ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Дніпро Справа № 904/8588/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Новікова Р.Г.) від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Григор`єва Максима Леонідовича м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 87 250 грн., штрафу в розмірі 17 450 грн., пені в розмірі 6 058 грн. 55 коп., 3% річних в розмірі 1 149 грн. 08 коп., інфляційної складової в розмірі 2 283 грн. 94 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021р. Фізична особа-підприємець Григор`єв Максим Леонідович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича про стягнення суми боргу в розмірі 87 250 грн., штрафу в розмірі 17 450 грн., пені в розмірі 6 058 грн. 55 коп., 3 % річних в розмірі 1 149 грн. 08 коп., інфляційної складової в розмірі 2 283 грн. 94 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару на підставі договору поставки № 102-21 від 07.04.2021.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21:

- позовні вимоги задоволено частково;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на користь Фізичної особи-підприємця Григор`єва Максима Леонідовича суму боргу в розмірі 87 250 грн., штраф в розмірі 17 450 грн., пеню в розмірі 6 021 грн. 91 коп., 3% річних в розмірі 1 141 грн. 91коп., інфляційну складову в розмірі 2 283 грн. 94 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 269 грн. 13 коп.;

- у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 36 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 07 грн. 17 коп. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Фізична особа-підприємець Левченко Станіслав Олексійович, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не були з`ясувані обставин справи щодо непідписання з боку відповідача документів, поданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, зокрема договору поставки, який за твердженням апелянта є неукладеним. Як наслідок відсутності укладеного між сторонами договору поставки, апелянт наполягає на відсутності самої поставки товару, та як наслідок вважає безпідставним рішення суду в частині стягнення з нього суми боргу, штрафу, пені, 3% річних, інфляційної складової та витрат зі сплати судового збору.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано до Центрального апеляційного господарського суду три клопотання:

1. Клопотання про витребування доказів, у відповідності до якого апелянт просить (мовою оригіналу): "витребувати у позивача для долучення до матеріалів справи оригінали договору поставки № 102-21 від 07.04.2021 на підставі заявок відповідача від 12.04.2021, від 14.04.2021 згідно з видатковими накладними № 5 від 12.04.2021, № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортними накладними 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021, 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностями № 96 від 12.04.2021, № 97 від 12.04.2021";

2. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, у відповідності до якого апелянт просить:

- призначити проведення судової почеркознавчої експертизи підпису відповідача фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на договорі поставки № 102-21 від 07.04.2021, на заявці відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, на видаткових накладних № 5 від 12.04.2021, № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021, 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021, № 97 від 12.04.2021;

- поставити на вирішення експерту наступні питання: чи виконано підпис на договорі поставки № 102-21 від 07.04.2021, на заявці відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, на видаткових накладних № 5 від 12.04.2021, № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021, 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021, № 97 від 12.04.2021 відповідачем - фізичною особою-підприємцем Левченко Станіславом Олексійовичем?

- проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

3. Клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, у відповідності до якого апелянт просить:

- призначити проведення судової технічної експертизи документів: договору поставки № 102-21 від 07.04.2021, заявок відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, видаткових накладних № 5 від 12.04.2021, № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021, 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021, № 97 від 12.04.2021;

- поставити на вирішення експерту наступні питання:

1) яким чином виконаний підпис від імені особи Левченка Станіслава Олексійовича у договорі поставки № 102-21 від 07.04.2021, заявках відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, на видаткових накладних № 5 від 12.04.2021 та № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021 та 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021 та № 97 від 12.04.2021 (за допомогою технічних засобів чи писальним приладом)?

2) яким чином нанесений відтиск печатки фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на договорі поставки № 102-21 від 07.04.2021, заявках відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, на видаткових накладних № 5 від 12.04.2021 та № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021 та 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021 та № 97 від 12.04.2021?

3) який спосіб нанесення відтиску печатки особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича був використаний при виготовлені договору поставки № 102-21 від 07.04.2021, заявок відповідача від 12.04.2021 та від 14.04.2021, видаткових накладних № 5 від 12.04.2021 та № 6 від 14.04.2021, товарно-транспортних накладних 21 МЛ-№1204 від 12.04.2021 та 21 МЛ-№1404 від 14.04.2021, довіреностях № 96 від 12.04.2021 та № 97 від 12.04.2021?

- проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022р., у складі колегії суддів: головуючий суддя Чередко А.Є., судді Мороз В.Ф., Коваль Л.А., поновлено Фізичній особи-підприємцю Левченку Станіславу Олексійовичу строк подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фізична особа-підприємець Григор`єв Максим Леонідович не скористався своїм правом та не надав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2022р. у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів Мороза В.Ф. та Коваль Л.А., та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2022р., апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючий суддя - Чередко А.Є., судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача: про витребування доказів, про призначення почеркознавчої експертизи та про призначення судової технічної експертизи документів, дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 1. ст. 81 ГПК України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 194 ГПК України встановлено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

В силу приписів ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Окрім цього, відповідно до п. п. 6-7 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомлені сторони про всі обставини справи, які їм відомі; чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що право учасника судового процесу на звернення до суду із тим або іншим клопотанням повинно бути реалізоване з дотриманням положень процесуального законодавства, зокрема, щодо строків такого звернення, оскільки в іншому випадку суд залишає подане клопотання без розгляду. При цьому, суд може задовольнити відповідне клопотання, подане учасником судового процесу з порушенням встановлених строків, якщо особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2021 позовна заява Фізичної особи-підприємця Григор`єва Максима Леонідовича прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/8588/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами в справі.

Відповідно до вказаної ухвали відповідачу запропоновано у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 819 ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2021 отримана відповідачем 16.11.2021, про що свідчить підпис відповідача на зазначеному повідомленні.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ані протягом встановленого строку, ані взагалі протягом розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем не подано до суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких заяв чи клопотань, зокрема про витребування доказів чи призначення експертизи.

При цьому, відповідачем в клопотаннях про витребування доказів та призначення експертиз не наведено будь-яких доводів щодо існування причин пропуску строку для звернення до суду із відповідними клопотаннями, з приводу чого колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заявлених клопотань відповідача про витребування доказів, про призначення почеркознавчої експертизи та про призначення судової технічної експертизи документів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між фізичною особою-підприємцем Григор`євим Максимом Леонідовичем (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Левченко Станіславом Олексійовичем (покупець) укладений договір поставки № 102-21 від 07.04.2021 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору постачальник зобов`язаний поставити в обумовлені терміни і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити товар, що поставляється йому у рамках даного договору. Найменування, ціна, асортимент, кількість і якість, умови оплати, базис поставки товару визначаються в видаткових накладних то/або специфікаціях на кожну поставку партії товару.

Ціна товару встановлюється за угодою сторін і відображається в накладних та/або специфікаціях (пункт 3.1 договору).

Згідно пункту 3.3 договору розрахунки за товар, що поставляється за даним договором проводяться протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару, якщо іншого сторони не погодять у специфікації на відповідну партію товару.

Пунктом 4.2 договору визначено, що датою приймання та поставки партії товару вважається дата підписання відповідної видаткової накладної уповноваженим представником покупця.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі порушення грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення за період з моменту порушення зобов`язання до повного його виконання та штраф.

За приписами пункту 5.3 договору у разі прострочення оплати за поставлений товар більше ніж на 5 днів покупець додатково, окрім пені, передбаченої пунктом 5.2 договору, сплачує постачальникові штраф у розмірі 5 % від вартості поставленого товару, у разі прострочення оплати за поставлений товар більше ніж на 10 днів - штраф у розмірі 10 %, у разі прострочення оплати за поставлений товар більш ніж на 20 днів - штраф у розмірі 20 %.

Згідно пункту 7.4 договору, він набирає сили з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2021.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 87 250 грн., що підтверджується видатковими накладними № 5 від 12.04.2021 на суму 10 250 грн., № 6 від 14.04.2021 на суму 77 000 грн.

З огляду на положення пункту 3.3 договору, відповідач був зобов`язаний сплатити товар, отриманий згідно видаткової накладної № 5 від 12.04.2021 в строк до 12.05.2021 (включно); згідно видаткової накладної № 6 від 14.04.2021 до 14.05.2021 (включно).

Докази оплати відповідачем суми боргу у розмірі 87 250 грн. в матеріалах справи відсутні. Строк оплати вказаної суми є таким, що настав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 87 250 грн., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статті 525, 526 Цивільного кодексу України та стаття 193 Господарського кодексу України містять загальні умови виконання зобов`язання, у відповідності до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відносини, що склалися між сторонами даного спору виникли з договору, який з своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму та до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, позивачем на підтвердження факту поставки товару відповідачу надано до матеріалів справи, зокрема, договір поставки № 102-21 від 07.04.2021 та видаткові накладні № 5 від 12.04.2021 на суму 10 250 грн. та № 6 від 14.04.2021 на суму 77 000 грн. Відповідачем доказів оплати вказаного товару до матеріалів справи не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджуються обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 87 250 грн.

При цьому, судова колегія відхиляє твердження апелянта про те, що договір поставки № 102-21 від 07.04.202 ним не укаладався, оскільки у відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів того, що договір поставки № 102-21 від 07.04.202 визнаний недійсним в судовому порядку, у судової колегії відсутні підстави вважати обґрунтованими та підтвердженими належними та допустими доказами твердження апелянта про не укладання ним спірного договору поставки.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, крім вимоги про стягнення основної суми боргу, позивач на підставі пункту 5.2 договору нарахував та просив стягнути з відповідача пеню за загальний період з 12.05.2021 по 20.10.2021 в розмірі 6 058 грн. 55 коп., а також на підставі пункту 5.3 договору нарахував та просив стягнути з відповідача штраф в розмірі 17 450 грн., який складається з сум штрафу в розмірі 2 050 грн. та 15 400 грн., нарахованих за порушення строків оплати понад 20 днів.

За результатом зробленого власного розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 6 021 грн. 91 коп. за загальний період з 13.05.2021 по 20.10.2021., а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 36 грн. 64 коп. слід відмовити.

Дослідивши розрахунок штрафу наданий позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства, отже стягненню з відповідача підлягає штраф в розмірі 17 450 грн., з чим також погоджується судова колегія.

Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 2 283 грн. 94 коп. за загальний період з 12.05.2021 по 20.10.2021 та 3 % річних в розмірі 1 149 грн. 08 коп. за загальний період з 12.05.2021 по 20.10.2021.

Дослідивши розрахунок суми інфляційних втрат наданий позивачем, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства, отже, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 2283 грн. 94 коп.

За результатом зробленого власного розрахунку, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що стягненню з відповідача підлягає 3 % річних у розмірі 1 141 грн. 91 коп. за загальний період з 13.05.2021 по 20.10.2021, а у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 07 грн. 17 коп. слід відмовити.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необґрунтованість доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, вважає, що висновки місцевого господарського суду ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, які не спростовані відповідачем, а оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 405,00 грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. у справі № 904/8588/21 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 3 405,00 грн., покласти на Фізичну особу-підприємця Левченка Станіслава Олексійовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд