номер провадження справи 26/43/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2022 Справа № 908/1957/21(910/82/21)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 54, офіс 41А)

до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, )

про розірвання додатку до договору, визнання недійсними окремих частин правочину

в межах справи № 908/1957/21

про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 54, офіс 41А)

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Арбітражний керуючий розпорядник майна ТОВ Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль - Кравченко Р.М., ухвала ГСЗО від 23.07.2021р., у справі № 908/1957/21

Позивачвід ТОВ Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, - адвокат Іванченко А.Ю., ордер серія ЗП № 022880 від 24.01.2022р.; додаткова угода № 9 від 29.06.2021р. до Договору-доручення про надання правової допомоги від 29.06.2021р

Відповідачвід АТ "Укрзалізниця" - адвокат Куць О.В., довіреність № ордер серія АА № 1117412 від 30.06.2021, (в режимі відеоконференції, EasyCon)

Відповідачвід АТ "Укрзалізниця" - адвокат Лапій А.В., ордер серія АА № 1130108 від 11.08.2021р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.01.2021 р. до господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (Позивач) надійшла позовна заява № 64 від 29.12.2020 р. до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Відповідач), в якій викладені наступні позовні вимоги:

- розірвати з 01.12.2020 р. Додаток 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» () та Акціонерним товариством «Українська залізниця» () із погодженим Замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» () на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р.;

- визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме пункти 3.17., 7.2. Додатку 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» () та Акціонерним товариством «Українська залізниця» ();

- визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме Додаток 1-2 «Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99- 40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» () та Акціонерним товариством «Українська залізниця» ();

- визнати недійсними окремі частини правочину (господарської угоди), а саме: пункт 3.2. Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» () та Акціонерним товариством «Українська залізниця» ().

Позовні вимоги обґрунтовані систематичною зміною Відповідачем в односторонньому порядку розміру базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізниказа Договором приєднання без зміни ставки плати за Додатком 1-8, чим поставив Позивача у невигідне економічне становище та зумовив виникнення обставин неможливості подальшого виконання Позивачем погодженого Відповідачем Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р. Внаслідок цього умови Додатку 1-8 стали обтяжливими для Позивача, через що останній просить його розірвати на підставі ч. 2 ст. 634 Цивільного кодексу України.

Крім того, Позивач просить суд визнати недійсними пункти 3.17, 7.2 Додатку 1-8, Додаток 1-2 «Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів», п. 3.2 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. як такі, що порушують вимоги законодавства про ціноутворення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №910/82/21 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.02.2021 р.

У підготовчому засіданні 03.02.2021 р. судом оголошено перерву на 24.02.2021 р.

19.02.2021 р. через відділ діловодства суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Акціонерне товариство "Українська залізниця" просить суд відмовити у задоволенні позову.

23.02.2021 р. від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.02.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 24.03.2021 р.

04.03.2021 р. через відділ діловодства суду від Позивача надійшла відповідь на відзив.

23.03.2021 р. через відділ діловодства суду від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання призначене на 24.03.2021 р. не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці. Наступне підготовче засідання було призначено на 15.04.2021 р.

У підготовчому засіданні 15.04.2021 р. оголошено перерву на 19.05.2021 р.

15.04.2021 р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про уточнення підстав позову.

17.05.2021 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові докази по справі.

19.05.2021 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2021 р.

19.05.2021 р. через підсистему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.06.2021 р. через відділ діловодства суду від Позивача надійшли додаткові документи по справі.

15.06.2021 р. через відділ діловодства суду від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

15.06.2021 р. через відділ діловодства суду від Відповідача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 16.06.2021 р. оголошено перерву на 01.07.2021 р.

30.06.2021 р. через відділ діловодства суду від Позивача надійшло повідомлення про зміну місцезнаходження.

У судовому засіданні 01.07.2021 р. оголошено перерву на 21.07.2021 р.

16.07.2021 р. через відділ діловодства суду від Позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/82/21 та передачу справи за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

У судовому засіданні 21.07.2021 р. оголошено перерву на 04.08.2021 р.

21.07.2021 р. через відділ діловодства суду від Відповідача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі та передачу справи за підсудністю.

28.07.2021 р. через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшли додаткові документи по справі.

У судове засідання 04.08.2021 р. з`явилися представники сторін, які надали усні пояснення по справі.Представник Позивача просив суд задовольнити клопотання про передачу справи № 910/82/21 за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Представник Відповідача в судовому засіданні 04.08.2021 р. заперечив проти задоволення клопотання Позивача про передачу справи за підсудністю та просив суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 04.08.2021 р. було розглянуто клопотання Позивача про передачу справи № 910/82/21 за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Заявлене Позивачем клопотання обґрунтовано наявністю в провадженні господарського суду Запорізької області справи № 908/1957/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль», а у відповідності до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Провадження у справі №908/1957/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» відкрито ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.07.2021 р.

За результатами розгляду зазначеного клопотання Позивача ухвалою господарського суду міста Києва від 04.08.2021 р. справу № 910/82/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про розірвання Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та визнання недійсним окремих частин правочину передано за підсудністю до господарського суду Запорізької області для розгляду в межах справи № 908/1957/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.10.2021 р. прийнято справу № 910/82/21 до розгляду в межах справи № 908/1957/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль», відкрито провадження з розгляду позовної заяви. Ухвалено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства. Підготовче засідання призначено на 02.11.2021р. о 11:30 год.

До суду 18.10.2021 р. надійшло клопотання Позивача, в якому останній просить витребувати у Відповідача посвідчені копії наступних документів:

1) Протокол правління АТ «Укрзалізниця» про прийняття рішення щодо зменшення ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України (таблиця 1 додатку 1-2 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом): з 05.09.2020 р. - 800,00 грн. за одиницю без ПДВ; з 06.10.2020 р. - 900,00 грн. за одиницю без ПДВ; з 05.11.2020 р. - 1000,00 грн. за одиницю, без ПДВ, а також всіх матеріалів, на підставі яких прийнято таке рішення (документів/матеріалів, що були надані на розгляд правління і технічно та економічно обґрунтовують (техніко-економічне обґрунтування) зміну ставок плати чи містять інші пропозиції або висновки, включаючи аналіз ринку, завдання на дослідження потреби в зміні ставок, тощо).

2) документи, які станом на 24.03.2020 р. засвідчують право (повноваження) представника АТ «Укрзалізниця» - провідного юрисконсульта відділу договорів філії «ЦТЛ» Дорофеєва Р.А., на самостійне (одноосібне) вчинення правочинів та укладення договорів, в тому числі і шляхом підписання та надсилання Повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

3) документи, які станом на 27.08.2020 р. засвідчують право (повноваження) представника АТ «Укрзалізниця» - директора філії «ЦТЛ» Грущенко Д.І., на самостійне (одноосібне) вчинення правочинів та укладення договорів (змін до них), в тому числі і шляхом підписання та надсилання Повідомлення про погодження замовлення на отримання послуги перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.11.2021 р. зазначене клопотання Позивача про витребування доказів задоволено.

До суду перед початком судового засідання 02.11.2021 р. надійшов відзив Відповідача на позовну заяву в якому просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 02.11.2021 р. ухвалено відкласти підготовче засідання на 30.11.2021 р. о 12:15 год., зобов`язано Позивача надати суду відповідь на відзив Відповідача.

26.11.2021 р. до суду надійшла відповідь Позивача на відзив на позовну заяву. 30.11.2021 р. до суду надійшли письмові пояснення Відповідача. Зазначені документи прийнятті судом до розгляду та уваги.

30.11.2021 до суду надійшли письмові пояснення відповідача, які залечені до матеріалів справи.

У судовому засідання 30.11.2021 р. ухвалено продовжити строк розгляду підготовчого засідання на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 20.01.2022 р. о 11:30 год.

У судовому засіданні 20.01.2022 р. оголошено перерву до 15.02.2022 р. о 12:00 год.

12.01.2022 суду Позивачем подано додаткові письмові пояснення по справі та заява про отримання Відповідачем доказів та застосування наслідків неподання Відповідачем доказів.

18.01.2022 від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

До суду 15.02.2022 р. повторно надійшло клопотання Позивача про витребування доказів по справі. Дане клопотання обґрунтоване тим, що Відповідач не повністю виконав вимог ухвали суду від 01.11.2021 р. про витребування доказів.

У судовому засіданні 15.02.2022 р. ухвалено закрити підготовче провадження у справі №908/1957/21 (910/82/21) з розгляду позовної заяви Позивача до Відповідача про розірвання Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, визнання недійсними окремих частин правочину, та призначено справу до розгляду по суті на 15.03.2022 р. о 12:00 год.

Ухвалено витребувати повторно у АТ Укрзалізниця (ідентифікаційний код 40075815) засвідчені належним чином копії наступних документів:

1) Протокол Правління АТ Укрзалізниця про прийняття рішення щодо зменшення ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України (таблиця 1 додатку 1-2 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом): з 05.09.2020 р. - 800,00 грн. за одиницю без ПДВ; з 06.10.2020 р. - 900,00 грн. за одиницю без ПДВ; з 05.11.2020 р. - 1000,00 грн. за одиницю, без ПДВ, а також всіх матеріалів, на підставі яких прийнято таке рішення (документів/матеріалів, що були надані на розгляд правління і технічно та економічно обґрунтовують (техніко-економічне обґрунтування) зміну ставок плати чи містять інші пропозиції або висновки, включаючи аналіз ринку, завдання на дослідження потреби в зміні ставок , тощо).

2) документи, які станом на 24.03.2020 р. засвідчують право (повноваження) представника АТ Укрзалізниця - провідного юрисконсульта відділу договорів філії ЦТЛ Дорофеєва Р.А., на самостійне (одноосібне) вчинення правочинів та укладення договорів, в тому числі і шляхом підписання та надсилання Повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

3) документи, які станом на 27.08.2020 р. засвідчують право (повноваження) представника АТ Укрзалізниця - директора філії ЦТЛ Грущенко Д.І., на самостійне (одноосібне) вчинення правочинів та укладення договорів (змін до них), в тому числі і шляхом підписання та надсилання Повідомлення про погодження замовлення на отримання послуги перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Також запропоновано сторонам надати суду додаткові документальні докази по справі.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.03.2022 р., у зв`язку з введенням воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб розгляд справи відкладено.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.06.2022 р. судове засідання призначено на 12.07.2022 р. о 11:15 год.

До господарського суду Запорізької області (електронною поштою з ЕЦП) 27.06.2022 р. надійшло клопотання від представника Відповідача - АТ «Українська залізниця» адвоката Лапій Аліни, в порядку приписів ст. 197 ГПК України, в якому остання просить забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 12.07.2022 р. об 11-15 год., у справі № 908/1957/21(910/82/21)в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, із застосуванням онлайн сервісу відеозв`язку EasyCon.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.06.2022 р. вказане клопотання представника Відповідача задоволено.

12.07.2022до суду Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю виконати вимоги викладені в ухвалі суду від 15.02.2022.

12.07.2022 Позивачем подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

До суду електронною поштою з ЕЦП 12.07.2022 р. від представника Відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого просить зменшити дані витрати представника Позивача до 0,00 грн.

Стосовно клопотання Відповідача про відкладення судового засідання, то воно залишається судом без задоволення, оскільки у суду достатньо матеріалів для розгляду справи по суті. Ненадання Відповідачем витребуваних судом доказів це говорить лише про його недобросовісність.

У судове засідання 12.07.2022 р. з`явився представник Позивача, представники Відповідача прийняли участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, представники Відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 12.07.2022 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Заслухавши доводи представників сторін, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд установив наступне.

23.03.2020 р. Позивач (Замовник) шляхом накладення електронного цифрового підпису направивВідповідачу (Перевізник) Заяву № 40001366/2020-001 від 23.03.2020 р. про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

24.03.2020 р. Відповідач направив Позивачу Повідомлення № 99-40001366/2020-001, яким засвідчив прийняття від Позивача Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, повідомив про присвоєння Позивачу кодів відправника/одержувача 8186 та платника 8201472 з відкриттям особового рахунку 8201472 (надалі іменується Договір).

Згідно даного Повідомлення код платника 8201472 використовується для ідентифікації договірних відносин між Замовником та Перевізником як номер Договору.

Редакція умов Договору, опублікована АТ «Укрзалізниця» на офіційному веб-сайті http://uz-cargo.com/ 25.02.2020 р.

За умовами Договору:

- п.1.1. предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги;

- п. 1.5. Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги;

- п. 1.10. Договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору

- п. 2.3.2. обов`язком Перевізника є: приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації розміщеної у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів;

п. 2.3.3. обов`язком перевізника є: відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для Замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти Замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються Перевізником в Інформаційному повідомлені про укладення Договору в порядку визначеному в п. 1.9. Договору;

- п. 2.3.4. також, обов`язком перевізника є: вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати Замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі.

Паперові копії таких документів надаються за зверненням Замовника за цінами встановленими в Додатку 1-1 до Договору через станцію або через один з підрозділів філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця», що вказано у такому зверненні Замовника. В разі, оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються Замовнику безоплатно;

- п.п. 3.1, 3.2. розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 1-2 до договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки. У разі використання з 01.10.2020 власного вагону перевізника після «подвійних операцій», передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону перевізника та плата за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується.

Відповідно до Додатку 1-2 до Договору «Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів», базова (розрахункова) ставка плати за використання власних зерновозів Перевізника складала 1 136,00 грн. без ПДВ за вагоно-добу у вантажному та подорожньому рейсах по території України та за межами України.

- п. 12.1. Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію;

- п. 12.2. Договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: - за згодою Сторін; - за ініціативи однієї з Сторін. Ініціатива Перевізника про припинення Договору має бути мотивованою; - з підстав визначених законодавством;

- п. 12.4. Дію додаткових умов до Договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією Стороною іншій Стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення Стороною, що ініціювала припинення;

- п. 13.1. У випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті Договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

Відповідач, в рамках укладеного Договору, запровадив послугу перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника http://uz-cargo.com/news.html#n200403 та розпочав приймання замовлень вантажовідправників на отримання даної послуги (надалі іменується - послуга довгострокових вагонів).

Згідно офіційної презентації послуги довгострокових вагонів, розміщеної на офіційному веб-сайті http://uz-cargo.com, Відповідач наголошував, що замовники даної послуги отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу Перевізника до 50% від розрахункової плати (базової ставки плати за користування вагонами Перевізника згідно Додатку 1-2 до Договору), а довгострокові договори (вагони) вигідні для всіх учасників перевезення залізницею.

21.08.2020 р. Позивач направив Відповідачу через АС «Клієнт-УЗ» Замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів № 40001366/2020-00011 із зазначенням щомісячної кількості замовлених ним під навантаження власних вагонів-зерновозів Перевізника.

27.08.2020 р. Відповідач через АС «Клієнт-УЗ» надіслав Позивачу повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів з щомісячною кількістю рухомого складу 266 вагонів-зерновозів Перевізника протягом 12 місяців починаючи з 01.09.2020 р. зі ставкою плати за використання вагону Перевізника у сумі 584,00 грн./доба без ПДВ.

Установлено, що на момент подання Позивачем замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів базоваставка плати за використання вагону-зерновозу Перевізника становила 1136,00 грн./доба за одиницю без ПДВ. При цьому, ставка плати за використання вагону-зерновозу Перевізника згідно замовленої Позивачем послуги довгострокових вагонів на 12-ть місяців становила 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

За твердженнями Позивача, такі умови давали йому можливість, як замовнику послуги довгострокових вагонів, взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця, протягом року та виконувати їх, адже Позивач мав цінову (конкурентну) перевагу перед тими вантажовідправниками, які не укладали з Відповідачем Додатку 1-8 до Договору i планують разово використовувати вагони за базовою ставкою плати за використання вагону-зерновозу Перевізника у розмірі 1136,00 грн./доба без ПДВ.

Позивач зазначає, що він виходячи із запропонованих Відповідачем умов та зважаючи на добросовісність сторін правовідносин, стабільність їх договірних зобов`язань та добросовісність їх дій, уклав Додаток 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до Договору (в редакції, опублікованій 21.07.2020 р. та який вводився в дію 21.08.2020 р., на веб-сайті Відповідача за посиланням http://uz-cargo.com/contractcarriage.html) (надалі іменується - Додаток 1-8).

Отже, на момент укладення спірного додатку, обставини за ним були такими, які дозволяли Позивачу в повній мірі та, в передбачені строки виконати зобов`язання перед Відповідачем.

Однак, як стверджує Позивач, запевнення та гарантії Відповідача щодо економічної вигідності, привабливості послуги довгострокових вагонів тривали недовго, адже після замовлення Позивачем та іншими підприємствами даної послуги Відповідач почав діяти виключно у власних комерційних інтересах на шкоду інтересам іншої сторони правовідносин по Додатку 1-8 шляхом систематичного зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника.

Зокрема, Позивач надав докази того, що 04.09.2020 р. на веб-сайті http://uz-cargo.comВідповідач оприлюдни нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, яким було введено поетапне зниження базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника за наступним графіком з 05.09.2020 р. - 800,00 грн./доба за одиницю без ПДВ, з 06.10.2020 р. - 900,00 грн./доба за одиницю без ПДВ та з 05.11.2020 р.- 1000,00 грн./доба за одиницю, без ПДВ.

19.10.2020 р.на веб-сайті http://uz-cargo.com Відповідача відбулась повторна зміна базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме з 20.10.2020 р. по 18.11.2020 р. - 650,00 грн./доба за одиницю без ПДВ, з 19.11.2020 р. по 31.12.2020 р. 800,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

13.11.2020 р. рішенням Правління Відповідача продовжено термін дії до 31.12.2020 р. (включно) зазначених базових ставок плати за використання власних вагонів-зерновозів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України.

10.12.2020 р.на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано інформацію щодо продажів із застосуванням ЕТС «ProZorro.Продажі» послуг з використання вагонів власності Перевізника за методом покрокового зниження стартової ціни («Голландський аукціон») на зерновози - 533,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

31.12.2020 р.на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.com вчергове опубліковано нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, зокрема змінами в цей Договір з 01.01.2021 р. затверджено зменшення ставки плати за використання власних вагонів-зерновозів Перевізника (Спл), а саме з 01.01.2021 р. по 31.01.2021 р. 550,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

27.01.2021 р. на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано оголошення про зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме, з 01.02.2021 р. по 28.02.2021 р. 450,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

26.02.2021 р. на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано оголошення про зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме, з 01.03.2021 р. по 31.03.2021 р. 350,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

26.03.2021 р. на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано оголошення про зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме, з 01.04.2021 р. по 30.04.2021 р. 250,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

26.04.2021 р. на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано оголошення про зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме, з 01.05.2021 р. по 31.05.2021 р. - 150,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

27.05.2021 р. на веб-сайті Відповідача http://uz-cargo.comопубліковано оголошення про зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, а саме, з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р. 111,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

Разом з цим, перегляд розміру ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, згідно замовленої Позивачем послуги довгострокових вагонів, не відбувся.

Як встановлено судом, внаслідок дій Відповідача економічно вигідна різниця між базовою ставкою плати за використання вагону-зерновозу Перевізника та ставкою, яка була погоджена із Позивачем згідно послуги довгострокових вагонів, змінилась в бік зменшення з (+) 552 грн./доба до (-) 473 грн./доба за погодженим замовленням на 12 місяців.

Будь-яка із зазначених вище ставок, зменшена Відповідачем після приєднання Позивача до Додатку 1-8 до Договору, фактично є недоцільною за умов здійсненого Позивачем замовлення від 21.08.2020 р. за ставкою плати за використання вагону 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

Позивач зазначає, що нові зменшені Відповідачемставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника (Додаток 1-2 до Договору) призвели до взяття ним збиткових довгострокових зобов`язань по Додатку 1-8 з виконання планів перевезення та одностороннє застосування штрафних санкцій Відповідачем за порушення умов такого додатку за обставин неможливості їх виконання.

Таким чином, у зв`язку із зміною в тарифах, повністю знецінена економічна обґрунтованість замовлень контрагентами вагонів-зерновозів Перевізника згідно послуги довгострокових вагонів.

П. 7.2. Додатку 1-8 передбачено, що Замовник, у разі невиконання погодженого Замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих Перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому Замовленні щомісячно, сплачує неустойку. Згідно підрахунку Позивача, розмір неустойки за один вагон становить від 4 088,00 грн.

Позивач зазначає, що фактично через недобросовісні дії Відповідача у вересні місяці 2020 р. з особового рахунку ПозивачаВідповідач в односторонньому порядку списав неустойку за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за вересень місяць 2020 р. у розмірі 654 080,00 грн., що підтверджується наданим Переліком філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» № 20200930 від 30.09.2020 р.

Зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника Відповідач почав здійснювати з 04.09.2020 р., тобто, вже після того, як Позивач та інші підприємства замовили послугу довгострокових вагонів уклавши Додаток 1-8) на зовсім інших цінових умовах.

Позивач зазначає, що у зв`язку з описаними діями Відповідачавзяв на себе збиткові довгострокові зобов`язання з відправки вантажу у вагонах-зерновозах Перевізника не отримуючи розмір цінової різниці між базовою ставкою згідно Договору та ставкою згідно послуги довгострокових вагонів згідно укладеного Додатку 1-8 до Договору. Відповідач свідомо здійснив дії щодо знецінення економічної обґрунтованості послуги довгострокових вагонів, здійснив нівелювання мети та логіки запровадження послуги довгострокових вагонів, згідно якої ставка плати за використання вагону-зерновозу Перевізника по Додатку 1-8 залишилась на рівні 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ, а мала бути дешевше до 50% від розрахункової (базової) ставки по Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, яка станом на 01.06.2021 р. вже становила111,00 грн./доба за одиницю без ПДВ. Внаслідок таких дій Відповідача Позивач опинився у невигідному економічному становищі, що призвело до унеможливлення здійснення відправлення замовлених вагонів за умов нових ставок.

Отже, зміна тарифної політики шляхом систематичного зменшеннябазової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника по Договору, що мало місце вже після укладення сторонами Додатку 1-8, зумовила виникнення обставин, за яких Позивач позбавляється прав, які звичайно мав, а Додаток 1-8 до Договору містить умови, явно обтяжливі для Позивача, як сторона, яка приєдналася до нього.

Відповідно до матеріалів справи, Позивач, з метою збереження для сторін загальногосподарського інтересу укладеного між ними правочину, листом б/н від жовтня 2020 р. звертався до Відповідача з проханням на підставі ч. 2 ст. 634 ЦК України розірвати Додаток 1-8 до Договору з підстав того, що умови Додатку 1-8 містять умови, явно обтяжливі для Позивача.

Відповідач листом від 12.11.2020 р. № ЦТЛ-19/1765 надав відмову з посиланням на те, що за жовтень місяць 2020 р. загальне виконання становить 82,17% і порядок припинення послуги встановлений в п. 4.1.3. Додатку 1-8. Позивач зауважує, що у зазначеному листі Відповідача жодним чином не йшлося про період жовтня 2020 р., а викладались обставини вересня 2020 р. При цьому, цілком зрозуміло, що оскільки у вересні 2020 р. через значний відсоток невиконання послуги довгострокових вагонів згідно Додатку 1-8, Відповідач нарахував та односторонньо списав значний розмір штрафних санкцій, замовниками було вжито заходів, щоб хоч якось зменшити їх розмір за рахунок використання вагонів-зерновозів на невигідних умовах; фактично прогону пустих вагонів, що дало змогу частково зменшити розмір штрафних санкцій за жовтень 2020 р.

Що стосується Позивача, то з метою уникнення нарахування йому значних штрафних санкцій (неустойки) за жовтень-листопад місяці 2020 р., останній також змушений був відправити вантаж у вагонах-зерновозах Перевізника зі збитком для себе. Це призвело до погіршення фінансового стану Позивача та його фінансової спроможності, особливо у період, коли бізнес втрачав через пандемію коронавірусу COVID-19.

Фактично зміна істотних умов Договору відбулась в одноособовому порядку за ініціативою Відповідача шляхом ставлення Позивача перед фактом того, що було внесено зміни до Договору у частині зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника.

Описані дії Відповідача призвели до того, що компанії, які не укладали Додатку 1-8, змогли на ринку перевезень зернових вантажів запропонувати більш низьку ціну ніж Позивач, що призвело до відмови споживачів від послуг Позивача і, як наслідок, до невикористання останнім обсягу замовлених вагонів через відсутність попиту споживачів.

Дії Відповідача щодо зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу без одночасного пропорційного зниження ставки плати згідно послуги довгострокових вагонів (Додаток 1-8), по-перше, вчинені всупереч його попередній поведінці та наданим гарантіям, по-друге, призвели до нівелювання економічної доцільності укладеного між сторонами Додатку 1-8 та обставин з яких Позивач виходив при укладенні даного правочину.

Судом установлено, що Відповідач не заперечує як проти того, що надавав гарантії та запевнення економічної доцільності, переваги послуги довгострокових вагонів, так і не спростував, що його дії призвели до збитковості виконання Позивачем зобов`язань згідно укладеного між сторонами Додатку 1-8, що в свою чергу призвело до невикористання Позивачем обсягу вагонів-зерновозів в погодженому замовленні.

Укладення між сторонами Додатку 1-8 було спрямоване на отримання Позивачем права на використання вагонів-зерновозів Відповідача з метою досягнення загальногосподарського інтересу, зокрема отримання доходу, з якого він має сплачувати плату за використання вагонами на користь Відповідача. Натомість, отримання доходу Позивачем, з якого він мав сплачувати плату за використання вагонами, було унеможливлено самим же Відповідачем.

08.12.2020 р. Позивач звернувся до Відповідача з листом№ 593 від 08.12.2020 р., у якому обґрунтовано просив зменшити ставку плати за використання вагону-зерновозу Перевізника згідно послуги довгострокових вагонів з 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ до 274,00 грн./доба за одиницю без ПДВ починаючи з 15.12.2020 р. Позивач зазначив, що дане зменшення ставки дозволить йому виконати укладені договори транспортного експедирування та відвантажити вантаж у замовлених вагонах-зерновозах Перевізника у грудні місяці 2020 р. та залучити нові об`єми вантажів для перевезення залізницею. Однак, Відповідач зменшення ставки не зробив. Під час судового розгляду даної справи Відповідач у письмових поясненнях заперечує отримання листа Позивача№ 593 від 08.12.2020 р.

Після цього 15.12.2020 р. Позивач надіслав Відповідачулист-повідомлення№ 604 від 15.12.2020 р., згідно якого вимагав відновити становище Позивача, яке існувало до порушення його прав та інтересів, а у разі відмови Відповідача від усунення такого порушення, вважати Додаток 1-8 до Договору припиненим. Однак, Відповідач виразив свою незгоду з таким припиненням, про що свідчить його лист від 22.12.2020 р. № ЦТЛ-19/2040.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що Відповідач заперечує право Позивача на одностороннє припинення Додатку 1-8 до Договору, не надає свою згоду на розірвання Додатку 1-8 до Договору, а також не має намірів знаходити компромісне рішення щодо вирішення виниклої проблеми, зокрема збереження економічної доцільності правочину для сторони Позивача, шляхом укладення договору про внесення змін або мирової угоди. Відповідач вважає, що оскільки умовами Додатку 1-8 до Договору перевезення не передбачено підстав розірвання Додатку 1-8 внаслідок зміни відповідачем базової ставки плати до різниці збиткової ставки для Позивача, то відповідно, Позивач зобов`язаний виконувати умови Додатку 1-8 до Договору попри те, що його виконання стало збитковим та обтяжливим для Позивача, а економічна доцільність Додатку 1-8 до Договору втратила для Позивача мету внаслідок рішень і дій Відповідача.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що дії Відповідача є недобросовісними, такими, що свідчать про ознаки суперечливої поведінки, порушують положення ст. 193 ГК України. У зв`язку із чим просить суд розірвати Додатку 1-8 до Договору з 01.12.2020 р. та визнати недійсними окремі частини правочини, як такі, що порушують вимоги законодавства про ціноутворення.

Позивач зазначає, що відсутність заперечень замовника послуг з певними положеннями пропонованого йому правочину у момент його укладання не виключає право такого замовника звернутися до господарського суду з позовом про визнання недійсними окремих його частин вже під час виконання такого правочинупри виявленні відповідних підстав або при очевидному зловживанні Відповідачем своїми правами та вчинення дій на шкоду майновим інтересам іншої сторони правочину.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом вище установлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 в редакції від 21.07.2020 р. разом із Додатком 1-8 «Умови надання послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах».

Так, предметом цього Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних, з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Договором визначений порядок розрахункусплати Замовником провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав (п. 3.1.), та у власному вагоні Перевізника (п. 3.2. Договору).

Відповідно до Додатку 1-2 до Договору «Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів`станом на моменту укладення Договору базова (розрахункова) ставка плати за використання власних вагонів-зерновозів Перевізника складала 1 136,00 грн./доба за одиницю без ПДВ у вантажному та подорожньому рейсах по території України та за межами України.

Відповідач, в рамках укладеного Договору, запровадив послугу перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника http://uz-cargo.com/news.html#n200403 та розпочав приймання замовлень вантажовідправників на отримання даної послуги (надалі іменується - послуга довгострокових вагонів).

Згідно офіційної презентації даної послуги, розміщеної на офіційному веб-сайті http://uz-cargo.com, Відповідач наголошував, що замовники даної послуги отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу Перевізника до 50% від розрахункової (базової ставки плати за користування вагонами Перевізника згідно Додатку 1-2 до Договору), тобто, від суми 1 136,00 грн./доба за одиницю без ПДВ, а довгострокові договори (вагони) вигідні для всіх учасників перевезення залізницею.

Згідно доводів Позивача, у зазначеній перевазі запевняло керівництво Відповідача під час презентацій даної послуги і саме виходячи з цієї обставини Позивач погодився на замовлення послуги довгострокових вагонів та укладення з Відповідачем Додатку 1-8 до Договору.

Судом досліджені та приймаються до уваги надані Позивачем публічні заяви керівництва Відповідача щодо економічної переваги послуги довгострокових вагонів, тривалості і вигідності умов співпраці сторін правовідносин згідно Додатку 1-8 до Договору, а саме, 09.04.2020 р. - директора з розвитку бізнесу Андрія Рязанцева, 09.06.2020 р. - в.о. члена Правління Романа Веприцького, 12.06.2020 р. -в.о. Голови Правління Івана Юрика.

У свою чергу Відповідач не спростовує наведені Позивачем обставини у цій частині та визнає, що під час залучення клієнтів до впровадження нової послуги довгострокових вагонів запевняв у здешевлені до 50% плати за використання вагонів-зерновозів Перевізника порівняно із базовою ставкою плати за використання вагонів.

27.08.2020 р. Відповідач погодив Позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів в кількості 266 вагонів-зерновозів Перевізника щомісячно строком на 12 місяців починаючи з 01.09.2020 р. зі ставкою плати за використання вагону Перевізника у сумі 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ (замовлення Позивача № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р.).

Надалі, послуга довгострокових вагонів була викладена Відповідачем у формі Додатку 1-8 до Договору «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» (в редакції, опублікованій 21.07.2020 р. та який вводився в дію 21.08.2020 р., на веб-сайті Відповідача за посиланням http://uz-cargo.com/contractcarriage.html.

Зменшення базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника Відповідач почав здійснювати з 04.09.2020 р., тобто, вже після того, як Позивач та інші підприємства замовили послугу довгострокових вагонів уклавши Додаток 1-8) на зовсім інших цінових умовах.

Як зазначає Позивач, дії Відповідача призвели до того, що компанії, які не погоджували довгострокові контракти змогли на ринку перевезень зернових продуктів запропонувати більш низьку ціну ніж Позивач, що призвело до відмови споживачів від послуг Позивача і, як наслідок, до невикористання Позивачем обсягу замовлених вагонів через відсутність попиту споживачів.

Наведена обставина підтверджується доказами списання Відповідачем з особового рахунку Позивача штрафних санкцій, відповідно до яких з особового рахунку Позивача списана неустойка за невикористання обсягу погодженого замовлення у розмірі 654 080,00 грн. та інформацією розміщеною на сайті філії Центру транспортної логістики АТ «Укрзалізниця» щодо змін ставок за користування вагонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Позивач починаючи з 01.12.2020 р. припинив взагалі використовувати вагони-зерновози Відповідача згідно замовленої послуги довгострокових вагонів. Дана обставина не заперечується Відповідачем.

Отже, описані дії Відповідача щодо систематичної зміни (зменшення) базової ставки плати за використання вагону-зерновозу Перевізника без одночасного пропорційного зниження ставки згідно погодженого замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів, по-перше, вчинені всупереч його попередній поведінці та наданим гарантіям, по-друге, призвели до нівелювання економічної доцільності, переваги укладеного між сторонами Додатку 1-8, умови якого стали явно обтяжливими, збитковими для Позивача.

Наведені обставини суд вважає доведеними та такими, які перебувають поза розумним сумнівом. Більш того, сторона Відповідача не заперечувала, як проти того, що надавала гарантії економічної доцільності правочину, так і не заперечувала, що дії Відповідача призвели до збитковості виконання укладеного між сторонами правочину, що в свою чергу призвело до невикористання Позивачем обсягу вагонів в погодженому замовленні.

При цьому суд зазначає, що укладення між сторонами Додатку 1-8 до Договору було спрямоване на отримання Позивачем права на користування вагонами-зерновозами Відповідача з метою досягнення загальногосподарського інтересу, зокрема отримання прибутку Позивачем від доходу, з якого він має сплачувати плату за користування даними вагонами на користь Відповідача. Натомість, отримання доходу Позивачем, з якого він мав сплачувати плату за користування вагонами Відповідача, було унеможливлено самим же Відповідачем.

Інтерес є мірою зацікавленості, яка може мати різноманітні прояви. Особа може мати зацікавленість в отриманні прибутку шляхом здійснення підприємницької діяльності. В цьому випадку йдеться про підприємницький інтерес. Інтерес юридичних осіб може бути як суспільним, так і приватним залежно від виду юридичних осіб - приватного та публічного права. Інтерес юридичних осіб приватного права залежить від інтересів їх засновників; він визначає цілі створення таких юридичних осіб, задовольняється шляхом дій їх органів і може мати як підприємницький, так і непідприємницький характер.

15.12.2020 р. Позивач, бажаючи врегулювати правовідносини за Додатком 1-8 до Договору стосовно надання послуги довгострокових вагонів, надіслав Відповідачу лист-повідомлення № 604 від 15.12.2020 р., згідно якого вимагав відновити становище Позивача, яке існувало до порушення його прав та інтересів, а у разі відмови Відповідача від усунення такого порушення, вважати Додаток 1-8 до Договору припиненим.Даний лист Позивача отриманий Відповідачем 15.12.2020 р., про що свідчить реєстраційний вхідний номер з датою Відповідача.

У відповідь на зазначене повідомлення Відповідач листом від 22.12.2020 р. № ЦТЛ-19/2040 повідомив Позивача, що оскільки, Позивачем не було дотримано умов п. 4.1.3 Додатку 1-8 до Договору, Відповідач не вбачає жодних підстав для припинення Додатку 1-8 до Договору відтак, відсутня можливість для одностороннього його припинення.

З огляду на зазначений спір між сторонами щодо можливості одностороннього припинення замовником Додатку 1-8 до Договору суд зазначає наступне.

Так, в п. 12.2. Договору сторони погодили, що договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: за згодою сторін; за ініціативи однієї з сторін. Ініціатива перевізника про припинення договору має бути вмотивованою.

Відповідно до п. 12.3. договору з ініціативи однієї з сторін договір вважається припиненим (розірваним) у відносинах з нею через 20 днів з моменту направлення протилежній стороні відповідного повідомлення, але не раніше завершення надання всіх послуг, яке розпочато і не завершено, в частині таких послуг.

Дію додаткових умов до договору може бути припинено в односторонньому порядку шляхом направлення однією стороною іншій стороні повідомлення про їх припинення. У такому випадку дія відповідного додатку вважається припиненою через 10 днів з дня направлення відповідного інформаційного повідомлення стороною, що ініціювала припинення(п. 12.4. Договору).

З наведених умов Договору вбачається можливість однієї із сторін договору за власною ініціативою припинити дію як самого договору, так і додаткових умов до цього договору, тобто додатків до цього договору.

При цьому, в п. 2.2. Додатку 1-8 сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього додатку до договору, які матимуть пріоритет над умовами договору. Умови договору, не визначені цим додатком до договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому додатку до договору.

Як вбачається з умов Додатку 1-8 до Договору, умовами даного додатку не врегульовано питання щодо підстав та порядку припинення дії такого додатку.

Разом із тим, як зазначено судом вище, п. 12.4. Договору, передбачено порядок припинення дії додаткових умов до цього договору, зокрема, встановлено можливість припинення дії додаткових умов в односторонньому порядку шляхом направлення однієї сторони договору іншій повідомлення про припинення дії відповідного додатку.

При цьому, Відповідач, заперечуючи проти припинення Додатку 1-8 наполягає на недотриманні Позивачем процедури передбаченої п.4.1.3 Додатку 1-8, за якими:замовник має право відмовитись від погодженого Замовлення (скасувати Замовлення), повідомивши про таке Перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування Замовлення за формою відповідно до Додатку 2-15 до Договору не пізніше, ніж на З робочих дні до дати скасування Замовлення в порядку, визначеному цим Додатком до Договору, при цьому Замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому Замовленні, передбачену в розділі 7 цього Додатку до Договору. (таке повідомлення подається через особистий кабінет Замовника через АС «Клієнт-УЗ»).

Суд звертає увагу, що у п. 4.1.3 Додатку 1-8 на недотриманні якого наголошує Відповідач йдеться про певне, конкретне Замовлення, що здійснене на виконання Додатку 1-8 щодо певної, конкретної послуги. В той час, згідно п.12.4 Договору, на який посилається Позивач, мова йде про можливість припинення в односторонньому порядкуДодатку 1-8 до Договору в цілому.

Отже, приймаючи до уваги положення п. 12.4. Договору, суд дійшов висновку про те, що Додаток 1-8 до Договору є припиненим з 25.12.2020 р., оскільки повідомлення про припинення дії цього Додатку Позивач вручив Відповідачу 15.12.2020 р., що підтверджується відбитком штампу з реєстраційним вхідним номером і датою Відповідача на листі Позивача № 604 від 15.12.2020 р.

Відповідач не звертався до Позивача за судовим захистом та не вказував про порушення його прав безпідставною відмовою від Додатку 1-8 до Договору.У своєму повідомленні від 22.12.2020 р. № ЦТЛ-19/2040 Відповідач не зазначав про безпідставність розірвання Додатку 1-8 до Договору.

У зв`язку з таким припиненням Додатку 1-8 до Договору, вимоги виконання зобов`язань за ним,нарахування неустойки за невиконання Позивачем Додатку 1-8 до Договору починаючи з 26.12.2020 р зі сторони Відповідача є неправомірним.

Суд також зазначає, як вбачається згідно листа Антимонопольного комітету України від 29.03.2021 р. № 130-29/01-4842, Відповідач, надаючи пояснення до Антимонопольного комітету України зазначив наступне: «Разом з тим, якщо Замовники вважають невигідними добровільно взяті на себе зобов`язання, то вони мають можливість припинити їх відповідно до умов укладеного Договору (пункти 12.2 та 12.4 Договору)».

Тобто, пункти 12.2 та 12.4 Договору тлумачаться, як умови про право односторонньої відмови від додатку.

Отже, у даній справі наявна суперечлива поведінка та позиція Відповідача щодо права Позивача на одностороннє припинення Додатку 1-8 до Договору. Зокрема, у взаємовідносинах з Позивачем Відповідач категорично заперечує таке право Позивача, натомість, надаючи пояснення уповноваженому органу із забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності (АМКУ) Відповідач визнає право та можливість замовників припинити невигідні для себе зобов`язання, скориставшись пунктами 12.2 та 12.4 Договору.

Суд зазначає, що для припинення Додатку 1-8 з підстав пунктів 12.2 та 12.4 Договоруне є необхідним порушення Договору чи зміна істотних обставин.

У той же час, відповідно до матеріалів справи, Позивач також обґрунтовує свої вимоги про розірвання Додатку 1-8 посиланням на ч. 2 ст. 634 ЦК України.

Суд вважає доведеними, що Відповідачем було порушено вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, зокрема вчинення Відповідачем дій без врахування інтересів Позивача, унеможливлення виконання для Позивача своїх зобов`язань та завдання Позивачу шкоди.

Проте, як положеннями ЦК України, так і положеннями ГК України, не передбачено таких наслідків, як розірвання або внесення змін до договору за рішення суду внаслідок порушення вимог ч. 2 ст. 193 ГК України.

У той же час, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, судовому захисту підлягають права та інтереси. Способами захисту прав та інтересів є зміна або припинення правовідношення (п. 6 та п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України), установлення, зміна і припинення господарських правовідносин (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору (ч. 2 ст. 634 ЦК України).

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору (ч. 3 ст. 634 ЦК України).

Визначальна особливість договору приєднання полягає в тому, що у розробці його умов приймає участь лише одна з сторін, а інша - позбавлена такої можливості. Друга сторона у таких відносинах може лише приєднатися до попередньо встановлених стандартизованих умов.

Визначення умов договору лише однією з сторін може мати наслідком його "однобічність", спрямованість на задоволення інтересів однієї сторони за рахунок інтересів другої (сторони, що приєдналася).

У зв`язку з цим, ч. 2 ст. 634 ЦК України, передбачені особливі підстави для розірвання договорів приєднання, які не можуть бути підставами для розірвання інших (звичайних) договорів і, які є засобом відновлення порушеного при укладанні договору балансу інтересів сторін, не дозволяючи одній стороні зловживати своїм правом щодо визначення умов, і компенсуючи другій стороні порушення принципу свободи договору щодо визначення умов договору.

Сторона, яка приєдналася, наділяється правом вимагати зміни або розірвання договору приєднання, у випадку: 1) якщо внаслідок укладення договору вона позбавляється прав, які звичайно мала; 2) якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання; 3) якщо в договорі містяться інші умови, що є явно обтяжливими для сторони, яка приєдналася.

Зазначені вимоги можуть бути задоволені у випадку, якщо сторона, яка приєдналася, доведе, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б таких обтяжливих для себе умов, якби могла приймати участь у визначенні умов договору.

Право на розірвання договорів приєднання обмежене ч. 3 ст. 634 ЦК України, відносно тих осіб, які приєдналися до договору приєднання у зв`язку із здійсненням ними підприємницької діяльності. Особа, що здійснює підприємницьку діяльність і приєдналась до договору укладеного в порядку ст. 634 ЦК України, може розірвати такий договір з підстав, передбачених ч. 2 ст. 634 ЦК Україниза умови, якщо вона не знала і не могла знати, на яких умовах вона до нього приєднується.

Проте, у правовідносинах пов`язаних з підприємницькою діяльністю, обов`язок доведення обставин, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору покладається на сторону, що надала договір для приєднання.

Судом установлено, що укладений між Позивачем та Відповідачем Договір та додатки до нього, є договором приєднання, що не є спірним.

Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. для приєднання надав Відповідач, і, відповідно, на нього покладається цей обов`язок. Даний договір за своєю правовою природою поєднує умови договорів про перевезення вантажу із договором про надання послуг в частині надання вантажного вагону для перевезення вантажів та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення. Волевиявлення Позивача щодо його укладення в порядку ст. 634 ЦК України висловлено у заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40001366/2020-001 від 23.03.2020 р.

Невід`ємною частиною вказаного договору в редакції, що оприлюднена 21.07.2020 р., яка вводиться з 21.08.2020 р., у розділі 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника", згідно з п. 2.1 якого перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого Сторонами строку надання послуги), надалі в цьому додатку до договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього додатку до договору.

Суд погоджується з твердженнями Позивача, що Додаток 1-8 до Договору, до якого приєднався Позивач, містить умови, явно обтяжливі для нього як сторони, що приєдналася. Зокрема, систематична зміна Відповідачем в односторонньому порядку розміру базової ставки платиза використання вагону-зерновозу Перевізника згідно Договору (Додаток 1-2) без зміни ставки плати за Додатком 1-8 до Договору; за відсутності укладеного між сторонами Додатку 1-8 до Договору, Позивач мав би право сплачувати плату за користування вагонами Відповідача на рівні базової ставки без взяття на себе зобов`язання щодо обов`язкового використання погодженого обсягу вагонів та сплати неустойки за їх невикористання; розмір відповідальності Позивача за невиконання погодженого замовлення є абсолютно невиправданим; Позивач не знав і не міг знати на час приєднання до умов "довгострокових контрактів" (які врегульовано у Додатку 1-8 до Договору) з наперед обумовленими строками та обсягами послуг, що Відповідач буде вчиняти недобросовісні дії, в односторонньому порядку буде неодноразово змінювати базову ставку за Договором, внаслідок чого умови Додатку 1-8 до Договору стануть явно обтяжливими для Позивача.

Умови п. 9.4 Договору передбачають право Відповідача в односторонньому порядку змінювати базову ставку плати за використання власних вагонів Перевізника.

Відповідно до офіційної презентації послуги довгострокових вагонів, яка була надана Позивачем, Відповідач запевняв замовників даної послуги у тому, що у разі її замовлення вони отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу Перевізника до 50% від розрахункової (базової ставки плати за користування вагонами Перевізника згідно Додатку 1-2 до Договору), тобто, від суми 1 136,00 грн./доба за одиницю без ПДВ, а керівництво Відповідача стверджувало, що довгострокові договори (вагони) вигідні для всіх учасників перевезення залізницею.

27.08.2020 р. Відповідач погодив Позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів в кількості 266 вагонів-зерновозів Перевізника щомісячно строком на 12 місяців починаючи з 01.09.2020 р. зі ставкою плати за використання вагону Перевізника у сумі 584,00 грн./доба за одиницю без ПДВ (замовлення Позивача № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р.).

Після погодження Позивачу та іншим замовникам зазначеної послуги, Відповідач майже відразу, починаючи з 04.09.2020 р. почав поетапно змінювати базову ставку плати за Договором (Додаток 1-2) шляхом внесення змін до останнього. Вказаними змінами відбувалось зниження ставки плати за використання вагонів-зерновозів Перевізника з 1 136,00 грн./доба за одиницю без ПДВ до 111,00 грн./доба за одиницю без ПДВ.

Внаслідок зазначених дій Відповідача економічно вигідна різниця між базовою ставкою плати за використання вагону-зерновозу Перевізника (Додаток 1-2 до Договору) та ставкою згідно послуги довгострокових вагонів (Додаток 1-8 до Договору), яка була погоджена із Позивачем, змінилась в бік зменшення з (+) 552 грн./доба до (-) 473 грн./доба за погодженим замовленням на 12 місяців.

Здійснена Відповідачем зміна базової ставки за використання вагонів істотно впливає на визначення вартості послуг Позивача на користь третіх осіб. Очевидно, що при існуванні таких ставок раніше Позивач не укладав би Додаток 1-8 до Договору та не брав би на себе явно обтяжливі зобов`язання.

Встановлення Відповідачем в односторонньому порядку нових ставок плати за використання вагонів, що мало місце вже після укладення сторонами Додатку № 1-8 до Договору позбавило Позивача того, на що він розраховував при укладенні Додатку № 1-8 до Договору та поданні замовлення на отримання даної послуги, Зокрема, Позивач позбавлений права на отримання здешевлення плати за використання вагону-зерновозу Перевізника до 50% від розрахункової (базової ставки плати за користування вагонами Перевізника згідно Додатку 1-2 до Договору) по відношенню до ставки плати згідно погодженого замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів (Додаток 1-8 до Договору).

Судом досліджені наслідки зміни Відповідачем базової ставки плати за Договором (Додаток 1-2) починаючи з вересня 2020 р. та зазначає, що результатом такої зміни стало те, що Позивач не виконав зобов`язання з реалізації погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за вересень місяць 2020 р. так як базова ставка плати суттєво зменшилася, відповідно, Позивач втратив конкурентну перевагу перед тими вантажовідправниками, які не укладали з Відповідачем Додатку 1-8 до Договору i планували разово використовувати вагони.

Також, доказом негативних наслідків для Позивача через описані дії Відповідача стало те, що Відповідач з особового рахунку Позивача в односторонньому порядку списав неустойку за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за вересень місяць 2020 р. у розмірі 654 080,00 грн., що підтверджується Переліком філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» № 20200930 від 30.09.2020 р.

Відчувши негативні наслідки від зміни Відповідачем базової ставки плати згідно Договору без пропорційного зменшення ставки плати, погодженої Позивачу згідно замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів (Додаток 1-8) та прогнозуючи подальше збільшення збитків, Позивач та інші замовники послуги довгострокових вагонів21.10.2020 р. звернулись до Відповідача із пропозицією продовження співпраці на ринкових умова шляхом розірвання за згодою сторін Додатку 1-8 до Договору. Проте, філія «ЦТЛ» Відповідача листом від 12.11.2020 р. № ЦТЛ-19/1765 надала відмову розривати Додаток 1-8.

Тобто, подане колективне звернення свідчить про те, що негативних наслідків від дій Відповідача щодо зміни базової ставки плати за використання вагонів-зерновозів по Договору (Додаток 1-2) зазнав не тільки Позивач, а й інші замовники послуги довгострокових вагонів

Позивач також звертався до Відповідача з листом № 593 від 08.12.2020 р. з проханням зменшити погоджену ставку плати згідно послуги довгострокових вагонів. Натомість Відповідач стверджує, що за інформацією надаю відповідним структурними підрозділами лист Позивача № 593 від 08.12.2020 р. не надходив, а Позивач не надає доказів вручення такого листа Відповідачеві. Судом досліджена належним чином завірена копія листа Позивача № 593 від 08.12.2020 р.,на якому міститься штемпель з реєстраційнимвхідним номером, датою та підписом працівника Відповідача, що свідчить про його отримання останнім. При цьому, Відповідач підтверджує отримання листа Позивача № 604 від 15.12.2020 р., на якому міститься аналогічний реєстраційний штемпель тому, який міститься на листі Позивача № 593 від 08.12.2020 р.

Відповідач, відмовляючи Позивачу у розірванні Додатку 1-8 (лист Позивача від 21.10.2020 р.) та під час судового розгляду справи, у розумінні ч. 3 ст. 634 ЦК України,не довів ту обставину, що Позивач знав або міг знати, на яких умовах він приєднався до Додатку 1-8. Зокрема, не доведено, що Позивач знав, що на час приєднання до умов Додатку 1-8 до Договору щодо послуги довгострокових вагонів з наперед обумовленими строками та обсягами послуг, що Відповідач буде вчиняти недобросовісні дії, в односторонньому порядку буде неодноразово зменшувати базову ставку плати за Договором, внаслідок чого умови Додатку 1-8 до Договору стануть явно обтяжливими для Позивача, адже Відповідач, перед запровадженням послуги довгострокових вагонів гарантував замовникам даної послуги, що вони будуть мати здешевлення плати за використання вагону-зерновозу Перевізника до 50% від розрахункової. І Позивач був впевнений, що економічна перевага послуги довгострокових вагонів перед загальними умовами Договору буде існувати протягом строку дії даної послуги. Натомість Відповідач, здійснивши поетапне зниження базової ставки плати згідно Договору,не здійснив на прохання Позивача пропорційного зменшення ставки плати згідно погодженого Замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів.

Розмір відповідальності Позивача за невиконання погодженого замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих Відповідачем під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому замовленню щомісячно (п. 7.2. Додатку 1-8), є абсолютно невиправданим та таким за рахунок якого Відповідач не стимулює клієнта - Позивача до належного виконання умов договору, а фактично за рахунок якого невиправдано збагачується, не надаючи при цьому своїх послуг за Договором. Зокрема, розмір щомісячної неустойки, яку Позивач має сплатити Відповідачу у разі невиконання погодженого замовлення у повному обсязі становить 1 087 408,00 грн.

В свою чергу, Відповідачем не спростовано зазначені Позивачем підстави та не доведено обґрунтованості встановленої в п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору формули розрахунку неустойки, зокрема прив`язаність її розміру до розміру збитків або упущеної вигоди в наслідок невиконання Позивачем погодженого замовлення.

Таким чином, внаслідок приєднання до умов Додатку 1-8 до Договору Позивач був позбавлений прав, які звичайно мав би, а сам Додаток 1-8 у частині встановлення розміру неустойки є явно обтяжливою умовою для Позивача.

Відповідач посилається на положення ч. 4 п. 9.4 Договору, якими визначено, що якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку, передбаченому п. 9.3 Договору.

Посилаючись на наведені положення Відповідач зазначає, що Позивач, після оприлюднення Договору та 21.07.2020 р. нової редакції, в який Договір доповнено Додатком 1-8, не ініціював змін до нього.

Суд вважає неспроможними доводи Відповідача з приводу того, що Позивач, який приєднався до умов Договору за Додатком 1-8, мав можливість брати участь у визначенні умов договору, оскільки такі доводи суперечать ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін, при тому, що друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В частині заперечень Відповідача, що наведені підстави позовних вимог підпадають під кваліфікацію ризиків підприємницької діяльності, суд оцінює такі заперечення, як необґрунтовані, оскільки порушення Відповідачем положень ч. 2 ст. 193 ГК України, зокрема вчинення дій без врахування інтересів другої сторони, унеможливлення виконання іншою стороною своїх зобов`язань та завдання цій стороні збитків, не може розцінюватись як ризики підприємницької діяльності. Адже Позивач під час укладення Додатку 1-8 до Договору та замовлення послуги довгострокових вагонів розраховував на надані Відповідачем запевнення, гарантії та дотримання ним положень ст. 193 ГК України, які визначають загальні умови виконання зобов`язань.

Зазначене, із врахуванням дій Відповідача щодо зменшення різниці між базовою ставкою та ставкою за погодженим замовленням, що в свою чергу зумовило неможливість виконання зобов`язань, не може бути кваліфіковано, як ризики підприємницької діяльності та, більш того, звільняти сторону Відповідача від негативних наслідків вчинених ним дій.

Відтак, такі заперечення Відповідача є необґрунтованими.

Судом, приймаючи рішення про розірвання Додатку 1-8 до Договору враховано висновки постанови Верховного Суду від 17.02.2022 р. у справі № 910/19522/20 щодоподібних обставин розірвання даного додатку з підстав ч. 2 ст. 634 ЦК України.

Відповідно, посилання Відповідача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 р. у справі № 910/19522/20 є безпідставним через її скасування зазначеною постановою Верховного Суду.

Суд вважає доведеною обставину того, що ситуація неможливості виконання Позивачем прийнятих на себе зобов`язань згідно замовленої послуги довгострокових вагонів, умови якої викладені у Додатку 1-8, виникла внаслідок дій Відповідача. Відповідач мав можливість самостійно відновити попереднє становище сторін і відмінити внесені зміни до Договору, які безпосередньо зумовили виникнення обставин, що стали перешкодою для Позивача для належного виконання зобов`язань.

Позивач добросовісно та своєчасно повідомляв Відповідача про виникнення обставин, що стали перешкодою для Позивача для належного виконання зобов`язань та причини, що їх зумовили. Позивач також вказав про дії та рішення, які є необхідними та достатніми вчинити для Відповідача для усунення чи зменшення дій обставин, які унеможливлюють подальше виконання зобов`язань Позивачем. Також, в ситуації неможливості виконання зобов`язання, Позивач завбачливо виконав вимоги ч. 2 ст. 205 та ч.ч. 2, 3 ст. 226 ГК України. Відповідач мав можливість запобігти негативним наслідкам та скасувати чи змінити обставини, що унеможливлюють виконання замовлених послуг.

Звернення Позивача до Відповідача доводять, що таким чином Позивач вжив всіх своєчасних, належних, залежних від нього та достатніх заходів для недопущення можливого господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України). Такі дії Позивача були правомірними, а не протиправними.

Відповідно до обставин справи, суд не вбачає вини Позивача у неналежному виконанні ним зобов`язань згідно Додатку 1-8 до Договору щодо щомісячного використання погодженої кількості вагонів-зерновозів. Також, для визначення меж відповідальності закон вимагає оцінити та врахувати поведінку і другої сторони зобов`язання. Чинне законодавство України також звільняє добросовісну сторону від збитків та відповідальності. Так, згідно ч. 3 ст. 219 ГК України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачений принцип добросовісності, як певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (ст..-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права).

Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З положень ч. 3ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Так, Відповідачем вчинено дії, які унеможливлюють виконання Позивачем погодженого замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів, Додатку 1-8 до Договору та зумовлюють застосування до нього неустойки.

Наведені дії є порушенням положень ч. 2 ст. 193 ГК України, оскільки вчинені без врахування інтересів Позивача, без забезпечення загальногосподарського інтересу, всупереч наданим Позивачу гарантіям з яких він виходив при замовленні зазначеної послуги та приєднання до Додатку 1-8 до Договору.

При цьому, з метою зловживання своїм правом Відповідач не надає свою згоду на розірвання Додатку 1-8 до Договору, а також не має намірів знаходити компромісне рішення щодо вирішення виниклої проблеми, зокрема збереження економічної доцільності правочину для Позивача шляхом укладення договору про внесення змін або мирової угоди.

Відповідач вважає, що оскільки умовами правочину не передбачено підстав розірвання Додатку 1-8 внаслідок зміни Відповідачем базової ставки до різниці збиткової ставки для Позивача, то відповідно Позивач зобов`язаний виконувати умови Додатку 1-8 попри те, що його виконання стало збитковим для Позивача, а економічна доцільність послуги довгострокових вагонів втратила для Позивача мету внаслідок рішень і дій Відповідача.

За викладених обставин, вбачається, що Відповідач зловживає своїм правом за Договором, а Позивач несе негативні наслідки таких дій, у вигляді сплати неустойки за Додатком 1-8, виконання якого унеможливлено Відповідачем.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення.

Проте, Відповідач так і не надав до суду обґрунтованих пояснень відсутності намірів узгодження із Позивачем виниклого спору, обґрунтованості дій щодо зменшення базової ставки плати за використання вагонів-зерновозів Відповідача та нездійснення пропорційного зменшення ставки за користування вагонами за погодженими обсягами на виконання наданих Позивачу гарантій з метою збереження економічної доцільності укладеного Додатку 1-8 до Договору та загальногосподарського інтересу.

Зловживання правом не повинно призводити до того, що особа втрачає усіляку можливість свого судового захисту. Суд лише повинен не дати особі досягти того, що вона прагне досягти зловживальницькою дією, зберігаючи розумний баланс інтересів учасників господарських відносин (висновок викладений в постанові Верховного суду від 19.02.2021 р. у справі №904/2979/20).

Правопорядокне може залишати поза реакцією дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Укладений сторонами правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для покладення на іншу сторону невиправданого тягаря відповідальності та зловживання своїми правом.

Судом також приймається до уваги, як свідчення недобросовісних дій Відповідача по відношенню до замовників послуги довгострокових вагонів, надане Позивачем звернення Ради Бізнес-омбудсмена від 03.02.2021 р. № 29850 на ім`я Голови Правління та Голови Наглядової Ради Відповідача про надання можливості замовникам послуги довгострокових вагонів розірвати Додаток 1-8 без застосування до замовників штрафних санкцій зі сторони Відповідача, у якому Рада зробила наступний висновок: «Замовники, котрі уклали Додаток 1-8 та взяли на себе довготермінові зобов`язання з користування очевидно збитковими вагонами Укрзалізниці, сплачують тільки значні штрафні санкції. Про дохідність від користування даними вагонами наразі не йде мови. Ситуація рухається в сторону банкрутства підприємств, що матиме наслідком звільнення працівників та створить соціальну напругу, недоотримання податків бюджетом, а головне: втрату довіри до Укрзалізниці, як надійного партнера українського бізнесу. Рада переконана, що діючи добросовісно Укрзалізниця, зрозумівши, що ринкова ціна на послугу з перевезення суттєво зменшується, мала б надати можливість замовникам, у тому числі Скаржникам, відмовитись від Послуги довгострокових вагонів без застосування до них будь-яких штрафних санкцій або зменшити вартість Послуги довгострокових вагонів».

Крім того, суд, проаналізувавши зміст ст. 634 ЦК України дійшов висновку, що вимога сторони, яка приєдналась до договору приєднання, про його зміну чи розірвання такого договору не пов`язана з порушенням такого договору чи фактичним спричинення негативних наслідків.

Відтак, суд вважає доведеними Позивачем підстави для розірвання Додатку 1-8 до Договору з підстав, визначених ч. 2 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З огляду на вимогу Позивача саме розірвати Додаток 1-8, а не змінити його, то суду слід встановити чи є вимога Позивача про розірвання добросовісною та чи відсутнє зловживання правом.

Суд вутановив, що Позивач неодноразово звертався до Відповідача, вказував про порушення його інтересів, просив Відповідача їх поновити, в тому числі і шляхом повернення до попередніх договірних умов або зміни. На такі звернення та дії Відповідач або не відповів або відповів відмовою.

Крім того, у зв`язку з такою поведінкою Відповідача, яка на думку Позивача була недобросовісною, в тому числі переддоговірному етапі стороною Відповідача надавались неправдиві гарантії та запевнення з метою спонукати Позивача до укладення (приєднання) до Додатку 1-8 до Договору. Крім того, Відповідачем ще до укладення (приєднання) Позивача до Додатку 1-8 було приховано факт здійснення підготовки проекту змін до Договору у частині зменшення базової ставки плати за використання вагонів-зерновозів за Договором, знаючи про підготовку яких, Позивач би утримався від приєднання до Додатку 1-8 та замовлення послуг по ньому.

Таким чином, подальша співпраця між Позивачем та Відповідачем згідно Додатку 1-8 є недоцільною, надання послуг вже не можливе і мети запровадження послуги довгострокових вагонів вже неможливо досягти у зв`язку зі спливом строку під час якого могли надаватись передбачені ним послуги.

Щодо вимоги Позивача про розірвання Додатку 1-8 з 01.12.2020 р., суд зазначає наступне.

Розірвати договір можливо лише чинний (діючий) договір.

Позивач скористався своїм правом на припинення Додатку 1-8 згідно умов п. 12.4. Договору і вказаний додаток є припиненим з 25.12.2020 р.

Тобто, станом на 01.12.2020 р. Додаток 1-8 був чинним і відповідно може бути розірваним за рішенням суду.

Відповідно до погодженого сторонами замовлення, послуги за Додатком 1-8 мали надаватись в строк до 01.09.2021 р. Тобто, станом на дату ухвалення судом даного рішення чи на дату набрання чинності даним рішенням, розірвання Додатку 1-8 у судовому порядку не може припинити зобов`язання по ньому, і не надасть Позивачу можливості не виконувати умови Додатку 1-8, або не нести відповідальності чи інших наслідків за їх порушення чи неналежне виконання. Сплив відповідного строку фактично унеможливлює розірвання Додатку 1-8 з моменту набрання чинності судовим рішенням. Відповідно, судовий захист буде неефективним.

Крім того, суд вважає, що для чіткого та однозначного вирішення спору є доцільним вказівка конкретної дати (моменту в часі) розірвання Додатку 1-8, оскільки порядок набрання чинності рішенням суду визначається процесуальним законодавством і не вирішується в судовому рішенні.

Будь-яке судове рішення за наслідками розгляду справи покликане внести юридичну визначеність у спірні правовідносини, зокрема, надати захист правам чи інтересам сторони, якщо їх порушила, не визнала або оспорила інша сторона.

Заявляючи вимогу про розірвання Додатку 1-8 з 01.12.2020 р. Позивач намагається досягти правової визначеності в частині припинення судом підстав та прав Відповідача на нарахування та утримання (стягнення) неустойки за невиконання зобов`язань за період починаючи з 01.12.2020 р. і по дату припинення Додатку 1-8.

Оскільки, Позивач в грудні 2020 р. послуг у Відповідача взагалі не замовляв, то останній може намагатись стверджувати про невиконання Позивачем своїх договірних зобов`язань, нарахувати за це неустойку та вимагати її сплати (стягнення).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Враховуючи фактичні обставини справи щодо дій кожної сторони по виконанню зобов`язань, передбачених Додатком 1-8 до Договору, направлення Позивачем на адресу Відповідачавимогиб/н від 21.10.2020 р. про розірвання Додатку 1-8 до Договору, фактичне припинення Позивачем з 01.12.2020 р. використання вагонів-зерновозів Відповідача згідно замовленої послуги довгострокових вагонів, відсутність надання будь-яких послуг (у тому числі розпочатих і незавершених) починаючи із 01.12.2020 р., незгоду Відповідача з розірванням Додатку 1-8, з метою належного захисту майнових інтересів Позивача від недобросовісних дій Відповідача, суд дійшов висновку задовольнити позовну вимогу Позивача та розірвати з 01.12.2020 р. Додаток 1-8 до Договору із погодженим Замовленням Позивача на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р.

Розірвання Додатку 1-8 до Договору з 01.12.2020 р. не порушить господарські процеси ні Відповідача, ні Позивача та їх звичайну господарську діяльність.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними окремих частин правочину (господарської угоди), а саме пункти 3.17., 7.2.Додатку 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника`до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Позивачем та Відповідачем, суд зазначає таке.

У п. 3.17 Додатку 1-8 визначено, що у разі, якщо до 10-то місяця наступного за звітним Замовником не погашено заборгованості за перевезення з узгодженими строками та обсягами в повному обсязі та не сплачено неустойку, Перевізник в односторонньому порядку припиняє надання послуг, здійснює перерахунок розміру оплати наданої послуги за весь період наданої послуги згідно Замовлення та нараховує суму до сплати Замовником, керуючись розміром ставки плати за використання власних вагонів перевізника відповідно до Договору (Спл), про що повідомляє Замовника шляхом направлення повідомлення (за формою відповідно до Додатку 2-16 до Договору).

За твердженнями Позивача (Замовник), вказаним пунктом Додатку 1-8 передбачено право Відповідача (Перевізник) самовільно і в односторонньому порядку здійснити перерахунок вартості (змінити ціну) вже наданих, прийнятих та оплачених послуг, за весь минулий період їх надання, тобто вже після виконання договірних зобов`язань в цій частині. Відповідно така договірна умова прямо суперечить імперативній нормі ч. 3 ст. 632 ЦК України, якою встановлено пряму заборону, а саме: «Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.», а також суперечить ст. 203 ГК України та ст. 599 ЦК України, оскільки зобов`язання вже є припиненими їх належним виконанням.

Крім того, Позивач вказує на порушення податкового закону при визначенні вказаної умови Додатку 1-8, оскільки зміна ціни вже наданих послуг згідно п. 3.17 Додатку 1-8 не є і не може бути платою за постачання товарів/робіт/послуг, оскільки вони постачатись взагалі не будуть.

Заперечуючи проти задоволення вказаної позовної вимоги, Відповідач зазначає, що вказаним пунктом Договору встановлено відповідальність умов за порушення зобов`язання у вигляді зміни його умов.

Суд зазначає, що з указаними доводами Позивача не погоджується, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як встановлено у ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, з наведеного вище суд доходить висновку, що встановлена у п. 3.17 Додатку 1-8 можливість перерахунку розміру оплати наданої послуги у випадку непогашення заборгованості у повному обсязі не є зміною ціни в договорі після його виконання, а зміною умов зобов`язання як наслідок невиконання Замовником зобов`язання із здійснення оплати за перевезення у повному обсязі, що відповідає ст. 611 Цивільного кодексу України.Тобто, п. 3.17 Додатку 1-8 застосовується у випадку наявності непогашеної заборгованості за основним зобов`язанням.

При цьому, суд відхиляє посилання Позивача на невідповідність вказаної умови Додатку 1-8 нормі ч. 3 ст. 632 ЦК України ще й тому, що в даному випадку у цій умові Договору якраз йдеться про невиконання грошових зобов`язань з оплати за перевезення за Договором у повному обсязі Замовником.

Крім того, суд відхиляє як необґрунтовані посилання Позивача на порушення податкового закону при визначенні п. 3.17 Додатку 1-8, оскільки цим положенням передбачено саме здійснення перерахунку розміру оплати наданої послуги за весь період вже наданої послуги, а тому стверджувати про нереальність операцій немає підстав. Тим більше, що пунктом 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України встановлено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, зважаючи на викладене, зміна бази оподаткування, що фактично встановлено у спірній умові Додатку 1-8, не є порушенням вимог податкового законодавства.

У п. 7.2 Додатку 1-8 встановлено, що Замовник, у разі невиконання погодженого Замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих Перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому Замовленні щомісячно, сплачує неустойку в розмірі, який розраховується за формулою: Пн = Спл1* Кнорм * Кваг3, де Пн - сума неустойки за невиконання умов Додаткової угоди та/або Замовлення; Спл1 -ставка плати за використання вагонів Перевізника1 при перевезенні вантажів з узгодженими строками та обсягами, відповідно до погодженого Замовлення; Кнорм - показник, який визначається Перевізником та публікується в Оголошенні. Показник не підлягає коригуванню під час строку дії послуги, що надається відповідно до погодженого Замовлення; Кваг3 - кількість вагонів, що недовантажені Замовником.

Як стверджує Позивач, посилаючись на норми Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, ст. 920 ЦК України, у вказаному положенні Додатку 1-8 сторони встановили додаткові підстави та вид відповідальності - неустойку, що суперечать чинному законодавству та публічному порядку, оскільки законодавством чітко передбачено, що підстави, види, розміри відповідальності та порядок її застосування можуть бути передбачені виключно нормативними актами.

Заперечуючи проти вказаної вимоги, Відповідач зазначає про відсутність законодавчої заборони передбачати додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань, пов`язаних з перевезенням, а тому п. 7.2 Додатку 1-8 не суперечить чинному законодавству.

Суд зазначає, що з указаними доводами Позивача не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 914 ЦК України, ст. 307 ГК України, ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як установлено ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Ст. 908 ЦК України, яка кореспондується із ст. 307 ГК України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як вказано у п. 105 Статуту залізниць України, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Отже, з наведених положень чинного законодавства вбачається право самостійно визначати у договорі відповідальність за порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами.

Суд звертає увагу, що серед названих Позивачем положень нормативно-правових актів відсутні такі, які б обмежували право залізниці чи забороняли їй встановлення у договорі додаткової відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, пов`язане з наданням послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника.

Отже, Позивач не довів перед судом обставин невідповідності встановлення вказаної у п. 7.2 Додатку 1-8 неустойки актам законодавства, які можуть бути підставою для визнання недійсним такого пункту договору.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними окремих частин правочину (господарської угоди), а саме Додатку 1-2 «Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Позивачем та Відповідачем, суд зазначає таке.

В обґрунтування вказаної вимоги Позивач зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про транспорт», ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. ст. 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, Закону України «Про ціни і ціноутворення», ст. ст. 4, 6, 8, 910 Закону України «Про природні монополії», ст.ст. 2, 12, 13, 16 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст.ст. 10, 12, 19, 180, 189, 191, 311 ГК України, ст. 632 ЦК України - ціни (тарифи, ставки тощо) на залізничному транспорті є державними регульованими, які встановлюються, змінюються та регулюються уповноваженими органами державної влади.

В п. 3.5 Договору вказано, що розмір (ставки) послуги перелік яких наведений в Додатку 1-2, відноситься до вільних тарифів і визначається Відповідачем-перевізником.

Однак, Відповідачем до переліку Додаток 1-2 «Ставки плат, коефіцієнти та умови платежів» включено послуги, які не відповідають Переліку видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються за вільними тарифами, наведених в табл. 5 пункту 32 розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Збірник тарифів).

Зокрема, передбачено ставку плати за використання вагону Перевізника-Відповідача. Відповідно, Позивач вважає, що Додаток 1-2 є недійсним, оскільки порушує вимоги законодавства про ціноутворення.

Заперечуючи проти задоволення вказаної вимоги, Відповідач зазначає, що Позивач підміняє чи плутає поняття «вагон перевізника» та «власний вагон перевізника», атому помилково вважає, що ставка плати за користування власним вагоном є державно регульованим тарифом.

Суд зазначає, що з указаними доводами Позивача не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у п. 3.5 Договору вказано, що розмір (ставки) за послуги, що виконуються за вільними тарифами та перелік яких наведено у додатках 1-1 - 1-3, визначається Перевізником в порядку, передбаченому Договором.

Невід`ємною частиною Договору, згідно з розділом 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-2 «Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів».

Суд звертає увагу, що у вказаному Додатку 1-2 передбачено, зокрема, ставки плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України (Таблиця 1).

За перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

Плата за перевезення вантажу, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами, (ч. 2 ст. 916 ЦК України).

Робота та послуги, що виконуються на вимогу власника (володільця) вантажу і не передбачені тарифами, оплачуються додатково за домовленістю сторін (ч. 3 ст. 916 ЦК України).

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства (ст. 311 ГК України).

Кабінет Міністрів України може у визначених законом випадках видавати правила, обов`язкові для сторін публічного зобов`язання, в тому числі щодо встановлення або регулювання цін (ч. 3 ст. 178 ГК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт", встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця"-Відповідачем за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються із місцевих бюджетів.

Тарифи на залізничні перевезення встановлюються з урахуванням інвестиційної складової.

Розроблення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні, у тому числі транзитом, здійснюється АТ "Укрзалізниця"-Відповідачем. Тарифи на транзитні перевезення встановлюються АТ "Укрзалізниця" відповідно до міжнародних договорів та законодавства України.

Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.

Підприємства залізничного транспорту загального користування здійснюють свою діяльність на основі поєднання принципів державного регулювання та ринкових відносин (ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Як встановлено у ст. 57 Статуту залізниць України, тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються відповідними залізницями за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. У разі застосування тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки залізниць компенсуються з місцевих бюджетів.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні встановлюються відповідно до міжнародних договорів та чинного законодавства.

Плата за перевезення вантажів справляється залежно від відстані, яка визначається згідно з планом формування поїздів.

Відповідно до п. 58 Статуту залізниць України, розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству.

П. 61 Статуту залізниць України визначає, що тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту. Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари (послуги), що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку (ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання, зокрема, фіксованих цін або граничних цін (ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Державна цінова політика у сфері діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України (ст. 8 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

У сфері користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об`єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування, предметом державного регулювання органами виконавчої влади діяльності суб`єктів природних монополій є ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій (статті 4, 5, 8 Закону України «Про природні монополії»).

Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін; визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади (ст. 5 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Мінінфраструктури затверджує тарифи на: перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України і пов`язані з ним послуги. (підп. 33 п. 4 Положення про Мініфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 р.№ 460, та підп. а) п. 2 додатку до постанови «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 р. № 1548 «Повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг»).

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 р. № 317 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі також - Збірник тарифів).

В абз. 1 п. 1 розділу 1 Збірника тарифів визначено терміни, які вживаються виключно для цього Збірника, а зокрема:

- вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію з ознакою в Автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (далі - АБД ПВ) "вагон інвентарного парку" відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі знаками і написами;

- власний вагон - вантажний вагон, яким юридична особа (крім перевізника) або фізична особа - підприємець володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон";

- власний вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Відповідно до п. 3 розділу 1 Збірника тарифів державні регульовані тарифи встановлюються на: внутрішні та міжнародні (експорт та імпорт) вантажні перевезення, що здійснюються на лініях широкої та європейської колій загальної мережі залізниць України; охорону та супроводження вантажів, що підлягають обов`язковій охороні силами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті; користування вагонами і контейнерами перевізника; роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких наведено в розділі III цього Збірника.

З наведеного вбачається, що Збірник тарифів розрізняє поняття «вагон перевізника» та «власний вагон перевізника», а державні регульовані тарифи встановлюються саме за користування вагонами і контейнерами перевізника, в той час як у Додатку 1-2 визначені ставки плат за використання власних вагонів перевізника.

Суд зазначає, що наведені вище законодавчі акти не містять приписів щодо встановлення державного регулювання цін на користування власними вагонами перевізника.

З аналізу наведених норм не вбачається, що вказані послуги належать саме до тієї сфери застосування Закону України «Про природні монополії», яка регулює діяльність Акціонерного товариства "Українська залізниця"-Відповідаче, як суб`єкта природної монополії.

Розрахунки за перевезення вантажів, роботи і послуги, пов`язані з ними, щодо яких не встановлені державні регульовані тарифи, проводяться за вільними тарифами, які визначаються суб`єктами господарювання за згодою сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Перелік видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються за вільними тарифами, наведено в табл. 5 пункту 32 розділу II цього Збірника. (п. 5 розділу 1 Збірника тарифів).

Відповідно до п. 32 Збірника тарифів, розрахунки за роботи й послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються суб`єктами господарювання за згодою сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Вільні тарифи визначаються виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей робіт і послуг. При реалізації послуг за вільними тарифами сторони визначають методи погодження тарифу: підписання протоколу за допомогою засобів зв`язку тощо виходячи з умов реалізації (терміновості реалізації та ін.).

У табл. 5 пункту 32 розділу II Збірника тарифів наведено таке найменування видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються залізничним транспортом за вільними (договірними) тарифами: виконання вантажних робіт, кріплення вантажів засобами перевізника та надання інших додаткових послуг, пов`язаних з виконанням вантажних операцій; подача вагонів і контейнерів для навантаження (вивантаження) у визначений час, періоди доби, дні тижня чи місяця за наявності окремої письмової заявки або договору про виконання цієї послуги (крім днів, зазначених у декадній заявці); розробка та коригування на прохання відправників креслень, схем, виконання розрахунків навантаження і кріплення вантажів, перевірка і затвердження креслень і розрахунків, наданих відправниками; обслуговування, ремонт і контрольні перевірки вагових приладів, що належать підприємствам та організаціям, крім структурних підрозділів ПАТ "Укрзалізниця"; розробка та коригування єдиних технологічних процесів роботи під`їзних колій промислових підприємств на їх прохання; надання послуг, пов`язаних з перевезенням експортно-імпортних та транзитних вантажів (користування вагонами, зберігання вантажів, подача й забирання вагонів тощо), при переробці цих вантажів за прямим варіантом (вагон - судно); надання вагонів ПАТ "Укрзалізниця" під навантаження на території інших держав; подача й забирання вагонів та контейнерів для навантаження або вивантаження на станції, не відкриті для виконання комерційних операцій, а також роботи, пов`язані з прийманням, видачею, навантаженням і вивантаженням на цих станціях; інші послуги на прохання вантажовласників, що пов`язані з перевезенням вантажів, для яких не наведено готової плати у цьому Збірнику та перелік яких визначається ПАТ "Укрзалізниця".

З огляду на наявність, відповідно до вказаного переліку, у залізниці-Відповідача права встановлювати вільні тарифи на інші послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, суд відхиляє доводи Позивача про те, що до Додатку 1-2 включено послуги, які не відповідають переліку у названій нормі.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає про необґрунтованість та недоведеність доводів Позивача про те, що Додаток 1-2 порушує вимоги законодавства щодо ціноутворення.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними окремих частин правочину (господарської угоди), а саме: пункту 3.2. Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Позивачем та Відповідачем, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної вимоги Позивач зазначає, що Відповідачем в п. 3.2. Договору встановлено також складові послуг Відповідача-Перевізника, куди включено і Ставку плати за використання вагону Відповідача-Перевізника. Однак, умови п. 3.2. Договору порушують вимоги п.п. 1.1.5. розділу 2 «Правила застосування тарифів» Збірника тарифів, якими передбачено, «... При перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). ...». Таким чином, провізні плати можуть складатись лише з 2 складових частин, а не з 3, як передбачено в п. 3.2. Договору.

Позивач стверджує, що Відповідачем фактично виключено вагонну складову плати (тарифу) і здійснено її юридичну підміну на «ставку плати за використання вагону Перевізника/Відповідача». Неправомірна підміна понять/термінів зроблена з метою з метою ухилення від вимог про державне регулювання цін, до яких відноситься і вагона складова.

Отже, на думку Позивача, п. 3.2. Договору є недійсним, оскільки порушує вимоги про ціноутворення.

Заперечуючи проти задоволення вказаної позовної вимоги, Відповідач зазначає, що відсутні підстави застосовувати до ціноутворення на послуги з надання під навантаження (в користування) власних вагонів залізниці державно регульовані ціни, які встановлено для інвентарних вагонів перевізника.

Суд зазначає, що з указаними доводами Позивача не погоджується, з огляду на наступне.

У п. 3.2 Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні Перевізника (крім транспортерів Перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону Перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2)компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в Додатку 1-2 до Договору. У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. III Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3)плати за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.

Розрахунки за перевезення вантажів, роботи і послуги, пов`язані з ними, щодо яких не встановлені державні регульовані тарифи, проводяться за вільними тарифами, які визначаються суб`єктами господарювання за згодою сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Перелік видів перевезень, робіт і послуг, які виконуються за вільними тарифами, наведено в табл. 5 п. 32 розділу II цього Збірника (п. 5 розділу 1 Збірника тарифів).

В підпункті 1.1.5. п. 1 розділу II Збірника тарифів визначено, що при перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). При перевезенні у власному або орендованому вагоні базовою ставкою плати є інфраструктурна складова для власних або орендованих вагонів (І вл).

При перевезенні вантажів у власних вагонах, орендованих перевізником або структурними підрозділами АТ "Укрзалізниця" у суб`єктів господарювання, плата визначається як для вагонів перевізника.

Під час перевезення вантажів у власних вагонах (контейнерах) перевізника плата визначається так само, як для власних вагонів (контейнерів).

З системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства України слідує, що для власних та орендованих вагонів, а відповідно і для власних вагонів перевізника, Збірник тарифів регулює вартість послуг тільки в частині інфраструктурної складової плати, розмір вагонної складової плати за перевезення вантажу для власних та орендованих вагонів, а відповідно і для власних вагонів перевізника, означений нормативний акт не регулює.

Отже, оскільки у даному випадку Позивач помилково ототожнює поняття «вагон перевізника» та «власний вагон перевізника», а Збірник тарифів не встановлює державно регульовані ціни на використання власних вагонів перевізника, суд зазначає про безпідставність доводів Позивача про те, що п. 3.2. Договору порушує вимоги про ціноутворення.

Ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України).

За змістом ст.215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Ст. 217 ЦК України визначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/1227/17).

З огляду на викладене, оцінивши обставини, наведені Позивачем у позовній заяві, якими обґрунтовано недійсність окремих спірних частин правочину, а також дослідивши подані в підтвердження цьому докази, суд дійшов висновку, що Позивачем всупереч викладеним нормам не доведено перед судом законних підстав для визнання недійсними пунктів 3.17, 7.2 Додатку 1-8, Додатку 1-2 та п. 3.2 Договору.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 ГПК України).

Ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони порівну.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати з 01.12.2020 р. Додаток 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника`до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 від 24.03.2020 р. (повідомлення про укладення договору № 99-40001366/2020-001 від 24.03.2020 р.) укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, будинок 54, офіс 41А, ) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця 5, ) із погодженим Замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами № 40001366/2020-00011 від 21.08.2020 р.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 54, офіс 41А) 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ.

5. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 05 серпня 2022р.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.