ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2022 р. Справа№ 910/3999/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши в письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022

у справі №910/3999/22 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ»

про стягнення 165 400,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» (далі, позивач або ТОВ «ГАЗ.УА») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ» (далі - відповідач, ТОВ «ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ») про стягнення коштів у сумі 165 400,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 на підставі статей 27, 31 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ» про стягнення 165 400,00 грн разом з доданими до неї документами передано за встановленою підсудністю на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області .

Суд дійшов висновку, що спір має розглядатися Господарським судом Дніпропетровської області, оскільки місцезнаходженням відповідача є: Україна, 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця 8 Березня, будинок 23. При цьому суд відхилив доводи позивача про те, що оскільки пунктом 14.2. Договору передбачено місце виконання місто Київ, то згідно приписів частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позивач мав право обрати, куди пред`явити позов: до Господарського суду Дніпропетровської області чи до Господарського суду міста Києва.

Місцевий господарський суд із даного приводу вказав, що предметом позову у даному спорі визначено стягнення грошових сум у зв`язку із порушенням або неналежним виконанням відповідачем умов наведеного договору, у той час як зі змісту Договору не вбачається особливостей, зокрема в частині місця стягнення з відповідача грошових коштів. Сплата грошових коштів не містить прив`язки до певного конкретного місця, в тому числі і до місця виконання Договору.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, 10.06.2022 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 та постановити нове рішення, відповідно до якого направити справу №910/3999/22 до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку із тим, що прийнята судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що сторони фактично у пункті 14.2. Договору №74 визначили місце виконання договору та встановили це в договорі.

Скаржник наголошує, що з аналізу змісту Договору №74 вбачається, що на позивача не покладено обов`язку транспортування газу до відповідача, позивач не стягує плату з відповідача за транспортування та/або розподіл природного газу, скаржником не здійснюється фактична передача природного газу відповідачу. Приймання-передача газу відбувається між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем. Договір №74 в розумінні статті 714 Цивільного кодексу України є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, до якого застосовуються загальні умови договору купівлі-продажу. Оскільки не можна визначити фізичне місце передання газу від позивача оператору Газотранспортної системи та/або оператору газорозподільної системи в загальній газотранспортній системі України і в договорі обов`язку доставити газ саме позивачем не ставилось, то в силу приписів статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок позивача виконати своє зобов`язання по постачанню газу скінчилось переданням газу оператору Газорозподільної мережі/газотранспортної системи, місце передання якого не визначено Договором №74 та законодавством України, тому сторони і визначили, що місце виконання договору - це місто Київ, де знаходиться позивач і саме в місті Києві позивач за допомогою програмного забезпечення зазначає, хто відбирає природній газ, що належить скаржнику з газотранспортної системи України, а вже транспортуванням природного газу до відповідача займаються треті особи, які і відповідають за збереженість газу та передачу газу відповідачу, про що і складають відповідний акт приймання-передачі природного газу з відповідачем.

Також скаржник наголошує, що місцезнаходженням постачальника (скаржника) є Україна, місто Київ, вулиця Олексія Терьохіна, 8а, поштовий індекс 04080. Поточний рахунок скаржника згідно розділу Договору №74 «Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін» в ПАТ «КБ Акордбанк». Місце знаходження банку ПАТ «КБ Акордбанк»: Україна, місто Київ, вулиця Стеценко, будинок 6 . Скаржник зазначає, що йому невідомо, де фізично знаходиться сервер банку, на якому розміщений віртуальний рахунок скаржника, але Національний банк України знаходиться в місті Києві. Договір не передбачає передання готівкових коштів та оплату вартості через касу, тому сторони і визначили місце виконання договору саме місто Київ.

Зазначене, на думку скаржника, свідчить про те, що позов у даній справі скаржником подано до Господарського суду міста Києва з дотриманням правил підсудності і, як наслідок, у місцевого господарського суду були відсутні підстави для передання його на розгляд до іншого суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» у справі №910/3999/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3999/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

27.06.2022 матеріали справи №910/3999/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про направлення справи за підсудністю, розгляд якої, з огляду на положення частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється апеляційним судом без повідомлення учасників справи, роз`яснено відповідачу у справі право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом семи днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 13.07.2022.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (в електронному вигляді ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 ТОВ «ГАЗ.УА» отримало в електронному кабінеті у системі «Електронний суд», відповідачу було надіслане повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 про відкриття провадження у справі, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, на його електронну адресу, зазначену в матеріалах справи (), що підтверджується роздруківкою електронного листування), закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшов висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

Положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому, визначення предмета або підстав позову є процесуальним правом виключно позивача, передбаченим статтею 46 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

01.12.2021 між ТОВ «ГАЗ.УА» (постачальник) та ТОВ «ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ» було укладено Договір №74 постачання природного газу (далі, Договір), згідно пункту 2.1. якого постачальник зобов`язується на умовах, визначених цим договором, постачати споживачу необхідні (визначені в додатку №1 до договору) та підтверджені у відповідний період постачання обсяги природного газу, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, ТОВ «ГАЗ.УА» визначило предметом позову матеріально-правову вимогу про стягнення коштів у сумі 165 400,00 грн, які є частиною суми у розмірі 2 316 000,00 грн, яку відповідач був зобов`язаний сплатити станом на 30.05.2022 за газ, отриманий згідно Договору у травні 2022 року.

Підставою позову ТОВ «ГАЗ.УА» визначило порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору постачання природного газу №74 від 01.12.2021 у частині здійснення оплати.

За загальним правилом відповідно до частин 1, 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас, згідно частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відтак, нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно частини 1 статті 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що у пункті 14.2. Договору, на який посилається позивач звертаючись до Господарського суду міста Києва із позовом у даній справі, сторони погодили, що «Кожна сторона гарантує, що має відповідні повноваження для підписання і виконання цього Договору. Місце виконання даного Договору - місто Київ».

Отже сторони, керуючись вільним волевиявленням щодо визначення договірних умов, зокрема, щодо визначення місця виконання зобов`язань, встановили у ньому місце виконання - місто Київ, що, виходячи зі змісту частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, надало позивачу право вибору господарського суду, якому підсудний даний спір (за місцем реєстрації відповідача (Господарський суд Дніпропетровської області) або за місцем виконання договору (Господарський суд міста Києва)).

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що даний спір не пов`язаний з місцем виконання Договору, оскільки предметом даного спору є стягнення грошових коштів (частини суми, яку відповідач був зобов`язаний сплатити станом на 30.05.2022 за газ у травні 2022), а не фактичне виконання зобов`язань за Договором (постачання природного газу) колегія суддів зазначає, що норма частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України сформульована законодавцем так, що позивач має право обрати підсудність спору не лише у випадку виникнення спору на підставі договору, виконувати який через його особливість можна тільки в певному місці, а й у випадку, коли сторони самі визначили місце його виконання.

Вимоги частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України є вичерпними, жодних інших вимог для визначення підсудності за вибором позивача, у тому числі заявлення позовних вимог, безпосередньо пов`язаних з фактичним місцем виконання цього договору, зокрема, грошового зобов`язання, господарське процесуальне законодавство не встановлює.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У силу вимог частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. В рішенні у справі «Zand v. Austria» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

За вищенаведених обставин у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 як такої, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, задоволення апеляційної скарги позивача та направлення справи до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом даної апеляційної скарги, виходячи зі змісту норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути здійснений за результатами розгляду справи по суті згідно із загальними правилами вказаної статті.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.

Разом з цим, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду до зазначено переліку не відноситься, дана постанова є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 280, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ.УА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у справі №910/3999/22 скасувати.

Справу №910/3999/22 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка