ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року Справа № 915/1856/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 25878206)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» (54028, м. Миколаїв, вул. 1 Лінія, буд. 34-А, кв. 68; адреса електронної пошти невідома; ідентифікаційний код 41037990)

про: стягнення 14 649,48 грн,

Суть спору:

21.12.2021 Служба автомобільних доріг у Миколаївській області звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 5303/юр-06 від 17.12.2021 (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» 14648,76 грн, у тому числі:

- за договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1592 від 04.08.2017 11534,76 грн заборгованості з орендної плати за квітень - серпень 2021 року; 827,87 грн пені; 346,05 грн штрафу; 339,17 грн інфляційних втрат; 162,01 грн трьох процентів річних;

- за договором про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат на сплату податку на землю від 21.09.2017 № 6 1120,72 грн заборгованості з відшкодування витрат по сплаті податку на землю за квітень-серпень 2021 року; 191,74 грн пені; 78,44 грн штрафу; 32,97 грн інфляційних втрат; 15,75 грн трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.01.2022, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1856/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи, на їх адреси місцезнаходження, визначені у відповідності до приписів ч. 2 ст. 27 ГПК України.

Так, позивач отримав копію ухвали 19.01.2022 що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 936.

Копія ухвали, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, встановлену судом за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була 19.01.2022 повернута поштовим відділенням до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 944).

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.01.2022 у справі № 915/1856/21 є 19.01.2022.

Станом на час розгляду справи будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, про причини ненадання відзиву суд не повідомив.

Так, як уже було наведено вище, ухвалою суду від 17.01.2022 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву.

З вищевикладеного судом встановлено, що датою отримання відповідачем копії відповідної ухвали слід вважати 19.01.2022.

За такого, встановлений судом строк на подання відзиву, для відповідача тривав до 03.02.2022 включно.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заяв чи клопотань з означеного питання суду не надав.

За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб.

Крім того, розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 12/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей)», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

У зв`язку з вищенаведеним, повне рішення складено та підписано судом 11.08.2022 після відновлення розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 252 ГПК України).

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2017 рому між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» був укладений Договір № РОФ-1592 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Галини Петрової буд.2-А, м. Миколаїв, що перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (далі Договір оренди № РОФ-1592), відповідно до предмету якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавець, передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.», як орендар, приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 319,8 кв.м. цокольного та першого поверхів адміністративної будівлі (реєстровий №25878206.1.ААААЛГ090) (далі Майно) згідно з планом розміщення орендованого Майна (додаток №1 до договору оренди), розташоване за адресою: вул. Галини Петрової, 2-А (два літера А), м. Миколаїв, що перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (далі Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.05.2017 року і становить за незалежною оцінкою 1176490,00 грн (п. 1.1).

Договір підписано та скріплено печатками орендаря і орендодавця.

Крім того, 21 вересня 2017 року між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, як Балансоутримувачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.», як орендарем, був укладений Договір № 6 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат на сплату податку на землю (далі Договір про відшкодування витрат № 6), відповідно до предмету якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію нежитлових приміщень, що знаходяться в адміністративній будівлі (реєстровий №25878206.1.АААЛГ090), яка розташована за адресою: 54029, м.Миколаїв, вул.Г.Петрової, 2А (надалі за текстом будівля), а Орендар бере участь у відшкодуванні витрат Балансоутримувача пропорційно до займаної ним на підставі Договору №РОФ-1592 від 04.08.2017 площі та кількості працівників (користувачів), якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором.

З п. 4.1 Договору про відшкодування витрат № 6 вбачається, що Договір діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна № РОФ-1592 від 04.08.2017р. Зміни та доповнення до договору вносяться за взаємною згодою та оформляються додатковими угодами до Договору.

Договір підписано та скріплено печатками орендаря і балансоутримувача.

У зв`язку з неналежним виконанням орендарем (відповідачем) умов Договору № РОФ-1592 від 04.08.2017 та Договору № 6 від 21.09.2017, виникла заборгованість останнього перед балансоутримувачем (позивачем) з орендної плати та відшкодування витрат по сплаті податку на землю та штрафних санкцій, інфляційних втрат, процентів річних за період з серпня 2019 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.08.2020 по справі № 915/638/20 (рішення суду набрало законної сили 01.09.2020) було задоволено позов балансоутримувача до орендаря, стягнуто з останнього заборгованість з орендної плати та відшкодування витрат по сплаті податку за землю за період з серпня 2019 року по березень 2020 року, а також пеню, штраф, інфляційні втрати та три проценти річних за порушення зобов`язань за договорами.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.07.2021 по справі № 915/582/21 (рішення суду набрало законної сили 03.08.2021) було задоволено позов балансоутримувача до орендаря, стягнуто з останнього заборгованість з орендної плати та відшкодування витрат по сплаті податку за землю за період з квітня 2020 року по березень 2021 року, а також пеню, штраф, інфляційні втрати та три проценти річних за порушення зобов`язань за договорами.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2021 по справі № 915/468/21 (рішення суду набрало законної сили 26.08.2021) було розірвано Договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 319,8 кв.м. цокольного та першого поверхів адміністративної будівлі (реєстровий № 25878206.1.ААААЛГ090), розташованих по вул. Галини Петрової, 2-А, в м. Миколаєві, укладений 04.08.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ «В.Т.Б.» за № РОФ-1592.

З урахуванням наведеного, суд відмічає, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, Договір № РОФ-1592 від 04.08.2017 є розірваним між сторонами з 26.08.2021.

За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, майно, отримане в оренду на підставі Договору № РОФ-1592 від 04.08.2017 відповідачем позивачу до дати набрання законної сили рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2021 по справі № 915/468/21 не поверталося.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування витрат по сплаті податку на землю за квітень-серпень 2021 року, а також пені, штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеними між сторонами договорами.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір № РОФ-1592 від 04.08.2017 оренди державного нерухомого майна з додатками до нього;

- Договір № 6 від 21.09.2017 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат на сплату податку на землю з додатковою угодою до нього;

- свідоцтво про право власності на нежитловий будинок № 940 від 29.12.2000;

- державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 08.09.2004;

- рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.08.2020 по справі № 915/638/20, від 05.07.2021 по справі № 915/582/21, від 22.07.2021 по справі № 915/468/21;

- рахунки-фактури (№ СФ-034 від 30.04.2021, № СФ-042 від 31.05.2021, № СФ-043 від 30.06.2021, № СФ-044 від 30.07.2021, № СФ-045 від 31.08.2021);

- платіжні доручення про сплату позивачем податку на землю (№ 332 від 22.04.2021, № 438 від 21.05.2021, № 565 від 02.07.2021, № 607 від 22.07.2021, № 704 від 19.08.2021).

Відповідач, як було зазначено вище, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про оренду, зокрема Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до змісту ч.ч. 1 та 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Матеріали справи свідчать про таке.

1) На виконання умов Договору оренди № РОФ-1592 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.», як орендарем, 04.08.2017 оформлено, підписано та скріплено печатками обох сторін Акт приймання-передачі, з якого вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 319.8 кв.м. цокольного та першого поверхів адміністративної будівлі, розташоване за адресою: вул. Галини Петрової. 2-А, м. Миколаїв, що перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.05.2017 року і становить за незалежною оцінкою 1176490 грн.

Сторонами у Договорі оренди № РОФ-1592 було погоджено, зокрема, такі умови щодо сплати орендних платежів:

- орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2017) 5976,57 грн (п. 3.1);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний; місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною Службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та Балансоутримувачу (п. 3.6).

З урахуванням наведеного, за спірний період (з квітня по серпень 2021 року) відповідач (орендар) повинен був сплатити позивачу (балансоутримувачу) орендні платежі на загальну суму 11534,76 грн, у тому числі:

- за квітень 2021 року 2372,52 грн;

- за травень 2021 року 2403,36 грн;

- за червень 2021 року 2408,17 грн;

- за липень 2021 року 2410,58 грн;

- за серпень 2021 року 1940,13 грн.

За даними позивача, відповідач орендних платежів за вказаний період не здійснював. Під час розгляду справи вищенаведених розрахунків розміру орендної плати не спростував і не заперечив.

2) У Договорі про відшкодування витрат № 6 сторони погодили, зокрема, такі умови щодо здійснення оплат:

- орендар зобов`язаний у п`ятнадцятиденний термін після закінчення розрахункового місяця сплатити рахунки, пред`явлені Балансоутримувачем (п. 3.1);

- сторони прийшли до згоди розподілили витрати на утримання, відшкодування комунальних послуг, податку на землю, пов`язаних з орендою нежитлового приміщення площею 319,8 м2 на підставі договору №РОФ-1592 від 04.08.2017 (надалі за текстом орендоване приміщення), що використовуються орендарем у будівлі, яка розташована за адресою: 54029, м. Миколаїв, вул. Г.Петрової, 2а (надалі за текстом будівля), наступним чином: … податок на землю відшкодовується відповідно до займаної площі: загальна площа будівлі 3511,7 м2; загальна площа орендованого приміщення 319,8 м2; розмір відшкодування орендарем 9,1 % (п. 5.1.5).

На виконання умов Договору про відшкодування витрат № 6 позивач виставляв відповідачу для оплати рахунки-фактури щодо відшкодування витрат по сплаті податку на землю (за період з квітня по серпень 2021 року) на загальну суму 1120,72 грн:

- № СФ-034 від 30.04.2021 на суму 233,17 грн;

- № СФ-042 від 31.05.2021 на суму 233,17 грн;

- № СФ-043 від 30.06.2021 на суму 233,17 грн;

- № СФ-044 від 30.07.2021 на суму 233,17 грн;

- № СФ-045 від 31.08.2021 на суму 188,04 грн.

Понесення позивачем витрат по сплаті податку на землю підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (№ 332 від 22.04.2021, № 438 від 21.05.2021, № 565 від 02.07.2021, № 607 від 22.07.2021, № 704 від 19.08.2021).

За даними позивача, відповідач оплат за виставленими рахунками не здійснював.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повного та своєчасного виконання зобов`язань за договором оренди закон покладає на орендаря.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями.

Водночас, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушено умови Договору оренди № РОФ-1592 та Договору про відшкодування витрат № 6 в частині повноти та своєчасності розрахунків з балансоутримувачем (позивачем), в зв`язку з чим останній цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості за Договором оренди № РОФ-1592 та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 11534,76 грн зазначено вірно.

Також судом перевірено розрахунок основної заборгованості за Договором про відшкодування витрат № 6 та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 1120,72 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені повністю та підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

1. За Договором оренди № РОФ-1592:

а) пеню за прострочення орендної плати в загальному розмірі 827,87 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 16.05.2021 по 15.11.2021 на суму 191,30 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 16.06.2021 по 15.12.2021 на суму 197,13 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 16.07.2021 по 31.12.2021 на суму 186,85 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 16.08.2021 по 31.12.2021 на суму 154,73 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 на суму 97,86 грн.

б) штраф за прострочення орендної плати в загальному розмірі 346,05 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. на суму 71,18 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. на суму 72,10 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. на суму 72,25 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. на суму 72,32 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. на суму 58,20 грн.

в) інфляційні втрати за прострочення орендної плати на загальну суму 339,17 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 01.05.2021 по 30.11.2021 на суму 78,29 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 на суму 72,10 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 01.07.2021 по 30.11.2021 на суму 67,43 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 01.08.2021 по 30.11.2021 на суму 65,09 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 01.09.2021 по 30.11.2021 на суму 56,26 грн.

г) 3 % річних за прострочення орендної плати в загальному розмірі 162,01 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 16.05.2021 по 31.12.2021 на суму 44,85 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 16.06.2021 по 31.12.2021 на суму 39,31 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 16.07.2021 по 31.12.2021 на суму 33,45 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 16.08.2021 по 31.12.2021 на суму 27,34 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 на суму 17,06 грн.

2. За Договором про відшкодування витрат № 6:

а) пеню за прострочення відшкодування витрат по сплаті податку за землю в загальному розмірі 191,74 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 16.05.2021 по 31.12.2021 на суму 53,63 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 16.06.2021 по 31.12.2021 на суму 46,40 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 16.07.2021 по 31.12.2021 на суму 39,41 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 16.08.2021 по 31.12.2021 на суму 32,18 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 на суму 20,12 грн.

б) штраф за прострочення відшкодування витрат по сплаті податку за землю в загальному розмірі 78,44 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. на суму 16,32 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. на суму 16,32 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. на суму 16,32 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. на суму 16,32 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. на суму 16,32 грн.

в) інфляційні втрати за прострочення відшкодування витрат по сплаті податку за землю на загальну суму 32,97 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 01.05.2021 по 30.11.2021 на суму 7,69 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 на суму 7,00 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 01.07.2021 по 30.11.2021 на суму 6,53 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 01.08.2021 по 30.11.2021 на суму 6,30 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 01.09.2021 по 30.11.2021 на суму 5,45 грн.

г) 3 % річних за прострочення відшкодування витрат по сплаті податку за землю в загальному розмірі 15,75 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 16.05.2021 по 31.12.2021 на суму 4,41 грн;

- за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 16.06.2021 по 31.12.2021 на суму 3,81 грн;

- за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 16.07.2021 по 31.12.2021 на суму 3,24 грн;

- за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 16.08.2021 по 31.12.2021 на суму 2,64 грн;

- за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 на суму 1,65 грн.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 3.7-3.8 Договору оренди № РОФ-1592 орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

За змістом п. 3.2 Договору про відшкодування витрат № 6 у випадку прострочення сплати пред`явлених рахунків, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка суми заборгованості за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Отже, на підставі ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України та відповідних умов Договорів позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Судом перевірено розрахунок штрафу, заявленого позивачем до стягнення, за обома договорами та встановлено, що відповідні нарахування проведено вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розрахунок пені за Договором оренди № РОФ-1592 позивачем також здійснено вірно, що також свідчить про обґрунтованість заявлених вимог в означеній частині.

Водночас, перевіривши розрахунок пені за Договором про відшкодування витрат № 6, суд встановив, що при здійсненні відповідних розрахунків за зобов`язаннями квітня та травня 2021 року позивач не взяв до уваги приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми ipLex та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені Договором про відшкодування витрат № 6 за період визначений позивачем є 177,28 грн, у тому числі: - за зобов`язаннями квітня 2021р. за період з 16.05.2021 по 15.11.2021 на суму 42,90 грн; - за зобов`язаннями травня 2021р. за період з 16.06.2021 по 15.12.2021 на суму 42,67 грн; - за зобов`язаннями червня 2021р. за період з 16.07.2021 по 31.12.2021 на суму 39,41 грн; - за зобов`язаннями липня 2021р. за період з 16.08.2021 по 31.12.2021 на суму 32,18 грн; - за зобов`язаннями серпня 2021р. за період з 16.09.2021 по 31.12.2021 на суму 20,12 грн.

З огляду на вказане, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені за Договором про відшкодування витрат № 6 в сумі 14,46 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, заявлених позивачем до стягнення, за обома договорами та встановлено, що відповідні нарахування проведено вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2 267,76 грн ((14 635,02 / 14 649,48) * 2270,00 = 2 267,76) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» (54028, м. Миколаїв, вул. 1 Лінія, буд. 34-А, кв. 68; ідентифікаційний код 41037990) на користь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; ідентифікаційний код 25878206) заборгованість в сумі 14 635,02 грн, у тому числі:

- за договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1592 від 04.08.2017 11534,76 грн заборгованості з орендної плати; 827,87 грн пені; 346,05 грн штрафу; 339,17 грн інфляційних втрат; 162,01 грн три проценти річних,

- за договором про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат на сплату податку на землю від 21.09.2017 № 6 1120,72 грн заборгованості з відшкодування витрат по сплаті податку на землю; 177,28 грн пені; 78,44 грн штрафу; 32,97 грн інфляційних втрат; 15,75 грн три проценти річних,

а також 2267,76 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача 14,46 грн пені за договором про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат на сплату податку на землю від 21.09.2017 № 6 відмовити позивачу.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Служба автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2А; ідентифікаційний код 25878206);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «В.Т.Б.» (54028, м. Миколаїв, вул. 1 Лінія, буд. 34-А, кв. 68; ідентифікаційний код 41037990);

Повне рішення складено та підписано судом 11.08.2022.

Суддя О.Г. Смородінова