РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2022Справа № 910/НОМЕР_1/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФОРТ"

65089, Одеська обл., м. Одеса, вул. Вільямса академіка, будинок 59-Е, кімната 11-А

про стягнення штрафу в розмірі 262 073,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕФОРТ" (далі - відповідач) про стягнення штрафу за порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження в розмірі 262 073,25 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/3078/22 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.06.2022 Товариство подало відзив на позовну заяву, в якому останнє заперечувало проти задоволення позовних вимог, оскільки, на думку відповідача, про зміну свого місцезнаходження Товариство повідомило позивача своєчасно.

29.06.2022 через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Військової частини надійшла відповідь на відзив, в якій остання навела свої аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві доводів.

13.07.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

22.07.2022 позивачем подано письмові пояснення.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

29.06.2021 укладено договір № 43/B33-2021 між Військовою частиною та Товариством укладено договір, за умовами якого відповідач зобов`язався у визначені даним правочином строки поставити позивачу якісні товари, зазначені у специфікації, яка є його невід`ємною частиною, а позивач - прийняти та оплатити поставлений товар.

Пунктом 1.2. розділу 1. Договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару Олія соняшникова рафінована (за кодом ДК 021:2015 - 15410000-5 - Сирі олії та тваринні і рослинні жири) (далі - Товар). Кількість Товару за Договором - 70 000 кг.

Пунктом 4.1. розділу 4 Договору сторони узгодили між собою, що його ціна складає 4368000 грн., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 728 000 грн.

Пунктом 11.1. розділу 11 Договору було визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

Додатковою угодою № 4 від 12.01.2022 до Договору сторонами було збільшено загальну ціну Договору, яка складає 5 241 465,22 грн.

Додатковою угодою №5 від 18.02.2022 до Договору визначену ціну Договору у розмірі 5 241 350,00 грн.

Відповідно до умов підпункту 12.5.1. пункту 12.5. розділу 12 Договору сторони узгодили між собою, що у разі зміни свого місцезнаходження Відповідач зобов`язаний в строк до 5 (п`яти) календарних днів з дати такої зміни, письмово повідомити Позивача листом, підписаним Відповідачем або представником Відповідача (який діє на підставі довіреності чи іншого належного документа, що посвідчує повноваження цієї особи) скріпленим власною печаткою (за наявністю). Такий лист надсилається Позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення.

Відповідно до пункту 12.12. розділу 12 Договору усі повідомлення, будь-яке листування за цим Договором будуть вважатися оформленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа кур`єром).

Разом з тим, умовами підпункту 12.12.1. пункту 12.12. розділу 12 Договору сторони узгодили між собою застереження, що у будь-якому разі Позивач вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа (повідомлення), а Відповідач вважається повідомленим з моменту проставлення на копії документа (лист, заявка тощо) будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання Відповідачем (представником Відповідача) або через 3 (три) робочих дні з наступного дня, коли поштові відправлення (кореспонденція) були здані Позивачем до відділення поштового зв`язку.

Однак, звертаючись до суду із позовом Позивач вказує, що Відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язання щодо повідомлення Позивача про зміну свого місцезнаходження у строк, який визначений умовами підпункту 12.5.1. пункту 12.5. розділу 12 Договору, з урахуванням застереження, узгодженого сторонами у підпункті 12.12.1. пункту 12.12. розділу 12 Договору, за наступних обставин.

01.04.2022 за вхідним реєстраційним індексом № 41 до Позивача надійшов лист Відповідача від 24.02.2022 № 2402-22-1, переданий до відділення поштового зв`язку № 14 м. Полтава лише 24.03.2022, що підтверджується відбитком календарного штемпеля в описі вкладення в цінний лист з штрихкодовим ідентифікатором № 798, за змістом його Відповідач повідомив Позивача про зміну з 21.02.2022 свого місцезнаходження з адреси: 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Греківська, 5 на адресу: 65089 Одеська область, м. Одеса, вул. Вільямса академіка, 59-Е, кім. 11-А.

На підтвердження вказаних обставин разом з листом Відповідачем надано належним чином засвідчену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 34, сформовану 21.02.2022 о 15 год. 40 хв., зі змісту якої вбачається, що запис № 006001089 про зміну місцезнаходження Відповідача здійснено 18.02.2022.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 2 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 8.1. розділу 8 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими чинними нормативно-правовими актами України та цим Договором.

Так, підпунктом 8.4.3 пункту 8.4. розділу 8 Договору сторони узгодили між собою, що за кожне порушення Відповідачем строків повідомлення Позивача про зміну свого місцезнаходження Відповідач сплачує на користь Позивача штраф у розмірі 5% ціни Договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язання за цим Договором. Відповідач звільняється від відповідальності якщо доведе, що затримка неналежного повідомлення про зміну свого місцезнаходження відбулась через обставини непереборної сили.

Судом встановлено, що 18.02.2022 відповідач змінив свою адресу місцезнаходження: 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Греківська, 5 на нову адресу: 65089 Одеська область, м. Одеса, вул. Вільямса академіка, 59-Е, кім. 11-А.

Даний юридичний факт визнається відповідачем та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до підпункту 12.5.1. пункту 12. та пункту 12.13. вказаної угоди у разі зміни свого місцезнаходження відповідач зобов`язаний в строк до п`яти календарних днів з дати такої зміни письмово повідомити Військову частину листом, підписаним відповідачем або його представником, який діє на підставі довіреності чи іншого належного документа, що посвідчує повноваження представника, скріпленим власною печаткою у разі наявності. Такий лист надсилається позивачу рекомендованим листом із повідомленням про врученням чи цінним листом з описом вкладення. Усі повідомлення, будь-яке листування за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендованим листом, цінним листом з описом вкладень, передача листа кур`єром).

Частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Суд погоджується із твердженням Позивача, котре жодними належним та допустимими доказами Відповідачем не спростовано, що у період часу з 19.02.2022 по 23.02.2022 у Відповідача були відсутні жодні об`єктивні перешкоди (згідно умов підпункту 8.4.3 розділу 8 Договору - обставини непереборної сили), які б зумовили затримку такого повідомлення.

Пунктом 9.1. розділу 9 Договору «Обставини неперборної сили (форс-мажор) передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Тобто що з 19.02.2022 почався перебіг строку для вчинення Відповідачем дії щодо повідомлення Позивача про зміну свого місцезнаходження, а останній день строку припадав на 23.02.2022. Обставини непереборної сили, які б зумовили затримку повідомлення щодо зміни місцезнаходження, у Відповідача не виникали.

Таким чином, останнім днем для належного повідомлення позивача було 23.02.2022 року.

У той же час, відповідно до умов підпункту 12.13.1. вказаної угоди позивач у будь-якому разі вважається повідомленим з моменту фактичного отримання відповідного листа (повідомлення) відповідача про зміну його місцезнаходження.

Оскільки відповідачем не доведено належними доказами факт своєчасного повідомлення позивача про зміну адреси свого місцезнаходження, суд дійшов висновку про те, що заявлена Військовою частиною вимога про стягнення з Товариства штрафу згідно з пунктом 8.4.3. договору є обґрунтованою.

Заперечення відповідача проти задоволення позову є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах даної справи доказами.

У той же час суд не погоджується з поданим позивачем розрахунком суми штрафу, оскільки факт вказаного правопорушення відбувся після укладання додаткової угоди від 18.02.2022 № 5, а тому штраф слід розраховувати від ціни договору, яка з 18.02.2022 становить 5 241 350,00 грн.

Таким чином, обґрунтованою сумою штрафу є 262 067,50 грн (5 241 350,00 х 5 : 100).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

За таких обставин позов Військової частини підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сефторг" (65089, місто Одеса, вулиця Вільямса академіка, будинок 59-Е, кімната 11-А; ідентифікаційний код 43717455) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 262 067,50 грн. штрафу та 3931,01 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов