору із забезпеченням споживачем виконання процедури опломбування Оператором ГРМ всього газового обладнання споживача.

У відповідності до вимог п.3.7 договору сторони домовились, що ціна газу розрахована відповідно до цього договору, застосовується сторонами при розрахунках за цим договором.

Місячна вартість газу визначається шляхом множення ціни газу за 1 куб.м. на загальний місячний обсяг фактично спожитого газу споживачем, визначеного згідно з цим договором (п.3.8 договору).

Згідно п.3.9 договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за даним договором та становить 2270107,50 грн, в т.ч. ПДВ 378351,25 грн. Ціна за газ може бути також зазначена у розрахунку суми платежу за природний газ, який оформлюється постачальником самостійно додатком №2 до цього договору, а у випадку зміни ціни оформляється з врахуванням її зміни. Розрахунок суми платежу може бути підписаний обома сторонами.

Порядок оплати газу, сторони погодили у п.4.2. договору, за яким оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Споживач сплачує вартість спожитого обсягу газу протягом місяця його споживання пропорційно спожитому щоденно обсягу газу.

Оплата може проводитись Споживачем подекадно або в інші строки протягом місяця споживання, але не пізніше останнього числа цього місяця. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 05 числа місяця, наступного за місяцем споживання за ціною зазначеною постачальником в акті приймання передачі природного газу за цей період. У разі відсутності інформації про зміну ціни газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати, споживач розраховує суму платежу за ціною, що діє на дату здійснення оплати. При цьому, у випадку зміни постачальником ціни після проведення споживачем оплати, сплачені споживачем кошти зараховуються в оплату вартості газу по ціні , зміненої постачальником, який проводить споживачу відповідний перерахунок вартості газу та зміненою ціною. Сторони можуть в порядку, визначеному п.2.9.7 цього договору додатково (в.т.ч для забезпечення споживачем процедури закупівлі відповідного обсягу газу) оформити рахунок-акт визначення договірних обсягів газу (п.4.2.1 договору).

Згідно з пунктом 11.1 договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з (в примірнику договору позивача з 01.02.2019 року до 31.12.2019 року, в примірнику відповідача з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року- прим.суду), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на строк, достатній для проведення споживачем процедури закупівлі на наступний календарний рік в порядку та розмірі передбачених законом. При цьому, у разі необхідності зміни споживачем планових обсягів постачання газу на продовжений строк, споживач не пізніше п`яти робочих днів до закінчення поточного календарного року, надає оператору ГРМ та постачальнику письмову пропозицію щодо зміни планових обсягів постачання газу, а сторони можуть після цього внести відповідні зміни в частині зміни планових обсягів постачання газу на продовжений строк до додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. У разі незабезпечення проведення споживачем процедури закупівлі, обсяг газу оплачується споживачем відповідно до п.1.8. договору (п.11.2 договору).

Згідно додатку № 1 до договору річний обсяг газу сторони погодили 302,681 тис.куб.м.

У подальшому між постачальником та споживачем укладено ряд додаткових угод, а саме:

- №1 від 28.02.2019 року ціна газу з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу за 1000 куб. м. становить 8250,00 грн з урахування ПДВ, у тому числі ціна газу 6875,00 грн, ПДВ (20%) до ціни газу 1375,00 грн; при цьому, згідно додатку до вказаної угоди річний обсяг газу сторони погодили 275,165 тис.куб.м.

- №2 від 15.03.2019 року ціна газу з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу за 1000 куб. м. становить 9075,00 грн з урахування ПДВ, у тому числі: ціна газу 7562,50 грн, ПДВ (20%) до ціни газу 1512,20 грн; при цьому, згідно додатку до вказаної угоди річний обсяг газу сторони погодили 250,1196 тис.куб.м.

№3 від 29.03.2019 року ціна газу з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу за 1000 куб. м. становить 9982,00 грн з урахування ПДВ, у тому числі: ціна газу 8318,33 грн, ПДВ (20%) до ціни газу 1663,66 грн; при цьому, згідно додатку до вказаної угоди річний обсяг газу сторони погодили 227,42 тис.куб.м.

№4 від 17.04.2019 року ціна газу з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу за 1000 куб. м. становить 8970,80 грн з урахування ПДВ, у тому числі: ціна газу 7467,33 грн, ПДВ (20%) до ціни газу 1493,47 грн; при цьому, згідно додатку до вказаної угоди річний обсяг газу сторони погодили 253,055 тис.куб.м.

- №6 від 24.12.2019 року сторони продовжили дію договору з 01 січня 2020 року до 31.03.2020 року;

- додатковою угодою від 03.01.2020 року сторони погодили продовження дії договору до 01.04.2020 року;

- додатковою угодою №7 від 21.01.2020 року сторони визначили загальну суму договору, яка становить 2515656,20 грн, в т.ч. 419276,03 грн. ПДВ, дію договору сторони погодили до 31.03.2020 року, при цьому, згідно додатку до вказаної угоди річний обсяг газу на 2020 рік сторони погодили 51,202 тис.куб.м.

Докази недійсності договору №41НВ587-118-19 від 01.02.2019 року та додаткових угод до вказаного договору у судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу природний газ, що підтверджено актами приймання-передачі газу від: 28.02.2019 року, 31.05.2019 року, 30.06.2019 року, 31.08.2019 року, 30.09.2019 року, 31.10.2019 року, 30.11.2019 року, 31.12.2019 року, 31.01.2020 року, 29.02.2020 року, 31.03.2020 року, 30.04.2020 року, які підписані стороною позивача без заперечень, при цьому, в кожному акті приймання-передачі чітко зафіксовано ціну газу за 1000 куб.м.

Також постачання газу підтверджується рахунками на оплату, в яких зафіксовано ціну газу за 1000 куб.м. та платіжними дорученнями про сплату за отриманий газ, а саме:

- рахунок від 23.04.2019 року № 69006322 на суму 973778,38 грн платіжні доручення № №469, 471, 473, 467,474;

- рахунок від 31.05.2019 року № 69008452 на суму 6554,72 грн - платіжне доручення № 933;

- рахунок від 24.06.2019 року № 69008755 на суму 146,22 грн - платіжне доручення №1101 на суму;

- рахунок від 24.07.2019 року № 69009637 на суму 146,22 грн - платіжне доручення №1346;

- рахунок від 31.08.2019 року № 69010629 на суму 150,06 грн - платіжне доручення №1693;

- рахунок від 23.09.2019 року № 69011031 на суму 143,29грн, - платіжне доручення №1817;

- рахунок від 21.10.2019 року № 69011961 на суму 107100,00 грн - платіжні доручення №№2175, 2182, 2166;

- рахунок від 30.11.2019 року № 69014283 на суму 121751,33 грн - платіжні доручення №№2745, 2769, 2748, 2739, 2741;

- рахунок від 16.12.2019 року № 69014677 на суму 886617,97 грн - платіжне доручення №№2839, 2841, 2844, 2848, 2846;

- рахунок від 25.03.2020 року № 21 на суму 419276,03 грн - платіжне доручення №№ 822, 825, 835, 828, 837, 839;

- рахунок від 09.09.2020 року № 60007698 на суму 8486,34 грн - платіжне доручення № 1432.

Прокурор звертаючись з позовом до суду, зазначав, що ціна за 1 тис.куб.м. за договором була збільшена відповідно до: - додаткової угоди № 1 до 8250 грн, додаткової угоди № 2 до 9075 грн, додаткової угоди № 3 до 9982 грн, додаткової угоди №4 до 8970,80 грн, згідно з актами прийому-передачі природного газу за 2019-2020 років позивачу було поставлено 278433,09 куб.м. газу, оплата проведена на суму 2507834,84 грн.

З урахуванням того, що ціна на газ мала б бути 7500 грн. за 1 тис.куб.м. позивач мав би сплатити за отриману кількість газу на 419586,67 грн менше (2507834,84-7500 *278433,09).

Відповідач в свою чергу, заперечив проти позиції прокурора, посилаючись на те, що прокурор взагалі не мав права звертатись з таким позовом, додатковими угодами, які були укладені до вказаного договору ціна зменшувалась, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, він набув чинності, станом на день звернення з позовом договір припинив свою дію, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У статті 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру").

Частинами першою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За умовами частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Судом враховується, що у рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи №1604(2003) від 27.05.2003 року "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятої 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, який відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Європейський суд з прав людини у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту першого статті 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції").

Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції"). Принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту першого статі 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції", рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії").

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Росії").

Між тим Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Отже, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до статті 7 Закону "Про публічні закупівлі" регулювання та державний контроль у сфері закупівель здійснюють:

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері б закупівель (Міністерство економіки України);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (Державне казначейство);

- Банки (під час оплати за договорами про закупівлю);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України);

- Антимонопольний комітет України;

- Рахункова палата.

Відповідно до статті 7-1 Закону "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.

Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.

У пункті 8 частини 1 статті 10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до статті 13 Закону "Про місцеві державні адміністрації" державні адміністрації (обласна, районна) вирішують питання бюджету, фінансів та обліку; управління майном (пункти 3, 4 частини 1 статті 13). У статті 16 Закону передбачено, що вони здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі (пункти 1, 2).

Для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону "Про місцеві державні адміністрації").

Таким чином, місцеві державні адміністрації також можуть здійснювати контроль щодо законності закупівель за бюджетні кошти, в тому числі на потреби освіти, і звертатися до суду.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

За частиною 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

У частині 1 статті 143 Основного Закону передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частин 1, 3, 5, статті 16 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

У частині 1 статті 60 Закону №280/97-ВР передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно положень статті 61 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України, самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Держава бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів: згідно положень частини 1 статті 62 Закону № 280/97-ВР держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм випливає, що сільські селищні міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами України.

У низці постанов Верховного Суду викладено правову позицію, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19).

У постанові від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Щодо необхідності подання позову в інтересах держави в особі саме Держаудитслужби, на чому наполягає відповідач, також існує усталена правова позиція щодо відсутності у Держаудитслужби передбачених законом підстав для проведення моніторингу закупівлі природного газу ТзОВ "Чернівцігаз Збут", оскільки замовником вже оприлюднено звіт про виконання договору про закупівлю (постанова Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19).

З наведеного випливає загальний висновок, що прокурор вправі звертатися з позовною заявою в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування з питань здійснення контролю за витрачанням коштів місцевого бюджету.

У зв`язку з викладеним суд відхиляє аргументи відповідача, що у спірних правовідносинах виключно Держаудитслужба є уповноваженим органом, який реалізує функції держави у сфері публічних закупівель та бюджетного законодавства.

Листами від 09.02.2021 року, від 06.10.2021 року, від 28.12.2021 року Чернівецька окружна прокуратура зверталась до Новоселицької міської ради щодо необхідності повернення коштів в дохід бюджету. Однак, останньою не вчинялись жодні дії для усунення перешкод та не повідомлено про намір самостійно вжити заходи щодо повернення коштів у бюджет.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки: "прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Вищенаведене свідчить, що уповноваженим органом не вжито заходів щодо повернення до бюджету коштів виплачених на виконання нікчемних додаткових угод.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року по справі №903/129/18 сформувала правову позицію, відповідно до якої сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства га відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про ге. що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (п. 6.43).

У зв`язку із зазначеними обставинами, прокурор повідомив позивача про наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі Новоселицької міської ради, у зв`язку з чим має намір звернутися до суду із відповідним позовом, що саме ним зроблено і було.

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Таким чином, суд приходить висновку, що прокурор правомірно та в межах своїх повноважень звернувся із позовною заявою в інтересах держави в особі Новоселицької міської ради до ТзОВ "Чернівцігаз Збут".

За приписами частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (стаття 632 Цивільного кодексу України).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством.

Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме за пунктом 2 частини 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Отже, єдиною нормою, що регулює сферу спірних правовідносин, які розглядаються, є п.2 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі", відповідно до якої істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Даною нормою встановлено виняток з загального правила, який надає сторонам договору, укладеного за результатами процедури, проведеної у порядку, визначений Законом України "Про публічні закупівлі", права на зміну його істотних умов у певному випадку, а саме: у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у листі за №3302-06/34307-06 від 27.10.2016 року "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснило, що у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі.

Отже, змінити ціну не можливо більше, ніж на 10% від попередньої ціни. У цьому разі в першій додатковій угоді зміна в межах 10% має відраховуватись від ціни, яка зазначена в первинному договорі, а в наступних додаткових угодах - від ціни товару з урахуванням змін, попередньо внесених до такої ціни товару додатковими угодами. Ще однією з умов, якої мають дотримуватись сторони договору при його змінах (не зважаючи на збільшення ціни за одиницю товару), - загальну суму договору сторони не мають права збільшувати. Тому при збільшенні ціни за одиницю товару пропорційно зменшується кількість товару.

В листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3302-06/34307-06 від 27.10.2016 року "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" також акцентовано, що водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним або обмеженим.

Отже, обставина коливання ціни на товар має бути підтверджена документально, оскільки в іншому випадку застосування приписів пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" як підстави для внесення змін до договору про закупівлю є необґрунтованим, при цьому контекст вказаної норми передбачає наявність конкретної умови її застосування, а відтак опосередковано встановлює обов`язок щодо перевірки факту наявності даної умови.

При цьому, суд зауважує, що документального підтвердження коливання ціни на ринку вимагає як закон (про що вказано в роз`ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3302-05/11398-07 від 07.04.2015 та що випливає зі змісту пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі"), так і укладений між сторонами договір.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані саме укладенням зазначених додаткових угод про збільшення ціни на газ більш ніж на 10%, які є нікчемними.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що відповідно до договору на постачання остаточний розрахунок за спожитий обсяг газу протягом попереднього розрахункового місяця споживач проводить не пізніше 05 числа місяця, наступного за місцем споживання газу, за ціною, зазначеною постачальником в акті приймання-передачі природного газу за цей період.

За спірний період відповідачем по акту від 28.02.2019 року передано 101,767 тис. куб.м по ціні 1219250,08 грн, по акту №ЧЦ389009183 від 31.05.2019 року передано 39058 тис. куб.м по ціні 356936,38 грн , по акту №ЧЦ389010286 від 30.06.2019 року передано 16 тис. куб.м по ціні 146,22 грн, по акту №ЧЦ389013093 від 31.08.2019 року передано 16,21 тис. куб.м по ціні 148,14 грн, по акту ЧЦ389013093 від 30.08.2019 року передано 16,21 тис. куб.м по ціні 148,14 грн, по акту №ЧЦ389013093 від 30.09.2019 року передано 15,68 тис. куб.м по ціні 143,29 грн, по акту №ЧЦ389017138 від 31.10.2019 року передано 2891,81 тис. куб.м по ціні 29772,35 грн, по акту №ЧЦ389019241 від 30.11.2019 року передано 24311,64 тис. куб.м по ціні 199078,98 грн, по акту №ЧЦ389021330 від 31.12.2019 року передано 44569,44 грн тис. куб.м по ціні 364962,56 грн, по акту №ЧЦ380000507 від 31.01.2020 року передано 52527,66 тис. куб.м по ціні 428047,9 грн, по акту №ЧЦ380003354 від 29.02.2020 року передано 40051,4 тис. куб.м по ціні 326378,86 грн, по акту №ЧЦ380005396 від 31.03.2020 року передано 21926,04 тис. куб.м по ціні 178675,3 грн, по акту ЧЦ380008422 від 30.04.2020 року передано 2342,53 тис. куб.м по ціні 16315,72 грн, які підписані стороною позивача без заперечень, при цьому, в кожному акті приймання-передачі чітко зафіксовано ціну газу за 1000 куб.м.

Судом перевірено у відсотковому відношенні зміну ціни на газ виходячи з початкової, яка зазначена в договорі, як сторони позивача так і сторони відповідача та поступово в додаткових угодах, зокрема тих які оскаржуються прокуратурою.

Здійснивши перевірку, суд приходить до висновку, що таке збільшення ціни, якщо і відбувалось (з урахуванням обох примірників договору, які мають деякі відмінності) то відбулося не більше ніж на 10 відсотків.

Зазначена зміна не призвела до збільшення суми, визначеної у договорі, відтак, укладення спірних додаткових угод відбулося у відповідності до вимог діючого законодавства та умов договору.

При цьому, з актів-рахунків видно, що відповідач постачав газ по цінах, що нижче договірної.

Тобто, як видно, збільшення ціни на газ було частково компенсовано зниженням ціни на газ у наступних періодах поставки і в цілому за договором на постачання ціна за 1000 куб м3 газу не перевищила 10%.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 926/491/19 зроблено правовий висновок, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону Про державні закупівлі нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Отже, враховуючи, що незалежно від кількості змін ціни на газ максимальний ліміт збільшення ціни за одиницю товару за Договором на постачання (середня ціна) не перевищив 10%, суд не вбачає порушення норми статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо заборони зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків.

У контексті встановлених обставин доводи прокурора про те, що відповідач не довів необхідності підвищення ціни на газ, не впливають на висновок суду про відсутність порушення вимог Закону 922-VIII.

Всі вищевказані додаткові угоди були підписані сторонами договору під час його дії, без зауважень та у відповідності до визначеного у договорі порядку. Згідно з умовами спірних угод строк їх дії прямо зазначено у їх змісті, що узгоджується з нормою частини 7 статті 180 ГК України та не є порушенням.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що твердження відносно того, що позивач та відповідач порушили умови укладеного договору в частині збільшення ціни за поставлений природний газ, не підтверджені належними доказами, оскільки умовами договору передбачена можливість внесення змін у договір, у томі числі у частині зміни вартості товару після його підписання до виконання зобов`язань у випадках, визначених у статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни газу на ринку.

Разом з тим, суд відхиляє посилання прокурора на прейскуранти на природний газ із ресурсів Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, які містять інформацію про ціни на газ, однак не підтверджують чи спростовують коливання ціни на газ на ринку.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Самим же прокурором в обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсними додаткових угод до договору як таких, що укладені з порушенням ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі", не надано розрахунку на який саме відсоток (більше 10%) змінено означеними додатковими угодами ціну за 1000 кум. м. природного газу порівняно з ціною зазначеною у договорі.

Окрім цьому, суд зазначає, що Верховним судом застосовується при розгляді як цивільних, так і господарських справ доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Використовувалась ця доктрина і у постанові КЦС від 07.08.2019 року у справі № 496/1561/16-ц.

У справі ж №357/7734/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування доктрини venire contra factum proprium є засобом для недопущення недійсності оспорюваного правочину всупереч принципу добросовісності, а не підставою для визнання його недійсним.

Відповідач кожного разу направляв споживачу проекти додаткових угод з документальним підтвердженням коливання ціни, споживач отримував їх, розглядав, підписував та повертав один примірник оформленої додаткової угоди (з підписом та печаткою) відповідачу.

Після цього споживач споживав природний газ на умовах договору, сплачував за нього згідно умов договору з урахуванням внесених змін.

Крім того, в процесі виконання умов договору його ціна змінювалась в порядку п. 3.3. договору, шляхом повідомлення споживача постачальником про відповідну зміну ціни.

Споживач жодного разу не заявив про свою відмову від договору у зв`язку зі зміною ціни.

Через кілька місяців після виконання договору (закінчення строку його дії) та сплати коштів за спожитий природний газ споживач виступаючи, як позивач у даній справі перекреслює те, що попередньо ним визнавалось та вже є виконаним.

У даних правовідносинах, що розглядаються у даній справі вбачається суперечлива поведінка споживача, яка не відповідає його попереднім заявам та поведінці.

Очевидно, що дії споживача, який уклав всі оспорювані прокурором додаткові угоди та на виконання яких здійснював споживання природного газу та його оплату з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, а згодом виступає у справі позивачем і разом з прокурором визнає вказані правочини недійсними, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткових угод, отриманню товару - природного газу) і є недобросовісним.

Доказів зворотнього прокурором та позивачем суду надано не було.

Відповідно до статті 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписом статті 86 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За висновком суду, підстави, з якими прокурор пов`язує недійсність спірних додаткових угод, відсутні, оскільки як і Законом України "Про публічні закупівлі" так і самим договором було передбачено право сторін договору у разі зміни ціни на газ здійснити перерахунок за новою вартістю, шляхом укладення та підписання додаткової угоди. Збільшення вартості товару не перевищує зміну ціни за одиницю товару більше ніж 10 відсотків

У позові прокурором зазначено, що дії споживача і постачальника порушують інтереси держави в бюджетній сфері. Однак матеріалами справи не підтверджується зазначений висновок прокуратури. Крім того, з матеріалів справи не вбачається та господарським судом не встановлено факту перевищення ліміту використаних позивачем бюджетних коштів, не встановлено порушення матеріальних інтересів держави, а також нераціональність та неефективність використання позивачем бюджетних коштів.

Отже, щодо вимоги прокурора про стягнення грошових коштів, суд вважає за необхідне зазначити, що недоведення прокурором порушення правових норм при укладенні позивачем та відповідачем спірних додаткових угод, відповідно спростовує доводи прокурора щодо безпідставного перерахування коштів позивачем відповідачу, відтак така вимога прокурора є безпідставною та не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене та враховуючи, що спір був розглянутий судом по суті, суд дійшов висновку, що прокурор не довів та належними доказами не підтвердив порушення інтересів держави, тому суд відмовляє у задоволенні позову прокурора у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю у повному обсязі.

Згідно вимог статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору залишити за прокурором.

Керуючись статями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236 238, 240 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул. 28 Червня, буд.69, код 02910120) в інтересах держави, в особі Новоселицької міської ради (60300, м. Новоселиця, вул. Чкалова, буд.7, код 04062050) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" (58018, м.Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1 А, код 39584988) про стягнення безпідставно сплачених коштів в розмірі 419586,67 грн відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст складено та підписано 12.08.2022 року

Суддя С.М. Гушилик