ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2022 р. Справа№ 910/8377/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Качараба В.П.;

від відповідача: Коваль О.С.;

від третьої особи-1: Субота О.В.;

від третьої особи-2: не з`явились;

від третьої особи-3: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 (повний текст рішення складено 07.02.2022)

у справі № 910/8377/21 (суддя І.В. Приходько)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України

третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

третя особа - 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 5 876 538,55 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач, гарантований покупець) про стягнення 5 876 538,55 грн, з яких: 4 833 198,66 грн - сума основного боргу, 481 663,95 грн - штраф, 397 529,52 грн - пеня, 164 146,42 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати за відпущену електроенергію за період квітень - липень 2020 у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4 833 198,66 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 481 663,95 грн - штрафу, 397 529,52 грн - пені, 164 146,42 грн - 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 закрито провадження у справі №910/8377/21 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення суми основного боргу в розмірі 4 833 198,66 грн.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" штраф в розмірі 240 831,97 грн, пеню в розмірі 198 764,76 грн, 3% річних в розмірі 164 146,42 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 88 148,08 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Закриваючи провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Гоподарського процесуального кодексу України, суд вказав, що спір в частині стягнення основного боргу у розмірі 4 833 198,66 грн припинив своє існування під час розгляду справи у зв`язку з оплатою відповідачем боргу у відповідному розмірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині штрафу та пені, суд дійшов висновку зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50% у зв`язку із виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період та прийняв до уваги специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних суд вказав, що 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 в частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" штрафу в розмірі 240 831,97 грн, пеню в розмірі 198 764,76 грн, 3% річних в розмірі 164 146,42 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 88 148,08 грн повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що термін оплати за електричну енергію розрахункових місяців спірного періоду 2020 року не міг виникнути раніше двох днів з дати затвердження Регулятором вартості послуги, у разі, якщо дата отримання акту купівлі-продажу електричної енергії даного розрахункового періоду гарантованим покупцем від позивача передує вищевказаній даті. Крім того, лише після отримання відповідачем акту з підписом позивача, виникає зобов`язання з оплати, а матеріали справи не містять доказів підтвердження дати отримання відповідачем актів купівлі-продажу.

Скаржник стверджує, що роздруківки електронної переписки не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Апелянт наголошує, що діяльність гарантованого покупця щодо купівлі у позивача електричної енергії не можна розглядати як підприємництво (тобто діяльність, що здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик з метою отримання прибутку), оскільки електрична енергія була придбана гарантованим покупцем у позивача на виконання покладених на нього спеціальних обов`язків із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Зазначена діяльність не є прибутковою для відповідача. Відповідно, з урахуванням характеру зазначеної діяльності, для вирішення питання притягнення гарантованого покупця до відповідальності необхідно врахувати джерела фінансування відповідача, пов`язаного із виконанням цих обов`язків. У разі недостатності фінансування для оплати відповідачем електричної енергії та належного виконання зазначених спеціальних обов`язків, гарантований покупець не може бути визнаний винним у несвоєчасній сплаті платежів спірного періоду.

Скаржник звертає увагу, що основним джерелом оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом є кошти, що надходять від НЕК «Укренерго» в оплату послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії. За спірний період 2020 року НЕК «Укренерго» здійснено оплату лише в листопаді 2021.

На думку апелянта, судом не в повній мірі застосовано положення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України. Скаржник зазначає, що запроваджуючи механізм розрахунків з підприємствами відновлювальної енергетики, держава офіційно визнає, що здійснення розрахунків гарантованим покупцем з виробниками електроенергії прямо залежить від забезпечення НЕК «Укренерго» оплати гарантованому покупцеві, а також від бюджетних видатків. Вказані обставини були наведені в клопотанні про зменшення неустойки та 3% річних. Проте, судом першої інстанції не враховано наведені вище доводи та зменшено неустойку лише на 50% та не зменшено 3% річних.

Узагальнені доводи відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 05.07.2022, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що акти купівлі-продажу електроенергії підписувались і передавались до затвердження регулятором у розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Відповідно, у розрахунках штрафних санкцій та 3% річних нарахування товариством здійснювалось саме з наступного дня після закінчення 2 робочих днів після затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги. Жодних заперечень та/або альтернативного розрахунку відповідачем не було надано, що свідчить про вірність здійснених товариством нарахувань. Крім того, прострочення відповідача мало місце більше одного року.

На думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке", були відсутні підстави для зменшення розміру штрафу та пені, оскільки розмір таких неустойок визначено на законодавчому рівні. У той же час, зважаючи на специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, суд дійшов компромісного і справедливого висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50% .

Позивач вказує, що безпідставним є твердження відповідача про те, що суд першої інстанції взагалі повинен був звільнити його від відповідальності згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

08.07.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Кабінетом Міністрів України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/8377/21 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, третіми особами -2, -3 не було надано відзиви на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 поновлено Державному підприємству "Гарантований покупець" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі № 910/8377/21 та призначено розгляд справи на 06.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі № 910/8377/21 відкладено на 08.08.2022.

Явка представників сторін

Треті особи -2, -3 у судове засідання, призначене на 08.08.2022, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У відповідності до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади; характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Колегія суддів зазначає, що явка учасників судового процесу в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

За таких обставин, з урахуванням задач господарських судів, приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, судова колегія вважає за можливе розглянути дану справу в строк, який є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні 08.08.2022 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 в частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальний парк Мироцьке" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" штраф у розмірі 240 831,97 грн, пеню в розмірі 198 764,76 грн, 3% річних в розмірі 164 146,42 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 88 148,08 грн та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 08.08.2022 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні 08.08.2022 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/8377/21 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.08.2018 між Державним підприємством «Енергоринок» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальний парк Мироцьке» укладено договір №15479/01 (далі - договір №15479/01 від 30.08.2018).

Відповідно до умов п. 1.1 договору №15479/01 від 30.08.2018 ТОВ «Індустріальний парк Мироцьке» зобов`язується продавати, а ДП «Енергоринок» зобов`язується купувати електроенергію, вироблену товариством, та здійснювати її оплату відповідно умов договору.

У пункті 2.3 договору №15479/01 від 30.08.2018 сторони погодили, що ТОВ «Індустріальний парк Мироцьке» зобов`язується продавати, а ДП «Енергоринок» зобов`язується купувати вироблену електроенергію в точках поставки - на межі балансової належності електричних мереж, що визначені в Актах розмежування балансової належності електричних мереж, які є додатками до договору.

В Акті розмежування балансової належності електричних мереж, що є додатком №3 до договору №15479/01 від 30.08.2018, визначено, що межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності встановлюється на ввідних клемах рухомих контактів ЛР-10 в ком. №14 РП-5 в місці приєднання КЛ 10 кВ в сторону КТП-746, й додано схему електроустановки із зазначенням межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності.

30.06.2019 між ДП «Енергоринок», Державним підприємством «Гарантований покупець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальний парк Мироцьке» укладено додаткову угоду №147/01 до договору №15479/01 від 30.08.2018.

Згідно із пунктами 1, 2 додаткової угоди №147/01 від 30.06.2019 до договору №15479/01 від 30.08.2018 сторони дійшли згоди замінити сторони в договорі з ДП «Енергоринок» на ДП «Гарантований покупець», та замінити статті 1-10 договору статтями 1-8 в новій редакції.

У пункті 5 додаткової угоди №147/01 від 30.06.2019 до договору №15479/01 від 30.08.2018 сторони визначили, що ДП «Енергоринок» не несе відповідальності за будь-якими зобов`язаннями ДП «Гарантований покупець» перед товариством.

У пункті 6 додаткової угоди №147/01 від 30.06.2019 до договору №15479/01 від 30.08.2018 сторони визначили, що ДП «Гарантований покупець» не несе відповідальності за будь-якими зобов`язаннями ДП «Енергоринок» перед виробником за «зеленим» тарифом, що виникли на підставі договору в редакції, що діяла до 01.07.2019.

23.04.2020 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальний парк Мироцьке» (продавець за «зеленим» тарифом) укладено додаткову угоду №1203/01/20 до договору №15479/01 від 30.08.2018 відповідно до умов якої викладено статті 1-7 договору в новій редакції.

Пунктом 1.1 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 передбачено, що продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 року № 641 (далі - Порядок №641).

Згідно з положеннями пунктів 2.3 - 2.5 договору продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу. Продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - «НКРЕКП»), у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Суд першої інстанції встановив, що постановою НКРЕКП від 15.02.2018 за №173 Товариству з обмеженою відповідальністю «Індустріальний парк Мироцьке» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії відповідно до додатка, в якому було зазначено фотоелектричну наземну сонячну електростанцію розташовану за адресою: Мироцька сільська рада, Києво-Святошинського району Київської області й потужністю 2039,04 кВт.

Згідно з п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Відповідно до п. 3.2 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.3 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 визначено, що оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Згідно з п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Пунктом 10.4 Порядку передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Згідно з п. 8.3 Порядку фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

Відповідно до п. 4.6 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми згідно з Порядком (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від не оплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за "зеленим" тарифом.

У пункті 7.4 договору в редакції додаткової угоди №1203/01/20 від 23.04.2020 сторони вказали, якщо продавець за «зеленим» тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, а Регулятором уже встановлено йому «зелений» тариф і продавець за «зеленим» тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

Звертаючись з позовом, позивач послався на порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати за відпущену електроенергію за період квітень - липень 2020 у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4 833 198,66 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача 481 663,95 грн штрафу, 397 529,52 грн пені та 164 146,42 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/8377/21 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині вимог позову про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" штрафу, пені та 3% річних.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, а відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина перша статті 174 Господарського кодексу України).

За договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 275, ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, в тому числі, договори про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Виробники електричної енергії, яким встановлено "зелений" тариф, мають право продати електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього гарантованому покупцю відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 71 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

У частині 4 статті 71 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що за бажанням суб`єкта господарювання, який має намір продавати за "зеленим" тарифом електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), гарантований покупець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом у будь-який час до початку будівництва та/або введення в експлуатацію відповідного об`єкта електроенергетики або черги будівництва електричної станції (пускового комплексу) для виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) і встановлення "зеленого" тарифу Регулятором. Договір укладається між гарантованим покупцем і суб`єктом господарювання незалежно від наявності інших договорів купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, укладених щодо інших об`єктів електроенергетики такого суб`єкта господарювання.

Частиною 2 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

За змістом ч.ч. 4-5 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний купувати весь обсяг електричної енергії, відпущеної виробниками, які за результатами аукціону набули право на підтримку, за аукціонною ціною з урахуванням надбавки до неї протягом всього строку надання підтримки, якщо такі виробники входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. Обсяг відпущеної такими виробниками електричної енергії у кожному розрахунковому періоді (місяці) визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Купівля-продаж такої електричної енергії здійснюється на підставі договору купівлі-продажу електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку, що укладається відповідно до частини п`ятої статті 71 цього Закону. Гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до п. 2.5 договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробника за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

За умовами п. 10.1 Порядку № 641 до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Пунктом 10.4 Порядку № 641 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що після отримання від продавця акту купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Згідно з п. 8.3 Порядку № 641 фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У відповідності до п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Суд першої інстанції встановив, що у квітні - липні 2020 року позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку електричної енергії відповідачу, яка прийнята останнім без заперечень та зауважень. Вказані обставини підтверджуються підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії за квітень 2020 на суму 1 638 379,52 грн, за травень 2020 на суму 1 200 643,26 грн, за червень 2020 на суму 1 649 649,86 грн, за липень 2020 на суму 1 725 027,84 грн.

