ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

08 серпня 2022 року Справа № 903/966/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» на рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2022, повний текст якого складено 05.04.2022, у справі №903/966/21 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Клим`юка Руслана Васильовича с.Боремель Дубенського р-ну Рівненської обл.

до Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство»

смт.Маневичі Камінь-Каширського р-ну Волинської обл.

про стягнення 39 189 грн 18 коп. заборгованості по розрахунках,-

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищенаведене і те, що сторони в судовому процесі належно повідомлені про розгляд справи, суд розглядає справу за наявними в ній доказами і за відсутності представників сторін.

З урахуванням положень Конвенції, статті 32 ГПК України щодо незмінності складу суду, а також із урахуванням перебування членів колегії суддів у щорічній відпустці Північно-західний апеляційний господарський суд розглядає справу в межах розумного строку.

У листопаді 2021 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Клим`юка Руслана Васильовича (надалі в тексті - Підприємець Клим`юк Р.В.) про стягнення з Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» (надалі в тексті - Підприємство) 39189 грн 18 коп. заборгованості по розрахунках. Позов обґрунтовано невиконанням Відповіда-чем взятих на себе зобов`язань згідно укладеного договору про надання послуг вивезення лісосировини №6/2018М від 02.01.2018.(арк.справи 1-6).

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.04.2022 у справі №903/966/21 позов задоволено, присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 39189 грн 18 коп. боргу. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість на загальну суму 39189 грн 18 коп. виникла внаслідок невиплати Відповідачем винагороди за отриману послугу всупереч умов Договору.(арк.справи 175-182).

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2022 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.(арк.справи 185-188).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку Скаржника, суд не врахував, що виконавець не виконав обов`язку щодо надання рахунку-фактури на оплату наданих послуг всупереч п.4.2 Договору та не надав жодних реквізитів на які потрібно перераховувати грошові кошти. Подані Позивачем акт №29-1 від 30.11.2018 та акт №29-2 від 30.11.2018 підписані з порушенням вимог ст.207 ЦК України, оскільки не скріплені печатками. Позивач не виконав п.4.1 Договору про надання послуг вивезення лісосировини №6/2018М від 02.01.2018, оскільки не надав Відповідачу товарно-транспортних документів. Крім того, суд першої інстанції помилково зауважив, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних немає жодного відношення до обов`язку Відповідача з виконання зобов`язання щодо оплати. Апелянт також наголошує на завищеності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №903/966/21. Крім того, встановлено Позивачу строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також визначено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 150).

19.05.2021 надійшов відзив Позивача, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити судові рішення першої інстанції - без змін, а також стягнути із скаржника витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. До відзиву також додано оригінали ТТН.(арк.справи 208-215).

Крім того, 31.05.2022 надійшла відповідь на вказаний відзив, в якому Відповідач заперечує наведені Позивачем доводи та спростовує підстави стягнення витрат на професійну правничу допомогу.(арк.справи 266-267).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріалисправи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Клим`юк Руслан Васильович зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13.11.2014 як фізична особа-підприємець, про що зроблено запис за номером 0026754. Основний вид діяльності код по КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Інші: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46,73 Оптова торгівля дереви-ною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний авто-мобільний транспорт; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення. Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Клим`юка Р.В. здійснено 09.07.2019 за його рішенням, про що зроблено запис за №4026754.(арк.справи 10-13).

Матеріалами справи стверджено, що Підприємець Клим`юк Р.В.-виконавець та Державне підприємством «Маневицьке лісове господарство»-замовник 02.01.2018 уклали Договір про надання послуг вивезення лісосировини №6/2018М (надалі в тексті - Договір), відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується на власний ризик, власними силами, засобами за завданням Замовника, надавати послуги: «Вивезення лісосировини до пункту призначення», «Підвезення лісосировини до дороги з твердим покриттям на віддаль до 5 км», «Навантаження лісосировини», «Розвантаження лісосировини», «Вивезення балансів (L = 1,25 м), пиловника ІІІс (L = 1,25 м і кратне) на віддаль до 30 кілометрів», «Вивезення балансів (L = 1,25 м), пиловника ІІІс (L = 1,25 м і кратне) на віддаль від 30 кілометрів» (надалі іменується «Послуга»), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги.(арк.справи 14-15).

Виконавець надає послуги визначені п.1.1 Договору з використанням власних паливно-мастильних матеріалів. Якість послуг, що надаються виконавцем має відповідати вимогам «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення вантажів.(п.п. 1.2, 2.1 Договору).

Про надані послуги виконавець, відповідно до розділу 4 Договору, щомісячно складає Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками в кінці кожного місяця протягом дії цього Договору. Відомості зазначені в Акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) підтверджується товарно-транспортними документами. Невід`ємним додатком до Акту є реєстр відомостей фактичного надання послуг.

Розрахунки за надані послуги проводяться шляхом оплати замовником загальної вартості наданих послуг визначеної відповідно до пункту 3.1 даного Договору після надання виконавцем рахунку-фактури на оплату наданих послуг на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Оплата вартості наданих послуг здійснюється замов-ником безготівково в національній валюті України - гривні, шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця .

У відповідності до п.5.1.1-5.1.3 Договору, замовник зобов`язаний надати виконавцю разом з лісосировиною необхідні документи (у т.ч. товарно-транспортні накладні) з достовірною інфор-мацією про вантаж; забезпечити своєчасне та повне оформлення у встановленому порядку транс-портних документів; приймати від виконавця результати наданих послуг шляхом підписання Акта прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) якщо надані послуги відповідають умовам Договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим Договором.

Замовник вправі приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання Акта виконаних робіт (наданих послуг), якщо надані послуги відповідають умовам Договору і оплачувати їх вартість в розмірах і в строк, передбачені цим Договором.(п.5.2.3 Договору).

Згідно п.6.2 Договору, керуючись положеннями ст.837 ЦК України, виконавець несе повну відповідальність за порушення (недотримання) чинного законодавства з охорони праці, пожежної безпеки, охорони природи та інших діючих нормативно-правових актів України під час надання послуг згідно цього Договору.

Відповідно до п.п.9.1-9.3 Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.9.1 та закінчується 31.12.2018. Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Договір підписано директором та юрисконсультом Підприємства, а також Підприємцем Клим`юком Р.В., скріплено відтиском печатки останнього.(арк.справи 15-зворот).

З матеріалів справи вбачається, що Підприємець Клим`юк Р.В. надав, а Підприємство прийняло роботи за Договором на загальну суму 39189 грн 18 коп., що стверджується актами виконаних робіт №29-1 від 30.11.2018 та №29-2 від 30.11.2018, підписаними сторонами без зауважень.(арк. справи 16-17).

Крім того, матеріали справи містять долучені Відповідачем копії товарно-транспортних накладних від 13.11.2018 №200309, 26.11.2018 №697888, 14.11.2018 №623800, 14.11.2018 №623802, 27.11.2018 №635743, 26.11.2018 №697885, 14.11.2018 №623805, від 26.11.2018 №697886, від 13.11.2018 №ВЛГ20031, а також долучені Позивачем ТТН з додатками від 13.11.2018 №200309, від 13.11.2018 №200310, від 14.11.2018 №623800, від 14.11.2018 №623802, від 14.11.2018 №623805, від 26.11.2018 №697885, від 26.11.2018 №697886, від 26.11.2018 №697888, від 27.11. 2018 №635743, оригінали яких оглядались судом першої інстанції, а також додані Позивачем до Відзиву.(арк.справи 103-112, 127-135, 140-157, 227-256).

Матеріали справи не містять доказів здійснення оплати Підприємством вартості наданих послуг за Договором.

Пропозиція сплатити до 15.10.2021 вартість належним чином наданих послуг відповідно до актів виконаних робіт №29-1 від 30.11.2018 та №29-2 від 30.11.2018 до Договору, яка вбачається з листа-претензії Позивача від 01.10.2021 - залишена Відповідачем без відповіді та без задоволення.(арк.справи 18-19).

Як вже зазначалось, господарський суд Волинської області рішенням від 25.02.2021 у справі №903/966/21 задоволив позов, присудивши до стягнення з Відповідача на користь Позивача 39189 грн 18 коп. заборгованості.(арк.справи 175-182).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Господарські зобов`язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених за-коном, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного спору є стягнення оплата вартості наданих послуг.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення 02.01.2018 Договору - між сто-ронами виникли правовідносини з надання послуг, оскільки такі відносини відповідають дефініції ст.901 ЦК України: коли одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджується факт існування право-відносин на підставі договору від 02.01.2018 Договір не оспорений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним в силу ст.204 ЦК України.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських дого-ворів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передба-чених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногоспо-дарського інтересу.

Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допус-кається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що за умовами Договору Позивач зобов`язався надати Відповідачу послуги з «вивезення лісосировини, підвезення лісо-сировини, навантаження лісосировини, розвантаження лісосировини», «вивезення балансів, пиловника», а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити надані виконавцем послуги.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору Позивачем передано за актами приймання-передачі №29-1 від 30.11.2018 та №29-2 від 30.11.2018 роботи за Договором на суму 39189 грн 18 коп.; вказані акти підписані сторонами без зауважень.(арк.справи 16-17).

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення вимог ст.207 ЦК України через відсутність печаток на актах з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу» №1206-VII від 15.04. 2014 запроваджено перехід від обов`язкового до добровільного використання печаток юридич-ними особами.

Апелянт не подав доказів ні факту існування, ні використання нимо печатки Підприємства за період укладення спірного договору.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що первинним документом, в розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбу-тися реальний рух активів. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення поста-чання товару. Така правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що акти приймання-передачі №29-1 від 30.11.2018 та №29-2 від 30.11.2018 роботи за Договором на суму 39189 грн 18 коп. містять такі обов`язкові реквізити, як: назву документа; дату його складання; місце складання; номер; назву та реквізити юридичних осіб (замовника і виконавця); зміст та обсяг господарської операції, підписані представниками сторін, тому є належним доказом на підтвердження надання Позивачем Відповідачеві послуг за Договором.

Крім того, безпідставними є посилання на те, що виконавець не виконав обов`язку щодо надання рахунку-фактури на оплату наданих послуг всупереч п.4.2 Договору та не надав жодних реквізитів на які потрібно перераховувати грошові кошти, оскільки предметом спору є невико-нання умов Договору саме в частині здійснення оплати винагороди за Договором, а не в частині виконання сторонами інших умов.

При цьому, у скарзі не наведено жодних аргументів щодо ненадання виконавцем послуг та неприйняття їх замовником.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на ненадання йому товарно-транспортних документів, оскільки за умовами п.5.1 Договору саме замовник зобов`язаний надати разом з лісосировиною необхідні документи (у т.ч. товарно-транспортні накладні) з достовірною інформацією про вантаж. Забезпечити та повне оформлення у встановленому порядку транспортних документів.

Тобто Позивач, як виконавець за договором про надання послуг з вивезення лісо сировини - не є відповідальною особою за формування товарно-транспортних документів і відомостей, які у них зазначають на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг).

Крім того, матеріалами справи стверджується, що відправником та одержувачем лісосиро-вини є Державне підприємство «Маневицьке лісове господарство», а Підприємець Клим`юк Р.В. лише надавачем послуг з вивезення лісосировини.

Тобто, відповідальною особою за формування товарно-транспортних документів (які формуються одночасно з наданням послуг на підставі актів виконаних робіт) і відомостей, які в них зазначаються є Підприємство, а тому твердження останнього, що відсутність товарно-транспортних документів через ненадання їх Підприємцем Клим`юком Р.В. є причиною відмови оплати вартості належним чином наданих послуг - колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, в судовому засіданні першої інстанції оглянуті оригінали ТТН, які також долучені до матеріалів справи з відзивом на апеляційну скаргу, тому у колегії суддів відсутні сумніви у неналежному виконанні умов Договору зі сторони Позивача.

Апелянт також вважає помилковим зауваження суду першої інстанції про відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що немає жодного відношення до обов`язку Відповідача з виконання зобов`язання щодо оплати.

Так, відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (надалі в тексті - ПК України), у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/ продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарі в/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Матеріали справи не містять жодних скарг Відповідача до податкового органу на Позивача через відсутність реєстрації податкових накладних.

Крім того, при здійсненні реєстрації даних податкових накладних, Позивач мав би надати контролюючому органу первинні документи, що підтверджують реальність господарської операції, одним з яких є платіжне доручення про оплату вартості наданих послуг, однак надані послуги так і не були оплачені.

З огляду на зазначені обставини, вбачається правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність зазначених тверджень Відповідача.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відпові-дальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Враховуючи встановлення факту надання Позивачем послуг в межах предмету Договору, а також у зв`язку із відсутністю доказів оплати прийнятих послуг на суму 39189 грн 18 коп., колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову.

Апелянт також наголошує на завищеності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

На сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підля-гають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні правові висновки відображені в постановах Верховного Суду з аналогічних справ №922/445/19, №922/3436/20, №910/7586/19, №910/16803/19.

Крім того, у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Натомість, матеріалами справи стверджено, що жодних заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу Підприємство в суді першої інстанції не заявляло.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнають-ся такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу Позивач заявив до стягнення з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, відповідно до приписів статті 123 ГПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчинен-ням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правни-чої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судо-вих витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на апеляційну скаргу Климюк Р.В. просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з Підприємства 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на послуги адвоката до відзиву додано: копію Договору про надання правової допомоги №05/12-21 від 21.11.2021, копію Додаткової угоди від 13.05.2022 до Договору, копію Акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 13.05.2022 про надання правової допомоги на суму 4000 грн в суді апеляційної інстанції, копію квитанції від 13.05.2022 №05/12-11 про сплату Клим`юком Р.В. вартості наданих послуг за надання правової допомоги згідно договору №05/12-11 від 12.11.2021 у справі №903/966/21, що знаходиться в провадженні Північно-західного апеляційного господарського суду, ордер №108571 від 15.05. 2022 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 зазначеного Закону - договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов'-язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частини 3 статті 30 зазначеного Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів зауважує, що доданими до відзиву доказами підтверджується надання адвокатом Хомич О.В. та прийняття Клим`юком Р.В. правничої допомоги на суму 4 000 грн.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповіді на відзив Апелянт заперечує проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та просить у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення зменшити розмір витрат на правничу допомогу виходячи із критеріїв, визначених ч.4 ст.126 ГПК України, принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру; з огляду на зміст наданих послуг у даній справі, кількість затраченого адвокатом часу, складність справи, просимо.

Розглядаючи вказані заперечення, колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 у справі №910/15191/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідпо-відності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечи-тиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчас-ність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як висловився Конституційний Суд у п.3.2 рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами й може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин з іншими суб`єктами права. Також Конституційний Суд України зазначив і те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпе-чення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

З огляду на зазначені позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає обґрунтованою заяву Позивача про необхідність присудження до стягнення з ДП «Маневицьке лісове господарство» на користь Клим`юка Руслана Васильовича 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуа-льного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» на рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2022 у справі №903/966/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Стягнути з Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» (вулиця Снітка Андрія,31, смт.Маневичі, Камінь-Каширський р-н, Волинська область, 44601, ) на користь Клим`юка Руслана Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: серія НОМЕР_2 виданий Демидівським РВ УМВС України у Рівненській області 14.11.2008) 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідного наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

5. Матеріали справи №903/966/21 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.