ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2022 р. Справа № 924/338/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель", м. Тернопіль

до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест", с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення 62 755,32 грн. заборгованості за договором поставки №2117 від 04.02.2020 року,

представники сторін: не викликались;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 62 755,32 грн. заборгованості за договором поставки №2117 від 04.02.2020 року. Вимоги мотивує неналежним виконання зі сторони ТОВ "Поділля Тепло-Інвест" своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.06.2022 року відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель", м. Тернопіль до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест", с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 62 755,32 грн. заборгованості за договором поставки №2117 від 04.02.2020 року, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов до 30.06.2022 року.

Відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі отримав 28.06.2022 року, проте, відзиву на позов не надав, причин суду не повідомив; будь-яких клопотань від нього не надходило.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд, керуючись з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.02.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест" (далі - покупець) укладено договір поставки №2017 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується за замовленням (специфікацією) покупця передати останньому у власність певний товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити цей товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що предметом постачання (надалі - товаром) є: панелі "сендвіч" (тришарова панель, що складається з металічних обшивок (холоднокатаної гарячеоцинкованої сталі з полімерним або іншим покриттям) і наповнювача (мінеральної вати та/або пінополістиролу)) та фасонні елементи, технічні характеристики яких та/або кількість викладені у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару вказується з ПДВ в рахунку-фактурі, що виставляється на кожну партію товару окремо, товарних накладних та у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Загальна сума договору складається із сум, вказаних у товарних накладних та у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2 договору).

За умовами п. 3.2 договору кількість товару вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна кількість товару за даним договором визначається методом сумування кількостей всіх специфікацій.

Згідно з п. 4.1 договору оплата за поставлений товар здійснюється у формі безготівкового розрахунку на таких умовах: 80% - передоплата, 20% - за партію товару на протязі 2 (двох) банківських днів від моменту письмового повідомлення про готовність до відвантаження.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату за товар на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не раніше підписання сторонами специфікації.

Оплата проводиться в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника з обов`язковим вказанням поля призначення платежу у наступному форматі: "Оплата за ТМЦ та/або послуг згідно договору №_ від_, в тому числі ПДВ_грн." (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Датою отримання товару вважається дата безпосередньої передачі товару постачальником покупцю на умовах даного договору і підписання представником покупця необхідних документів, перелік яких зазначено в п. 1.3 даного договору (п. 5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату вартості замовленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року. В разі якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків (п. 10.10. договору).

Договір підписано сторонами та скріплено їхніми печатками.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав товар (сендвіч-панелі) на загальну суму 121 163,05 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №200206/001 від 06.02.2020 року.

В свою чергу, як вбачається із акту звірки взаєморозрахунків, ТОВ "Поділля Тепло-Інвест" сплачено 26.06.2020 року 80 000,00 грн. за договором №2017 від 04.02.2020 року.

З вищевикладеного, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.02.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" та товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест" укладено договір поставки №2017, згідно з умовами якого позивач взяв на себе відповідальність поставити відповідачу товар, а останній - оплатити його вартість у строки, встановлені договором.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За умовами ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється у формі безготівкового розрахунку на таких умовах: 80% - передоплата, 20% - за партію товару на протязі 2 (двох) банківських днів від моменту письмового повідомлення про готовність до відвантаження.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець здійснює попередню оплату за товар протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не раніше підписання сторонами специфікації.

Оскільки сторонами не надано письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження, рахунку-фактури та специфікації, суд приходить до висновку, що остаточний розрахунок за отриманий товар відповідач зобов`язаний був здійснити у строк, встановлений ч. 1 ст. 692 ЦК України. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №910/9075/17).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторонами не надано доказів сплати 41 163,05 грн. заборгованості за поставлений позивачем товар, відтак, вказана сума підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку, а відповідна позовна вимога - задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути 7304,46 грн. пені за період з 26.05.2021 року по 26.05.2022 року, 2832,15 грн. 3% річних за період з 09.02.2020 року по 26.05.2022 року та 11455,66 грн. втрат від інфляції за період з лютого 2020 року по квітень 2022 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату вартості замовленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Верховний Суд у постановах від 20.09.2020 року у справі №916/1777/19 та від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20 зауважив, що за змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

При цьому, у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Верховного Суду від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20).

Як зазначалося вище, у п. 6.1. Договору передбачено нарахування пені за кожний день прострочення зобов`язання.

Дослідивши умови договору, суд дійшов висновку, що п. 6.1. договору не містить іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, із зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20).

Відтак, умову, передбачену у п. 6.1. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України. Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19. Тобто, правомірним є термін нарахування пені протягом 6 місяців від прострочення виконання зобов`язання (з 07.02.2020 року до 07.08.2020 року).

Оскільки позивачем здійснено нарахування пені з 26.05.2021 року по 26.05.2022 року, тобто, за період, у якому неправомірно нараховувати пеню згідно договору поставки, а суд не має права виходити за межі періодів, визначених позивачем, в стягненні 7304,46 грн. суд відмовляє.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Здійснивши перевірку здійснених позивачем нарахувань 3% річних за період з 09.02.2020 року по 26.05.2022 року на суму боргу 41163,00 грн., суд дійшов висновку про їх правомірність, тому 2832,15 грн. 3% річних підлягають стягненню з відповідача, в позовна вимога - задоволенню.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення втрат від інфляції судом встановлено, що позивачем вірно визначено період нарахування - з лютого 2020 року, оскільки заборгованість виникла до 15 лютого 2020 року, водночас, згідно перерахунку втрат від інфляції, здійснених у системі "Законодавство", втрати від інфляції за період з лютого 2020 року по квітень 2022 року, нараховані на вказану позивачем суму боргу в розмірі 41163,00 грн., складають 11454,26 грн., тому в стягненні 1, 40 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

З всього вищевикладеного, позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель", м. Тернопіль до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест", с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 62 755,32 грн. заборгованості за договором поставки №2117 від 04.02.2020 року, підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 41163,05 грн. заборгованості, 11454,27 грн. втрат від інфляції та 2832,15 грн. 3% річних. В стягненні 1,40 грн. втрат від інфляції та 7304,46 грн. пені суд відмовляє.

Згідно із ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель", м. Тернопіль до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест", с. Олешин Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 62 755,32 грн. заборгованості за договором поставки №2117 від 04.02.2020 року, задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Тепло-Інвест" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Олешин, вул. Фітькала, 2/1, код 39294084) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСП Панель" (46010, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 28, код 34473655) 41163,05 грн. (сорок одна тисяча сто шістдесят три грн. 05 коп.) заборгованості, 11454,26 грн. (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири грн. 26 коп.) втрат від інфляції, 2832,15 грн. (дві тисячі вісімсот тридцять дві грн. 15 коп.) 3% річних, 2192,17 грн. (дві тисячі сто дев`яносто дві грн. 17 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 1,40 грн. втрат від інфляції та 7304,46 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/

Віддрук. у 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (46010, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 28) - рек. з пов. про вручення; 3 - відповідачу (31312, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Олешин, вул. Фітькала, 2/1) - рек. з пов. про вручення