ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/343/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Рівненського міського центру зайнятості (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 4, )

до відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, )

про стягнення 7 821, 29 грн

у судовому засіданні приймали участь представники:

від позивача - Бурма Ірина Павлівна

від відповідача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Рівненський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про відшкодування суми допомоги по безробіттю у розмірі 7 821, 29 грн, зважаючи на поновлення на роботі ОСОБА_2 у Головному управлінні ДПС у Рівненській області за рішенням суду.

Предметом спору у даній справі є спірні правовідносини, що виникли з обов`язку роботодавця повернути Рівненському міському центру зайнятості виплаченого матеріального забезпечення гр. ОСОБА_2 у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Ухвалою від 20.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/343/22, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.07.2022.

04 липня 2022 року в межах процесуального строку, встановленого судом від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

08 липня 2022 року в межах процесуального строку, встановленого судом від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 26.07.2022 оголошено перерву до 28.07.2022.

28 липня 2022 року у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02 вересня 2021 року у зв`язку із звільненням в Головного управління ДПС у Рівненській області () за послугами до Рівненського міського центру зайнятості звернувся гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно із ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», гр. ОСОБА_3 08.09.2021 було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю терміном до 360 календарних днів з 08.09.2021 по 02.09.2022.

На підставі ст. 44 Закону України гр. ОСОБА_3 повідомив центр зайнятості про те, що його поновлено на роботі. На підтвердження даного факту надав завірену копію наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 31.01.2022 № 9-о про поновлення на посаді ОСОБА_3 з 10.08.2021, винесеного на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 460/12464/21.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "про зайнятість населення" поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, є підставою для припинення реєстрації безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Відповідно до абз. 10 підп. 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 19.09.2018 року № 792, у зв`язку з виданням наказу Головного управління ДПС у Рівненській області № 9-о від 31.01.2022 про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі з 10.08.2021, реєстрацію ОСОБА_2 як безробітного в центрі зайнятості припинено з 31.01.2022.

Судом встановлено, що до Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов гр. ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за вимушений прогул.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 позов гр. ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено, ухвалено визнати протиправним та скасувати накази голови Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-o "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " та від 09.08.2021 № 24-о "Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-о"; поновити гр. ОСОБА_3 з 10.08.2021 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДПС у Рівненській області, стягнути на користь гр. ОСОБА_3 з Головного управління ДПС у Рівненській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29 036 грн 45 коп., без врахування обов`язкових до сплати платежів.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 7351 грн 00 коп., виконується негайно.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 - без змін.

Відтак рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 набрало законної сили 06.04.2022.

Пов`язаність справ № 460/12464/21 та № 918/343/22 полягає в тому, що у справі № 460/12464/21 встановлено факти, що впливають на оцінку доказів у справі № 918/343/22, відтак мають преюдиційне значення для неї.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Судом встановлено, що під час перебування на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості в статусі безробітного гр. ОСОБА_3 за період з 08.09.2021 по 31.01.2022 отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в сумі 7 821 грн 29 коп.

Допомога по безробіттю, гр. ОСОБА_3 була перерахована на рахунок № НОМЕР_2 , який ним відкрито у Філії - РОУ АТ "Державний ощадний банк України".

Враховуючи, що кошти в сумі 7 821 грн 29 коп., виплачені гр. ОСОБА_2 як допомога по безробіттю за період з 08.09.2021 по 31.01.2022 (дата припинення виплати допомоги по безробіттю) підлягають відшкодуванню з роботодавця - Головного управління ДПС у Рівненській області у зв`язку з поновленням гр. ОСОБА_2 за рішенням суду з 10.08.2021 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДПС у Рівненській області, - позивач звернувся до господарського суду із даним позовом, посилаючись на норму ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення від 15.02.2022 № 07-17/178 про відшкодування суми допомоги по безробіттю, яка виплачена гр. ОСОБА_2 в розмірі 7 821 грн 29 коп.

Відповідь на вказане повідомлення на адресу позивача не надходила, кошти у розмірі 7 821 грн 29 коп. не відшкодовані.

Як вбачається із відзиву, відповідач у повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що законодавець закріпив лише право, а не обов`язок Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, через центр зайнятості населення стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідач зауважує, що гр. ОСОБА_2 перераховано кошти за час вимушеного прогулу, а тому у разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на працівника є переплатою.

Також відповідач стверджує, що відшкодування коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 не передбачено чинним законодавством.

На переконання відповідача, стягнення з нього коштів є подвійним стягненням та переплатою ОСОБА_2 , який жодним чином не попередив ні Головне управління ДПС у Рівненській області, ні Рівненський окружний адміністративний суд при розгляді справи № 460/12464/21, що перебуває на обліку як безробітний у Рівненському міському центрі зайнятості.

У свою чергу у відповіді на відзив позивач зазначає, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 не є підставою, яка позбавляє Рівненський міський центр зайнятості права, передбаченого ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020р. №2663, Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Мінекономіки).

Служба складається з Державного центру зайнятості, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), у разі їх створення, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти державної служби зайнятості, інших закладів освіти державної служби зайнятості (далі - заклади освіти Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та Мінекономіки, рішеннями правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд), іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 № 90 "Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення" до внесення змін до Законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості продовжує виконувати завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду, визначені Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та про зайнятість населення".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачені права, обов`язки та відповідальність роботодавця. Згідно ч.4 ст.35 вказаного Закону, із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Тобто, саме цією нормою Закону передбачено обов`язок та відповідальність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо повернення отриманої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Також не обґрунтованою є позиція відповідача про те, що згідно затвердженого кошторису доходів і видатків на 2022 рік, не передбачено відшкодування коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 . Відсутність коштів у кошторисі саме за цією статтею видатків не позбавляє обов`язку роботодавця здійснити відшкодування допомоги по безробіттю ОСОБА_2 .

На підставі вищезазначеного, Рівненський міський центр зайнятості не погоджується з доводами та запереченнями, які зазначені у відзиві на позов, поданому представником відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття-система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Одним із видів такого забезпечення за Законом, є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно п. 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі: 1) поновлення його на роботі за рішенням суду; 2) незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; 3) незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Згідно п.п. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня початку зайнятості особи (крім участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру, зайнятості працею, пов`язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, місцевих виборів): поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі це - відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Матеріали справи свідчать про те, що з метою добровільного вирішення питання щодо повернення виплачених гр. ОСОБА_2 коштів у вигляді допомоги по безробіттю в позасудовому порядку, позивачем надіслано відповідачу вимогу, яка не була задоволена відповідачем.

Водночас повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 34 та ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Тобто, праву Фонду стягувати - кореспондує обов`язок Роботодавця відшкодувати.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є, зокрема, позивач у справі (ч. 6 ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, Головне управління ДПС у Рівненській області, є роботодавцем гр. ОСОБА_2 , яке зобов`язане виконати вимогу, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування допомоги по безробіттю, яка була виплачена гр. ОСОБА_2 , як безробітному, з огляду на набрання рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 460/12464/21 законної сили 06.04.2022.

Адже як вбачається із рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 460/12464/21 суд дійшов висновку про те, що звільнення гр. ОСОБА_2 із займаної посади та припинення його державної служби з 10.01.2021 є протиправним, а оспорювані накази - такими, що не відповідають визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, зокрема, щодо обґрунтованості, безсторонності, розсудливості, винесені з порушенням принципів державної служби, а тому підлягають скасуванню.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що гр. ОСОБА_3 08.09.2021 було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю терміном до 360 календарних днів з 08.09.2021 по 02.09.2022.

Судом встановлено, що під час перебування на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості в статусі безробітного гр. ОСОБА_3 за період з 08.09.2021 по 31.01.2022 отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в сумі 7 821 грн 29 коп.

Судом встановлено, що позивачем здійснено виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_2 в загальному розмірі 7 821 грн 29 коп., яка підлягає відшкодуванню відповідачем, зважаючи на встановлені обставини справи та вищевикладені вимоги правових норм, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував.

Аналогічна позиція щодо стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з роботодавця міститься в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 910/12913/17 та від 12.07.2018 року у справі № 914/586/17.

Аналізуючи ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", суд звертає увагу, що позивачу надається право утримати із роботодавця суму виплаченого органами соціального страхування забезпечення безробітному лише у разі поновлення його на роботі, що має бути підтверджено рішенням суду. Вказане утримання є мірою відповідальності роботодавця, покладенням на нього тягаря грошової компенсації, яку в законному порядку від органів соціального страхування отримала особа, яка була незаконно звільнена, оскільки право на отримання оплати праці є невід`ємним правом особи, що гарантовано Конституцією України.

За встановлених обставин, враховуючи що відповідач не надав доказів повернення вищевказаних грошових коштів позивачу, позовні вимоги Рівненського міського центру зайнятості суд вважає обґрунтованими та підтвердженими належними доказами; а обставини, на які посилається позивач - доведеними під час розгляду даної справи.

Водночас, суд вважає безпідставними доводи Головного управління ДПС у Рівненській області, викладені в відзиві, про те, що стягнення суми допомоги по безробіттю з відповідача є подвійним стягнення та переплатою ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що вимога позивача ґрунтується на законодавстві, а саме: прямих нормах ч. 1 ст. 34 та ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Види юридичної відповідальності відповідача перед незаконно звільненим гр. ОСОБА_2 та перед центром зайнятості є різними. Так, виплачена допомога по безробіттю в сумі 7 821 грн 29 коп., стягнення якої є предметом даного спору, підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". В той час, як середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29 036 грн 45 коп., без врахування обов`язкових до сплати платежів стягнутий рішенням суду з відповідача на користь гр. ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП.

Положеннями ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачено жодних підстав чи можливостей зменшення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Як зазначає Велика Палата у постанові від 09.07.2018 у справі №914/1875/17 саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки. Вищевказана ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", покладена в основу даного позову, не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

У постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2017 у справі №910/17530/16 викладено такий висновок, утримання суми даної допомоги у випадку поновлення безробітного на роботі за рішенням суду саме з роботодавця (відповідача) прямо передбачено п. 4 ст. 35 Закону. При цьому, оцінка рішення адміністративного суду про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу без зарахування отриманої третьою особою допомоги по безробіттю не може бути надана в межах даної судової справи.

Разом з тим, суд зазначає, що на час розгляду справи доказів перерахування коштів, що складають виплачену гр. ОСОБА_2 допомогу по безробіттю в сумі 7821 грн 29 коп. на користь позивача відповідачем не надано.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду від 05.10.2020 у справі №906/1043/19 суд зазначає, що страховик має право на компенсацію з роботодавця виплачених страхових коштів у повному обсязі лише у випадку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки право особи отримати допомогу по безробіттю за рахунок страхових коштів гарантується Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та його реалізація не залежить від дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства в частині визначення дати його звільнення чи причини звільнення, і саме на страховика покладено забезпечення виплати страхових коштів безробітному.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 7 821 грн 29 коп. допомоги по безробіттю, виплаченої гр. ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 600 від 31.05.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 2 481 грн 00 коп. пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 196, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Рівненського міського центру зайнятості до Головного управління ДПС у Рівненській області про стягнення 7 821, 29 грн задоволити.

2. Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ) на користь Рівненського міського центру зайнятості (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 4, ) кошти виплачені гр. ОСОБА_2 , як допомогу по безробіттю в сумі 7 821 (сім тисяч вісімсот двадцять одну) грн 29 коп. (на р/р UA0703761 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, одержувач - Рівненський міський центр зайнятості, - із призначенням в платіжному дорученні в "Призначенні платежу" - "Відшкодування коштів у зв`язку з поновленням на роботі гр. ОСОБА_2 ".).

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ) на користь Рівненського міського центру зайнятості (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 4, ) судовий збір у сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімсот одну) грн 00 коп. (на р/р UA0703761 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, одержувач - Рівненський міський центр зайнятості, - із призначенням в платіжному дорученні в "Призначенні платежу" - "Повернення судового збору.).

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.08.2022.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич