РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2022Справа № 910/2317/22
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5)

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17)

про стягнення 112 992,88 грн -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 84 945,68 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 9 962,23 грн та суми 3% річних в розмірі 8 084,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 року у справі №910/2317/22 залишено позовну заяву №7/3-62 від 11.02.2022 без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

09.05.2022 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

09.05.2022 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування у відповідача належним чином завірених копій розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.08.2001 року №1804, листа КМДА від 02.02.2017 року №003-185 та розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 25.05.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та витребувано від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" належним чином засвідчені копії: розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.08.2001 року №1804; листа КМДА від 02.02.2017 року №003-185; розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365.

22.06.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями здійснювати управління житловим фондом, не закріпленим за ним на праві господарського відання, оскільки відповідач будинки по вул. Серповій, 18 та по вул. Яснополянській, 19 на баланс не приймав. Відповідач наголосив на тому, що він є неналежним відповідачем в даній справі.

22.06.2022 року від відповідача до суду надійшли пояснення щодо витребуваних у нього документів, в яких зазначив, що підприємство не є розробником та не має у своєму розпорядженні оригіналів або засвідчених відповідно до чинного законодавства копій розпоряджень КМДА. При цьому, до заяви долучено копію розпорядження Святошинської в місті Києві ДА №365 від 25.07.2017 року.

05.07.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Верховним Судом у постанові від 02.02.2021 року у справі №910/12640/14 встановлено преюдиційний факт, відповідно до якого суб`єктом відповідальності за вимогами, що кредитор мав до банкрута є не ПАТ «НВП «Каскад», а відповідні органи комунальної власності відповідних територіальних громад, незалежно від моменту передачі ліквідатором вказаних об`єктів територіальній громаді, і не залежно від причин та суб`єкта дій/бездіяльності, що перешкоджали передачі належних банкруту об`єктів житлового фонду територіальній громаді.

11.07.2022 рок від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у вказаному позивачем судовому рішенні йдеться про передачу об`єктів майна банкрута саме відповідним територіальним громадам, водночас відповідач не є органом місцевого самоврядування або його структурним підрозділом наділеним правом від імені територіальної громади міста Києва розпоряджатися майном, що перебуває у комунальній власності. Відповідачем також наголошено на тому, що майно, яке передається у комунальну власність територіальної громади є таким, що одночасно автоматично передається в обслуговування до відповідних комунальних підприємств без жодних процедур, які б закріплювали таку передачу.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Питання щодо винесення рішення в справі відбувається з перевищенням встановленого строку у зв`язку з введенням на території України воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а в подальшому, продовженням строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Закону України про затвердження Указу президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2119-ІХ (реєстр. №7168) та продовженням строку дії воєнного стану згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 години 25 квітня 2022 року строком на 30 діб до 25 травня 2022 року, а також продовженням 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 година 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання затвердженої Господарським судом міста Києва мирової угоди у справі №910/7807/18 між Акціонерним товариством "К.Енерго" та КП "Київтеплоенерго" було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №601-18 та №602-18 відповідно до яких КП "Київтеплоенерго" набуло право грошової вимоги до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Каскад" щодо виконання ним грошових зобов`язань перед кредитором з оплати теплової енергії, відпущеної АТ "К.Енерго" в розмірі 84 965,68 грн (договір №3010025) в житлових будинках по вул. Серпова, 18 та по вул. Яснополянська, 19 і 19а.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку основного боргу за теплову енергію заборгованість у сумі 84 945,68 грн нарахована за період з листопада 2015 до квітня 2016 року, в подальшому, вона рахується як наявна сума заборгованості до січня 2022 року.

Разом з тим, постановою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 у справі №910/12640/14 ПАТ "НВП "Каскад" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Верховний Суд в постанові від 02.02.2021 у справі №910/12640/14 дійшов висновку про те, що встановлений законом припис з передачі ліквідатором у межах виконання обов`язку з формування ліквідаційної маси належних банкруту об`єктів житлового фонду без додаткових умов зі здійсненням подальшого фінансування цих об`єктів в установленому законом порядку (ч.13 ст.41 та ч.1 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 №4212-VI (що набрав чинності з 19.01.2013) (далі - Закон про банкрутство)) виключає виникнення у банкрута з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури жодних додаткових зобов`язань у зв`язку з утриманням та фінансуванням зазначених об`єктів житлового фонду, зокрема зобов`язань за комунальні послуги, що були надані у відповідних об`єктах житлового фонду в період ліквідаційної процедури боржника.

За висновком Верховного Суду, враховуючи встановлені судами обставини щодо періоду нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію та комунальні послуги, що надавались до належних боржнику житлових об`єктів (розташованих за адресами: вул. Серпова, 18, Яснополянська, 19, 19а - за період 2015 - 2017 роки; Молодогвардійська, 16 у м.Києві - за період з 2015 - 2020 роки), тобто після визнання боржника банкрутом постановою від 24.12.2014, а також обставини вчинених ліквідатором боржника дій з передачі об`єктів житлового фонду боржника на баланс балансоутримувача, ПАТ "НВП "Каскад" з 24.12.2014 (в силу імперативної норми ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство, ч. 1 ст. 59 чинного Кодексу України з процедур банкрутства) не є суб`єктом відповідальності за вимогами щодо заборгованості перед Київтеплоенерго, що складає спірні кредиторські вимоги до боржника.

При цьому Верховний Суд зазначив, що відповідні зобов`язання боржника щодо власних об`єктів житлового фонду припиняються з дати ухвалення постанови про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури незалежно від моменту передачі ліквідатором вказаних об`єктів територіальній громаді відповідно до вимог ч.13 ст.41, абзацу першого ч.1 ст.42 Закону про банкрутство та ч.7 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, та незалежно від причин та суб`єкта дій/бездіяльності, що перешкоджали передачі належних банкруту об`єктів житлового фонду територіальній громаді.

Позивач зазначає, що відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з метою здійснення діяльності у сфері утримання та обслуговування житлового фонду було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке віднесено до сфери управління Святошинської районної в місті Києві ДА.

В позові зазначено, що керуючись п. 13 ст. 41, п. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом» на підставі Розпорядження КМДА від 29.08.2001 року №1804, листа КМДА, Розпорядження Святошинської районної у місті Києві ДА ліквідатор передав, а відповідач прийняв житловий фонд у Святошинському районі м. Києва, а саме: вул. Серпова, 18 та вул. Яснополянська, 19 і 19а.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що оскільки зазначені житлові будинки перебувають на балансі у відповідача, відповідно сума боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 84 945,68 грн має бути стягнута з останнього та нараховує до стягнення суму інфляційних втрат в розмірі 19 962,23 грн та суму 3% річних в розмірі 8 084,97 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що зазначені будинки на його баланс не приймались.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як передбачено частинами 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Звертаючись до суду з вказаним позовом, Підприємство зазначило, що Компанія є балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою: місто Київ, вулиця Серпова, будинок 18, та вул. Ясноплянська, 19 та 19а , в яких надавалися послуги з теплопостачання.

Зі змісту копії рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 9 жовтня 2014 року № 270/270 вбачається, що Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язно передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 1 серпня 2014 року.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 31 січня 2011 року №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (зі змінами) районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), зокрема, у сфері управління комунальною власністю та житлово-комунальним господарством. Серед вказаних повноважень, згідно додатку 4 до розпорядження, зокрема, і здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства та укладення найму житла.

Розпорядженням КМДА від 29.08.2001 №1804 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду, службового житла та зовнішніх інженерних мереж ВАТ Науково- виробничого підприємства «Каскад» на Головне управління з питань майна Київської міської державної адміністрації покладено обов`язок забезпечити прийняття до комунальної власності та передачу до комунальної власності територіальних громад Залізничного та Ленінградського районів у місті Києві відомчого житлового фонду згідно додатку 1 до розпорядження. У вказаному додатку № 1 визначено перелік відомчого житлового фонду, який приймається до комунальної власності територіальних громад Залізничного та Ленінградського районів у місті Києві. У пунктах 2, 3 вказаного переліку визначено житловий будинок №18 на вул. Серповій та житловий будинок № 19 на вул. Яснополянській.

Згодом, вказані будинки були прийняті до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передані до комунальної власності територіальної громади Святошинського району на підставі акту-прийому передачі.

Водночас, одночасно зі створенням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» будинки за вказаними адресами на баланс підприємства не приймалися.

Так, 16.06.2017 року на адресу відповідача надійшов лист від Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (вх. Відповідача №107/56/550 від 16.06.2017) в якому зазначалося, що відповідно до розпорядженням КМДА від 29.08.2001 № 1804 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду, службового житла та зовнішніх інженерних мереж ВАТ Науково-виробничого підприємства «Каскад» та розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 №1818 зазначені будинки були передані до комунальної власності територіальної громади м. Києва та одночасно передані до комунальної власності територіальної громади Святошинського району.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 № 1818 було доручено на той час балансоутримувачу житлового фонду комунальної форми власності - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва прийняти у господарське відання вказані житлові будинки з балансу ВАТ Науково-виробничого підприємства «Каскад». Водночас, за наданою підприємству Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією інформацією фактична передача житлових будинків не відбулася (комісійні акти 03-1, Авізо не підписувалися) та будинки залишилися на балансі ВАТ «НВП «Каскад». Крім того, вказаним листом Відповідачу було запропоновано опрацювати питання прийняття вказаних будинків на баланс підприємства.

У листі від 19.06.2017 року № 107/56-1079 (копія додається) на адресу Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» висловило свою згоду прийняти вказані будинки на баланс підприємства за умови прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Разом з тим, 11.04.2016 року співвласниками будинків за вказаними адресами зареєстровано в установленому порядку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» та рішенням загальних зборів співвласників вирішено прийняти вказані будинки в управління об`єднання.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 липня 2017 року №365 «Про прийняття з балансу публічного акціонерного товариства «Наукове-виробниче підприємство «Каскад» та передачу на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» житлових будинків» будинки по вул. Серповій, 18, будинки по вул. Яснополянська, 19 були передані на баланс відповідача та вказаним розпорядженням відразу передані з балансу підприємства на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна».

При цьому, будинок по вул. Яснополянській 19-А на баланс Відповідача не передавався.

Судом встановлено, що жодних інших документів, які б свідчили про те, що спірні житлові будинки, знаходиться на балансі або в користуванні Компанії, Підприємство не надало. Такі документи відсутні й у матеріалах справи. Відтак доводи позивача про те, що відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірних житлових будинках є необґрунтованими.

Отже, вимога Підприємства про стягнення з Компанії 84 945,68 грн основного боргу є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, похідні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 19 962,23 грн та суми 3% річних в розмірі 8 084,97 грн також задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 2 481,00 грн.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