ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. м. Київ Справа № 911/4610/15 (911/544/22)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Когтіна Є.Д. розглянув у відкритому судовому засіданні

позовну заяву ОСОБА_1 , м. Бровари Київської області

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - розпорядника майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича, м.Львів,

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

у межах справи №911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (04080, м.Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 85, ідентифікаційний код 32402870)

У засіданні суду брали участь:

позивач: ОСОБА_1 (особисто, паспорт);

представник відповідача: Артамонов О.І. (посвідчення №598 дійсне до 31.12.2022, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань);

третя особа: не з`явилась

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 17.02.2022 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі - суд) звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) із позовною заявою б/н від 16.02.2022 (вх. №534/22 від 21.02.2022) до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (далі - ДП «РЕМ», відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку за період з 17.09.2021 по 18.11.2021 у розмірі 114 953,96грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00грн. Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 47, 116-117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та зазначає, зокрема, що:

позивача звільнено із займаної посади 16.09.2021 та у цей же день здійснено частковий розрахунок при звільненні;

під час перебування у трудових відносинах із ДП «РЕМ» з його боку ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена при звільненні частина заробітної плати та лікарняні;

відповідачем проведено відповідні виплати лише 18.11.2021, що свідчить про порушення ним вимог ст. 116 КЗпП.

1.2. Відповідач у відповідності до ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) подав відзив № 04-02/39 від 07.06.2022 (вх. №6521/22 від 09.06.2022) на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив з наступних підстав:

у день звільнення позивачу виплачено у повному обсязі заробітна плата за липень-вересень 2021 року у сумі 140 621,60грн та видано трудову книжку;

відповідачем нараховані позивачу суму оплати лікарняних за відповідними листками непрацездатності у розмірі 70 455,82грн, яка підлягала відшкодуванню Фондом соціального страхування на спеціальний рахунок ДП «РЕМ», однак, станом на 16.09.2021 відповідні кошти від вказаного органу отримані не були;

у зв`язку із невідповідністю листка непрацездатності, виданого на ім`я ОСОБА_1 , вимогам відповідної інструкції, ДП «РЕМ» направив заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення страховим особам, страхових виплат;

зазначена сума коштів надійшла на рахунок відповідача 18.11.2021 та у цей же день була перерахована ОСОБА_1 .

1.3. Розпорядник майна ДП «РЕМ» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович скористався правом, передбаченим ст. 168 ГПК України, та подав письмові пояснення по суті справи №01/20-07/22 від 20.07.2022 (вх. №8938/22 від 20.07.2022), які ухвалою суду від 25.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст.ст. 118, 207 ГПК України залишені без розгляду.

25.07.2022 у судове засідання вказаний учасник справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце засідання інформувався належним чином. Водночас, явка розпорядника майна обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе продовжити судове засідання без його участі.

1.4. Під час судового засідання позивач у вступному слові учасників справи підтримав свою позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи.

У свою чергу, представник ДП «РЕМ» у вступному слові проти позову заперечив та просили відмовити у його задоволенні із урахуванням обставин, викладених у відзиві та запереченнях.

2. Процесуальні дії суду та результати вирішення заяв/клопотань учасників справи з процесуальних питань

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» на стадії судової процедури - розпорядження майном боржника.

2.2. Ухвалою суду від 31.03.2022 на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі-Кодекс) та із урахуванням Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зокрема: прийнято відповідну позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «РЕМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розгляду в межах справи про банкрутство ДП «РЕМ»; відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.05.2022; залучено до участі у справі третю особа, яка не заявляє самостійних вимог - розпорядника майна ДП «РЕМ» арбітражного керуючого Сольського Володимира Степановича (свідоцтво №1122 від 07.06.2013).

Ухвалою суду від 16.05.2022, зокрема, залишено без задоволення клопотання відповідача б/н від 12.05.2022 (вх. №5102/22 від 12.05.2022) в частині продовження та поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву, задоволено клопотання ДП «РЕМ» про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання на 13.06.2022.

13.06.2022 під час підготовчого засідання судом, на підставі ст. 119 ГПК України, задоволено заяву відповідача №04-02/38 від 07.06.2022 (вх. №6520/22 від 09.06.2022) про поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву № 04-02/39 від 07.06.2022, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 13.06.2022.

2.3. Ухвалою суду від 13.06.2022, зокрема, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 11.07.2022.

У відповідності до ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.07.2022 (протокольна ухвала суду від 11.07.2022).

2.4. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 25.07.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. Наказом ДП «РЕМ» №52-к від 22.06.2017 ОСОБА_1 з 22.06.2017 призначено першим заступником генерального директора - виконавчим директором, за її згодою, з посадовим окладом згідно штатного розпису (т. 1 а.с. 17).

3.2. 16.09.2021 ДП «РЕМ» видано наказ (розпорядження) №134-к про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено 16.09.2021 ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (т. 1 а.с. 18).

Відповідно до довідки ДП «РЕМ» заробітна плата ОСОБА_1 за 2021 рік (з січня по вересень) становить 636 606,44грн (з урахуванням обов`язкових платежів) (т. 1 а.с. 21).

Так, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти загальному розмірі 215 488,70грн, що підтверджується відповідною довідкою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», а саме: 16.09.2021 - 29 564,00грн (заробітна плата за серпень 2021 року); 16.09.2021 - 36 248,00грн (заробітна плата за липень 2021 року); 16.09.2021 - 74 809,60грн (розрахункові за вересень 2021 року); 10.11.2021 - 4 411,28грн (заробітна плата за вересень 2021 частково); 18.11.2021 - 70 455,82грн (лікарняні за липень 2021 року) (т. 1 а.с. 23-24).

4. Щодо порушеного права

Вважаючи, що відповідачем здійснено розрахунок при звільненні несвоєчасно, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

5. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які застосовано

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП (станом на 16.09.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП, згідно з положеннями якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У свою чергу, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16).

5.2. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу, зокрема, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

З наведеного слідує, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, особливістю провадження у справі про банкрутство є принцип концентрації майнових спорів у межах справи про банкрутство, який закріплено у ч. 2 ст. 7 Кодексу (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №926/1275/21).

Так, із матеріалів справи №911/4610/15 про банкрутство ДП «РЕМ» вбачається, що 15.10.2021 засобами поштового зв`язку до суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою б/н від 15.10.2021 (вх. №3030/21 від 19.10.2021) до ДП «РЕМ» в якій просила суд, зокрема, визнати незаконним та скасувати наказ ДП «РЕМ» від 16.09.2021 за №134-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ»; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ» з 17.09.2021; стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по дату поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 22.10.2021, зокрема, зазначена позовна заява прийнята судом до розгляду в межах провадження у справі про банкрутство ДП «РЕМ», та відкрито провадження у справі №911/4610/15 (911/3054/21).

5.3. Відповідно до ст. 235 КЗпП, зокрема, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Проаналізувавши положення ст.ст. 117, 235 КЗпП у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що останні регулюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст.117 КЗпП, так і за ст. 235 КЗпП тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях ст.ст. 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

Отже, звертаючись до суду із відповідними позовними заявами про стягнення з ДП «РЕМ» як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні так і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 фактично просить стягнути відповідні суми за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.

Ураховуючи зазначене та те, що позивачем самостійно обрано модель своєї поведінки для захисту її порушених прав, зокрема, у порядку ст. 235 КЗпП, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача (у разі встановлення відповідних обставин у справі №911/4610/15 (911/3054/21)), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

6. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу, ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 76-80, 86, 129-130, 233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» б/н від 16.02.2022 (вх. №534/22 від 21.02.2022) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без задоволення.

2. Судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 481,00грн покласти на ОСОБА_1 .

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01.08.2022.

Станом на 01.08.2022 рішення законної сили не набрало.