Відповідач за надану енергію сплатив частково, а саме: за квітень 2020 року - 1 196 545,71 грн; за травень 2020 року - 58 884,66 грн; за червень 2020 року - 63 193,03 грн; за липень 2020 року - 61 878,42 грн.

Таким чином, на час звернення позивача до суду з даним позовом, заборгованість відповідача в частині оплати поставленої позивачем у квітні - липні 2020 року електричної енергії становила суму 4 833 198,66 грн.

З матеріалів справи вбачається, що після подання позову до суду, відповідач здійснив оплату: від 28.07.2021 у сумі 176 678,54 грн, 146 574,02 грн, 30 554,01 грн, від 31.08.2021 у сумі 26 229,50 грн, від 12.11.2021 у сумі 1 663 149,42 грн, 1 586 456,83 грн, 1 414 758,60 грн, 12.11.2021 у сумі 61 798,37 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи сплату відповідачем основного боргу в розмірі 4 833 198,66 грн під час розгляду справи, місцевий господарської суд дійшов вірного висновку про закриття провадження у відповідній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, пені та 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

У силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, відповідно до п. 4.6. договору гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за «зеленим» тарифом.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, розрахунки пені, 3% річних та штрафу, передбаченого п. 4.6 договору, що наведені позивачем, дійшов висновку, що їх розрахунок здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим, ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, відповідачем у суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру пені, штрафу та 3% річних, у якому останній просив суд зменшити розмір пені, штрафу та 3% річних до 1,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Водночас, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Таким чином, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, також, беручи до уваги те, що відповідач є державним підприємством та має значну кількість невиконаних грошових зобов`язань перед виробниками електроенергії, а видатки на його фінансову підтримку передбачено у державному бюджеті, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50% у зв`язку з чим, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 240 831,97 грн. та пеня у розмірі 198 764,76 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зменшення штрафних санкцій на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Водночас, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченя грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні клопотання в частині зменшення розміру 3% річних.

При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 3% річних місцевий господарський суд правомірно не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та 3% річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

Щодо доводів апелянта про те, що джерелом надходження грошових коштів для розрахунків із позивачем є платежі, які пов`язані із оплатою НЕК "Укренерго" послуг відповідача, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки за умовами спірного договору саме відповідач взяв на себе зобов`язання купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку.

Таким чином, саме відповідач є зобов`язаною особою за виконання обов`язку щодо здійснення своєчасних розрахунків за куплену у позивача електричну енергію.

При цьому, колегія суддів зазначає, що невиконання обов`язку третіми особами перед відповідачем не звільняє його від виконання обов`язку за укладеним договором щодо повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Колегія суддів наголошує, що сам факт відсутності бюджетного фінансування, в тому числі через ненадходження коштів від НЕК "Укренерго", у будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки вказані обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Ані умовами договору, ані положеннями Порядку обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем.

Таким чином, недодержання своїх обов`язків НЕК "Укренерго" не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Крім того, позивач не є стороною договору, укладеного між відповідачем та НЕК "Укренерго".

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується із твердженням апелянта про те, що лише після отримання відповідачем акту з підписом позивача виникає зобов`язання з оплати, оскільки в силу умов договору та положень Порядку, остаточний розрахунок за придбану гарантованим покупцем товарну продукцію здійснюється протягом двох робочих днів з дати затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розміру вартості послуги. Таким чином, строк виконання зобов`язання з оплати придбаної продукції на момент звернення з позовом є таким, що настав.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені фактичні обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 240 831,97 грн, пеню у розмірі 198 764,76 грн, 3% річних у розмірі 164 146,42 грн.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі № 910/8377/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі № 910/8377/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі № 910/8377/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у справі №910/8377/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/8377/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.08.2022.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк