ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 902/1023/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.,

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

за участю представників: ОСОБА_1 - адвоката Деркача С. С., арбітражного керуючого Сокотуна В. А. (в режимі відеоконференції), уповноваженої особи учасників ТОВ "Компанія "КМТ" Гаврилюка П. В. (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні через Вінницький апеляційний суд та поза межами приміщення суду касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022

та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022

у справі № 902/1023/19

за заявою Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "КМТ"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.12.2019 відкрито за заявою Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited) провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ".

Постановою Господарського суду Вінницької області від 30.06.2020 ТОВ "Компанія "КМТ" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сокотуна В. А.

У грудні 2020 року кредитор Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited) звернувся до Господарського суду Вінницької області у межах справи про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ" із заявою про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника - ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що починаючи з 31.12.2015 у ТОВ "Компанія "КМТ" була непогашена та прострочена заборгованість перед кредитором Велгевос Ентерпрайзес Лімітед, однак керівником боржника ОСОБА_2 не вживались будь-які заходи щодо виведення ТОВ "Компанія "КМТ" з кризового стану або припинення його діяльності. До того, ОСОБА_2 не було виконано визначеного у ч. 6 ст. 34 КУзПБ обов`язку щодо звернення до суду у місячний строк з моменту виникнення загрози неплатоспроможності із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 25.02.2021 відмовлено у задоволенні заяви Велгевос Ентерпрайзес Лімітед про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника у цій справі.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.02.2021 скасовано та прийнято нове рішення - про часткове задоволення заяви Велгевос Ентерпрайзес Лімітед про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника - ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.09.2021 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 25.02.2021 у справі № 902/1023/19 скасовано. Справу №902/1023/19 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди помилково дослідили у спірних правовідносинах ознаки неплатоспроможності, а не ознаки загрози неплатоспроможності, як цього вимагають норми ч. 6 ст. 34 КУзПБ та які у цій справі досліджені та встановлені не були, що призвело до неправильного застосування судами положень ч. 6 ст. 34 КУзПБ щодо покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство, а тому дійшли передчасних, хоча і протилежних висновків як про відсутність підстав (суд першої інстанції), так і про наявність підстав (апеляційний суд) для покладення на керівника боржника солідарної відповідальності боржника, оскільки суди не надали оцінки:

- зібраним у справі доказам (зокрема рішенню у справі № 916/2591/16 на предмет підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;

- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;

- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у боржника виникли та тривали зобов`язання перед кредитором та щонайменше одним із кредиторів боржника,

- з метою співставленння моментів виникнення у боржника зобов`язань перед відповідними кредиторами, встановлення, чи мав місце той самий звітний період факт перевищення сумарного розміру зобов`язань перед його щонайменше двома кредиторами (одним із яких є Велгевос Ентерпрайзес Лімітед) над розміром всіх активів боржника, задля встановлення наявності та тривалості існування у боржника ознак загрози неплатоспроможності боржника, обчислення перебігу місячного строку, визначеного абзацом першим ч. 6 ст. 34 КУзПБ відповідно, встановлення, чи мало місце порушення цього строку як підстави для солідарної відповідальності керівника боржника, а також щодо особи керівника боржника на момент виникнення у нього обов`язку звернутись із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за правилами ч. 6 ст. 34 КУзПБ.

За результатами нового розгляду ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 здійснено заміну кредитора у справі №902/1023/19 про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ" в частині розгляду заяви Велгевос Ентерпрайзес Лімітед про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника ТОВ "Компанія "КМТ" - Велгевос Ентерпрайзес Лімітед на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника у справі № 902/1023/19 про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1023/19 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1023/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника ТОВ "Компанія "КМТ" ОСОБА_2 задовольнити.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували ч. 6 ст. 34 КУзПБ без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20 та від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20.

Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанції відмовляючи в задоволені заяви про покладенням солідарної відповідальності на керівника боржника неправильно застосували до спірних правовідносин положення ч. 6 ст. 34 КУзПБ та дійшли помилкових висновків, що керівник боржника не мав повноважень та обов`язків щодо звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, а застосування вказаної норми до спірних правовідносин порушує принцип незворотності дії закону в часі.

На думку скаржника, судами було не враховано, що обов`язок керівника для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство виник із дати набрання чинності КУзПБ, а відтак місячний строк, визначений ч. 6 ст. 34 КУзПБ, на подання заяви до суду має обраховуватися у цьому випадку з 22.10.2019.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували ту обставину, що виконання передбаченого ч. 6 ст. 34 КУзПБ обов`язку керівника боржника щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не пов`язано із наявністю та прийняттям відповідного рішення загальних зборів учасників боржника.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами також порушено вимоги процесуального права, зокрема ст. ст. 86, 236 ГПК України та принцип "jura novit curia" ("суд знає закони").

У відзиві ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У запереченнях уповноважена особа засновників боржника просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ОСОБА_2 та уповноважена особа засновників боржника заперечують проти доводів скаржника щодо можливості притягнення керівника ТОВ "Компанія "КМТ" до солідарної відповідальності перед кредиторами боржника, яка визначена ч. 6 ст. 34 КУзПБ, оскільки вважають, що вказане суперечитиме принципам незворотності дії закону у часі та верховенства права з підстав виникнення загрози неплатоспроможності боржника до введення в дію цього Кодексу.

У відзиві арбітражний керуючий Сокотун Віталій Аполлінарійович повністю погоджується із доводами скаржника та просить касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю. Крім того, ліквідатор зазначив, що керівником боржника не вчинялись жодні дії з метою виведення боржника із кризового стану, а навпаки здійснювались дії щодо виведення майна із власності товариства.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи касаційної скарги, доводи відзивів на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 02.12.2019 компанія Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited) звернулась до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ".

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.12.2019 у справі №902/1023/19 відкрито за заявою Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited) провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "КМТ".

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.06.2020 у справі №902/1023/19 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника ТОВ "Компанія "КМТ", до якого увійшли вимоги Велгевос Ентерпрайзес Лімітед (Velgevos Enterprises Limited), фізична особа ОСОБА_4 , ТОВ "Еден Груп", ТОВ "Прайд Систем", підприємство "Відас", засноване на повній власності Кіпрської акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю Velgevos Enterprises Limited.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що грошові вимоги Велгевос Ентерпрайзес Лімітед виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником як позичальником договору позики від 28.04.2011 №6. Строк повернення позики у розмірі 1 954 987,00 доларів США за вказаним договором позики був - не пізніше 31.12.2015.

Станом на 31.12.2015 боржник, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, не повернув кредитору Велгевос Ентерпрайзес Лімітед отриману суму позики, у зв`язку з чим кредитор звернувся із відповідним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2017 у справі №916/2591/16, яке залишено без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 та постановою Верховного Суду від 05.09.2019, стягнуто солідарно з ТОВ "Компанія "КМТ" та ТОВ "Об`єднана торгівельна мережа" на користь Велгевос Ентерпрайзес Лімітед суму позики за договором позики №6 від 28.04.2011 у розмірі 1 764 987,00 доларів США, що в еквіваленті на день подання позову складає 45 478 503,00 грн, відсотки за користування позикою у сумі 987 528,91 доларів США, що в еквіваленті на день подання позову складає 25 445 703,80 грн, пеню у сумі 514,94 доларів США, що в еквіваленті на день подання позову складає 13 268,48 грн та судовий збір у розмірі 102 601,28 грн.

Надалі на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2017 було видано наказ №916/2591/16 від 11.06.2019.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Іванютою І. М. було винесено постанову від 04.09.2019 про відкриття виконавчого провадження №59962903 з виконання вищевказаного наказу Господарського суду Одеської області.

Суди попередніх інстанцій встановили, що зазначене рішення суду виконано не було.

Відповідно до наявних у матеріалах виконавчого провадження №59962903 пояснень директора боржника ТОВ "Компанія "КМТ" Ульянова В. О. від 01.10.2019 , наказ Господарського суду Одеської області №916/2591/16 від 11.06.2019 боржник виконати не може у зв`язку з неплатоспроможністю.

Відповідно до експертного висновку ТОВ "Крестон Україна Валюейшн" за результатами економічного дослідження ТОВ "Компанія КМТ" від 25.01.2022 підприємство мало негативне значення власного капіталу, тобто балансова вартість його активів не покривала всіх його зобов`язань. Підприємство вело збиткову діяльність, мало критично низькі показники ліквідності та фінансової стійкості, які свідчать про стан надкритичної неплатоспроможності. Станом на кінець 2015 року підприємство знаходилось в ситуації коли воно, вже маючи зобов`язання перед різними кредиторами, мало погасити позику від Велгевос Ентерпрайзес Лімітед в сумі 43,5 млн грн. При цьому сума всіх активів була недостатньою для погашення всіх зобов`язань.

Враховуючи наведені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що станом на 31.12.2015 мав місце факт загрози неплатоспроможності ТОВ "Компанія КМТ".

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що обставини не звернення керівника ТОВ "Компанія "КМТ" Ульянова В. О. до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав загрози неплатоспроможності мали місце в 2015 році, а відповідна норма щодо притягнення керівника боржника до солідарної відповідальності чинна з 21.10.2019, тобто із дня введення в дію КУзПБ. Відтак за висновками судів попередніх інстанцій, ч. 6 ст. 34 КУзПБ щодо притягнення до солідарної відповідальності керівника боржника, в силу положень ст. 58 Конституції України, не може бути застосована до правовідносин, що мали місце у 2015 році.

При цьому суди попередніх інстанцій виходили з того, що діючий на момент виникнення загрози неплатоспроможності боржника Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" покладав обов`язок звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство саме на боржника, а не на керівника боржника, однак не містив приписів щодо місячного строку для такого звернення, як і не містив наслідків не звернення із такою заявою.

Суди попередніх інстанцій також встановили, що матеріали справи не містять доказів прийняття рішення вищим органом управління товариства - загальними зборами учасників боржника про звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності факту загрози неплатоспроможності боржника.

Згідно з ч. 6 ст. 34 КУзПБ боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

Водночас Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який втратив чинність із введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ, та який також містив умови, за яких боржник був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі (ч. 5 ст. 11 та ст. 95 цього Закону) передбачав, солідарну відповідальність, але за інше порушення - у разі недотримання вимог щодо особливостей застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником згідно з ч. 1 ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ч. 6 ст.95 цього Закону).

Водночас вказаний закон не містив положень про відповідальність за не звернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності.

Солідарна відповідальність керівника боржника - це вид спеціальної цивільно-правової відповідальності, відповідно до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, підлягає притягненню до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до заяви кредитора, після виявлення такого порушення ухвалою господарського суду.

Будь-яких інших підстав притягнення до солідарної відповідальності положення КУзПБ не передбачають.

При цьому предметом розгляду у даній справі є саме дослідження наявності підстав покладення солідарної відповідальності на керівника боржника, а не розгляд заяв кредиторів про покладення солідарної відповідальності з конкретними вимогами до зазначеної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 910/3191/20.

Загроза неплатоспроможності, відповідно до КУзПБ, настає у разі - якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Отже умовами/складовими для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту як загроза неплатоспроможності боржника є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного ч. 6 ст. 34 КУзПБ) наявність, в свою чергу, таких юридичних фактів:

(1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

(2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів Боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

При цьому, з огляду на положення ч. 6 ст. 39 КУзПБ (згідно з якими однією із підстав для відмови господарським судом у відкритті провадження у справі є наявність за вимогами кредитора спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження) для існування загрози неплатоспроможності боржника, за відсутності між ним і кредитором спору про право, цей Закон не вимагає безспірності вимог кредиторів до боржника, тобто не вимагає прийняття судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника, які (вимоги) стали підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Обчислення визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ місячного строку для обов`язку боржника звернутись із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце факт настання строку виконання боржником зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами (1) разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів боржника (2), які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Висновок щодо застосування ч. 1 ст. 58 Конституції України, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 3-1085гс15.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний Суд України в абз. 3 п. 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005 та в абз. 1 пп. 2.1. п. 2 мотивувальної частини рішення від 31.03.2015 № 1-рп/2015 зазначив, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (Рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 3-р(І)/2019).

Отже правова визначеність гарантує, що однакові відносини, які склались в один і той же проміжок часу, не будуть врегульовані у різний спосіб.

Згідно з п. 3.1. рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010 принцип правової визначеності передбачає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, судами попередніх інстанцій було встановлено, що загроза неплатоспроможності боржника мала місце ще у 2015 році, а відтак дійшли правильних висновків про відсутність підстав для застосування до керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до ч.6 ст.34 КУзПБ.

Висновки судів попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, не суперечать правовим висновкам викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20 та від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 щодо застосування ч. 6 ст. 34 КУзПБ, які сформовані у подібних правовідносинах, однак за різних фактичних обставин.

Водночас колегія суддів погоджується із заявником касаційної скарги, що виконання передбаченого ч. 6 ст. 34 КУзПБ обов`язку керівника боржника щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не пов`язано із наявністю та прийняттям відповідного рішення загальних зборів учасників боржника. У зв`язку з чим помилковими є протилежні висновки судів попередніх інстанцій. Однак такі помилкові висновки судів не призвели до прийняття неправильних судових рішень.

Решта наведених у касаційній скарзі доводів фактично зводяться до незгоди з встановленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами справи та зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог ст. 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у

справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Отже, доводи, викладені кредитором ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила допущених судами першої та апеляційної інстанцій фундаментальних порушень при розгляді спору у цій справі.

Відтак, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022 та ухвала Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1023/19 прийняті у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Разом із тим, колегія суддів зазначає , що за наявності підстав, відповідно до ч. 2 ст. 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 902/1023/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н. Г.

Судді Жуков С. В.

Огороднік К. М.