ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 902/560/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Браїлівське" - Стороженко С.С.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінінтелект-Плюс" - Сніцаренко А.А.

Фермерське господарство "Ланецького" - не з`явився

арбітражний керуючий - Голубенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 (колегія суддів у складі: Дужич С.П. - головуючий, Коломис В.В., Саврій В.А.)

у справі №902/560/20

за заявами 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Браїлівське";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінінтелект-Плюс"

до Фермерського господарства "Ланецького"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад вимог заяви ініціюючого кредитора

1. 30.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Браїлівське" (далі - ТОВ "Браїлівське") звернулось до Господарського суду Вінницької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Ланецького" (далі - ФГ "Ланецького"), оскільки боржник має перед кредитором заборгованість на загальну суму 16256670,86 грн.

2. 23.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінінтелект-Плюс" (далі - ТОВ "Фінінтелект-Плюс") звернулось до Господарського суду Вінницької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького", оскільки боржник має перед кредитором заборгованість на загальну суму 3972111,73 грн.

3. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.01.2022 до справи приєднано матеріали заяви ТОВ "Фінінтелект-Плюс" від 23.12.2021 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" та вирішено здійснювати її розгляд одночасно із розглядом заяви ТОВ "Браїлівське" від 30.05.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" та призначено підготовче засідання у справі №902/560/20.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Суди розглядали справу неодноразово.

5. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.03.2022, за результатами підготовчого судового засідання, заяву ТОВ "Браїлівське" від 30.05.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" задоволено. Відкрито провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького"; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Браїлівське" в сумі 7869353,00 грн - основного боргу, 8341992,25 грн - пені; введено процедуру розпорядження майном боржника на строк до 170 календарних днів; призначено розпорядником майна ФГ "Ланецького" арбітражного керуючого Голубенко О.В.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фінінтелект-Плюс" від 23.12.2021 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького". Призначено заяву ТОВ "Фінінтелект-Плюс" про визнання грошових вимог до ФГ "Ланецького" до розгляду у попередньому засіданні господарського суду у справі про банкрутство.

6. З`ясовуючи питання відсутності спору про право відносно вимог ТОВ «Браїлівське» господарський суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у справі №143/1269/17 та розгляд справи №940/227/20, яка перебуває у провадженні Тетіївського районного суду Київської області не свідчить про наявність між сторонами спору про право; заборгованість ФГ "Ланецького" перед ТОВ "Браїлівське" підтверджується наявними матеріалами справи, а тому відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство із застосуванням приписів п. 1 ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

7. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.03.2022 скасовано. В задоволенні заяви ТОВ "Браїлівське" від 30.03.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" відмовлено. Справу №902/560/20 направлено до Господарського суду Вінницької області на стадію підготовчого засідання для розгляду заяви ТОВ "Фінінтелект-Плюс" від 23.12.2021 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького".

8. Ухвалюючи судове рішення господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги ТОВ «Браїлівське» свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, а також дійшов висновку, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 02.04.2020 до ТОВ "Браїлівське" не перейшло право вимоги за договором поруки №2 від 01.11.2015, згідно з яким боржник є поручителем.

9. Крім того, враховуючи наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ТОВ "Браїлівське" про банкрутство ФГ "Ланецького", господарський суд апеляційної інстанції визнав передчасним висновок господарського суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" на підставі заяви ТОВ "Фінінтелект-Плюс" від 23.12.2021.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

10. Арбітражний керуючий Голубенко О.А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного суду від 18.05.2022, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.03.2022 залишити в силі.

11. Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

12. На думку Скаржника господарським судом апеляційної інстанції не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 1, 8, 34, 39 КУзПБ (стосовно перевірки безспірності вимог ініціюючого кредитора, визначеності та розміру вимог ініціюючого кредитора), які викладені у постановах від 15.10.2020 у справі №922/1174/20, від 22.09.021 у справі №911/2043/20, від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, висновок Верхового Суду щодо застосування положення ст.ст. 514, 553, 554 ЦК України (стосовно визначеності розміру вимог до поручителів у зобов`язанні та об`єму прав нового кредитора), викладений у постановах від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, від 16.08.2021 у справі №908/502/19, від 28.07.2021 у справі №405/6971/16-ц, висновок Верхового Суду щодо застосування ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України (стосовно здійснення прав та обов`язків після відступлення вимоги), викладений у постановах від 13.03.2019 у справі №905/635/18, висновок Верхового Суду щодо застосування положення ст. 204 ЦК України, викладений у постановах від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 30.08.2018 у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11, від 10.09.2019 у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі №903/849/17.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

13. ТОВ "Браїлівське" подало відзив на касаційну скаргу, в якому воно просить задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову Північно-західного апеляційного суду від 18.05.2022, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.03.2022 залишити в силі.

14. ТОВ "Браїлівське" зауважує на тому, що судом апеляційної інстанції не було враховано позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.07.2021 у справі №916/2739/20, згідно з якою безспірні вимоги кредитора, отримані ним за договором відступлення, є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

15. ТОВ "Фінінтелект-Плюс" подало відзив на касаційну скаргу, в якому воно просить постанову Північно-західного апеляційного суду від 18.05.2022 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

16. ТОВ "Фінінтелект-Плюс" зауважує на тому, що твердження скаржника про те, що наявність чинного судового рішення у справі №143/1269/17 (у якій ініціюючий кредитор не був ані стороною, ані взагалі учасником) свідчить про безспірність вимог ТОВ "Браїлівське", не відповідають встановленим фактичним обставинам по справі, а також не узгоджуються з висновками Верховного Суду, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі.

17. ТОВ "Фінінтелект-Плюс" вказує, що ТОВ "Браїлівське", після звернення до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького", звернулося до Погребищенського районного суду Вінницької області в межах справи №143/1269/17 із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з позивача у справі ОСОБА_1 на ТОВ "Браїлівське". Таке звернення на думку ТОВ «Фінінтелект-Плюс» свідчить про наявність невирішеного спору про право в контексті сторін зобов`язання, оскільки у вказаній заяві ТОВ "Браїлівське" фактично просило суд визнати його кредитором щодо ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького".

18. У зв`язку з цим, ТОВ "Фінінтелект-Плюс" вважає, що фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази свідчать про наявність спору про право в контексті можливого розміру заборгованості та структури боргу, про які заявив ініціюючий кредитор.

19. На думку ТОВ "Фінінтелект-Плюс" оскаржувана постанова не суперечить висновкам Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №2-1383/2010, однак посилання скаржника на вказані висновки є нерелевантним, оскільки висновки щодо застосування норми права у цій постанові були зроблені в інших правовідносинах, ніж ті, що виникли між сторонами у даній справі.

20. ТОВ "Фінінтелект-Плюс" зазначає, що зі змісту договору відступлення вбачається, що ОСОБА_1 мав намір відступити ТОВ "Браїлівське" свої права кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору позики від 01.11.2015.

21. Отже, ТОВ "Фінінтелект-Плюс" вважає, що апеляційний суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів дійшов правильного висновку, що на підставі договору відступлення ТОВ "Браїлівське" не набуло прав кредитора від ОСОБА_1 , які існували у нього до ФГ "Ланецького" на підставі договору поруки №2 від 01.11.2015.

22. Відзиви від інших учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

23. 01.11.2015 між фізичною особою ОСОБА_1 , як позикодавцем, та фізичною особою ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір позики (далі - договір позики), за умовами якого позикодавець надає до 01.11.2016 позичальнику безпроцентну позику в сумі 290000,00 доларів США, що за комерційним курсом 24.4 грн за 1 долар США еквівалентно 7066000,00 грн, а останній зобов`язується прийняти позику та повернути її позикодавцеві у визначений цим договором строк.

24. По закінченню строку договору, позичальник зобов`язується протягом одного дня повернути суму позики.

25. Згідно з п. 5.2 договору позики у разі не повернення позичальником у строк суми позики передбаченої цим договором, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,3% від неповерненої суми позики за кожен день такої прострочки.

26. Договір позики набув чинності з моменту підписання його сторонами, а саме з 01.11.2015 і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 01.02.2017 (п. 6.1 договору).

27. Договір підписано обома сторонами, факт отримання позики в сумі 290000,00 дол. США підтверджено розпискою ОСОБА_2 від 01.11.2015.

28. 01.11.2015 між фізичною особою ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ФГ "Ланецького", як поручителем, був укладений договір поруки №2 (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником його зобов`язань, що випливають з договору позики.

29. Відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідальність поручителя перед позикодавцем включає зобов`язання: - повернути після спливу кінцевого строку повернення позики (п. 1.5) суму позики в розмірі 290000,00 дол. США, що еквівалентно 7066000,00 грн; - відшкодувати позикодавцю шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов`язання; - сплатити позикодавцю неустойку, пеню за порушення основного зобов`язання позичальником.

30. 30.01.2017 між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , ФГ "Ланецького" було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору позики та договору поруки, згідно з якою сторони домовились: п. 3.1 договору позики викласти у редакції: "Позичальник повинен повернути зазначену у п. 2.1 цього договору позику позикодавцю до 01.08.2017"; п. 5.2 договору позики викласти в редакції: "У разі неповернення позичальником у строк суми позики передбаченої цим договором позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1 (один) відсоток від неповернутої або невчасно повернутої суми позики за кожен день прострочення і до моменту повного повернення позики"; п. 6.1 договору позики викласти в редакції: "Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами, а саме з 01.11.2015 і діє до моменту його повного виконання"; п. 1.5 договору поруки викласти у такій редакції: "Термін виконання основного зобов`язання за договором позики: до 1 серпня 2017 року"; п. 5.1 договору поруки викласти в редакції: "У разі якщо поручитель не виконає свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі, позикодавець має право стягнути з поручителя пеню в розмірі 1 (один) відсоток від неповернутої або невчасно повернутої суми позики за кожен день прострочення і до моменту повного повернення позики"; розділ 6 договору поруки викласти в редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань".

31. Додаткова угода набирає чинності в момент її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договорами позики від 01.11.2015 та поруки №2 від 01.11.2015.

32. Додаткову угоду підписано ОСОБА_2 , як від свого імені, так і від імені ФГ "Ланецького", а також ОСОБА_1 .

33. 30.03.2018 рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області у справі №143/1269/17 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького" на користь ОСОБА_1 17916489,42 грн боргу відповідно до договорів позики та договору поруки та 8000,00 грн судового збору.

34. Відповідно до змісту рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.03.2018 сума основного боргу (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.12.2017) становить 7869353,00 грн, еквівалент 290000,00 дол. США за курсом НБУ станом на 12.12.2017, та 10047136,42 грн - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

35. Також суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди від 30.01.2017 про внесення змін до договору позики від 01.11.2015 та договору поруки №2 від 01.11.2015 недійсними.

36. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 07.08.2018 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі №143/1269/17 рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.03.2018 залишено без змін.

37. 10.08.2019 на підставі виданого виконавчого листа №143/1269/17 від 10.08.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56982771.

38. Під час виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області в примусовому порядку було частково стягнуто 1018571,53 грн боргу та боржником було добровільно погашено суму у розмірі 641247,03 грн.

39. 10.03.2020 ухвалою Тетіївського районного суду Київської області у справі №940/227/20 відкрито провадження за позовом ФГ "Ланецького" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору поруки №2 від 15.11.2015 недійсним.

40. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2020 у наведеній справі було прийнято заяву ФГ "Ланецького" про відмову від позову та закрито провадження у цій справі.

41. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2020 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

42. 21.02.2022 ухвалою Верховного Суду задоволено заяву ФГ "Ланецького" про відмову від касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 03.12.2020, а касаційне провадження у справі за позовом ФГ "Ланецького" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору поруки №2 від 15.11.2015 закрито.

43. 02.04.2020 між ОСОБА_1 , як первісним кредитором, та ТОВ "Браїлівське", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги №01/04 (далі - договір про відступлення права вимоги), згідно з умовами якого новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати солідарно з ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького" виконання зобов`язань за договором, які виникли з моменту його укладання, а саме: сплатити заборгованість в розмірі 16256670,86 грн, а також сплатити всі штрафні санкції, які виникли у зв`язку з невиконанням умов договору позики, що підтверджено рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області у справі №143/1269/17.

44. За отримане право вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в сумі, яка еквівалентна 250000,00 дол. США по курсу міжбанку на дату розрахунку.

45. 01.06.2020 до господарського суду надійшла заява ТОВ "Браїлівське" від 30.05.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" у зв`язку з неспроможністю боржника погасити кредиторську заборгованість, яка виникла на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ "Браїлівське", як новим кредитором, та ОСОБА_1 (первісний кредитор).

46. 24.12.2021 ТОВ "Фінінтелект-Плюс" звернулось до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" з тих підстав, що у ФГ "Ланецького" існує невиконане грошове зобов`язання перед ТОВ "Фінінтелект-Плюс" зі сплати заборгованості у загальному розмірі 3972111,73 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

47. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького".

48. Умови, порядок та підстави для здійснення провадження у справі з відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлює КУзПБ.

49. Банкрутство юридичних осіб (підстави, умови, порядок, особливості) регламентовано положеннями книги третьої цього Кодексу, положення розділу І якої містять норми щодо провадження у справі про банкрутство юридичної особи, зокрема підстави та порядок відкриття провадження у справі.

50. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. Провадження у справі про банкрутство відкривається господарським судом за заявою боржника також у разі загрози його неплатоспроможності.

51. Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства (ст. 215 Господарського кодексу України, ст. 16617 Кодексу України про адміністративні правопорушення), а також недопущення доведення боржника до банкрутства (ст. 219 Кримінального кодексу України).

52. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

53. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

54. Положення ст. 1 КУзПБ визначають, що неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

55. Частинами 1, 2 ст. 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

56. Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань.

57. Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований ст. 39 КУзПБ.

58. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

59. Системний аналіз ст.ст. 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.

60. Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 15.10.2020 у справі №922/1174/20, від 22.09.021 у справі №911/2043/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, на які посилається скаржник).

61. При цьому, якщо КУзПБ підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство прямо не визначені та з`ясовуються судом шляхом встановлення, на підставі доказів у справі, заборон на відкриття провадження у справі про банкрутство, визначених Законом (прямих або непрямих, загальних або спеціальних, тимчасових або не обмежених в часі, умовних або безумовних), то підстави для відмови у відкритті провадження прямо визначені в ч. 6 ст. 39 КУзПБ.

62. Тож, важливим елементом судового контролю при відкритті провадження у справі про банкрутство є встановлення обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

63. Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

64. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

65. Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20 зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

66. Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

67. Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

68. При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

69. Так, у цій справі заява ТОВ "Браїлівське" про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" обґрунтована неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за договором позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , договору поруки, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 (позикодавець) та ФГ "Ланецького" (поручитель), що також підтверджується рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області №143/1269/17 від 30.03.2018, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького" на користь ОСОБА_1 17916489,42 грн боргу та 8000,00 грн судового збору на підставі договору позики та договору поруки. При цьому ініціюючий кредитор вказує на те, що до нього право вимоги перейшло на підставі укладеного 02.04.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ "Браїлівське" договору №01/04 про відступлення права вимоги.

70. Господарський суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" за заявою ТОВ "Браїлівське", дійшов висновку про те, що зі змісту договору №01/04 про відступлення права вимоги вбачається, що ОСОБА_1 мав намір відступити ТОВ "Браїлівське" свої права кредитора у зобов`язанні, які виникли на підставі договору позики - тобто права кредитора, набуті ним на підставі лише однієї з трьох вказаних підстав виникнення зобов`язань, які існували між ним, як первісним кредитором та боржниками, а також про наявність спору про право щодо вимог цього заявника.

71. Верховний Суд вважає за необхідне зауважити на тому, що відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не свідчить про автоматичний перехід до нового кредитора також права вимоги за забезпечувальним договором, а тому обставини переходу прав кредитора (попри наявність чинного судового рішення, яким підтверджено безспірність заявлених ініціюючим кредитором грошових вимог), через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

72. Твердження арбітражного керуючого Голубенко О.В. у касаційній скарзі про те, що за договором відступлення права вимоги відбувся перехід прав кредитора за договором поруки, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 (позикодавець) та ФГ "Ланецького" (поручитель), спростовуються змістом названого договору відступлення права вимоги, про що зазначив господарський суд апеляційної інстанції в постанові, що оскаржується.

73. Зокрема господарський суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до п. 2 договору відступлення права вимоги новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати солідарно від ОСОБА_2 та ФГ "Ланецького" виконання зобов`язань за основним договором, які виникли з моменту укладання основного договору, а саме: сплати заборгованості в розмірі 16256670,86 грн, а також оплати всіх штрафних санкцій, які виникли в зв`язку з невиконанням умов основного договору.

74. При цьому у п. 1 договору про відступлення права вимоги сторони визначили, що договір позики укладений між первісним кредитором і боржником і є основним договором, тоді як договір про відступлення права вимоги не містить будь-яких посилань на договір поруки. В п. 6 цього договору також відсутній обов`язок первісного кредитора передати новому кредитору примірник договору поруки.

75. Також господарський суд апеляційної інстанції додатково зауважив на тому, що про підтвердження наміру ОСОБА_1 щодо відступлення свого права вимоги ТОВ "Браїлівське" лише за договором позики вказує і та обставина, що представником ОСОБА_1 в січні 2021 року (після укладення договору відступлення) було подано заяву про примусове виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 30.03.2018, а 27.01.2021 постановою приватного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП №64311447 по примусовому виконанню за виконавчим листом №143/1269/17, за яким боржником є ФГ "Ланецького".

76. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

77. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст.ст. 514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Для заміни кредитора згода боржника не є обов`язковою.

78. Тобто в разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним.

79. Наслідком відступлення права вимоги є заміна особи кредитора у зобов`язанні, а тому з огляду на зміст договору відступлення права вимоги щодо передачі права вимоги за зобов`язаннями боржника лише за договором позики є суперечливим факт наявності у ТОВ "Браїлівське" права вимоги до боржника ФГ "Ланецького" за договором поруки, як передумови для ініціювання відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького".

80. Аргумент касаційної скарги про те, що заявлені ТОВ "Браїлівське" вимоги є безспірними та підтверджені судовим рішенням від 30.03.2018 у справі №143/1269/17, яке набрало законної сили, відхиляється судом касаційної інстанції, оскільки в згаданому судовому рішенні відсутні відомості про укладення договору відступлення права вимоги від 02.04.2020 №01/04. Відповідно вказаним судовим рішенням не надавалася оцінка та не досліджувалися обставини і умови переходу за договором відступлення прав від ОСОБА_1 до ТОВ "Браїлівське", а отже дійсний стан суб`єктивного права кредитора та суб`єктивного обов`язку боржника в тому числі за договором поруки, а також щодо виникнення у ТОВ "Браїлівське" (який не був стороною у справі №143/1269/17) права вимоги до ФГ "Ланецького" як солідарного боржника за судовим рішенням від 30.03.2018.

81. Встановлені господарським судом апеляційної інстанції обставини укладення між ОСОБА_1 та ТОВ "Браїлівське" договору відступлення права вимоги вказують на наявність у цій справі суперечностей (розбіжностей) у матеріально-правових відносинах, на яких ґрунтуються вимоги ТОВ "Браїлівське" як кредитора до ФГ "Ланецького" як боржника (поручителя) за договором поруки.

82. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20, які Верховний Суд враховує під час ухвалення цієї постанови.

83. Що стосується обставин наявності у даній справі підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ТОВ «Браїлівське» визначених ч.6 ст. 39 КЗзПБ Верховний Суд виходить з такого.

84. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

85. Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

86. Верховний Суд зауважує, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

87. Тому вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

88. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

89. Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.

90. Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

91. Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.

92. У постанові від 03.06.2020 у справі №905/2030/19 Верховний Суд дійшов такого висновку: "у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур передбачених Кодексом України з процедур банкрутства для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження."

93. У постанові від 23.06.2020 у справі №910/1067/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що достатнім є сам факт наявності спору про право, результати вирішення якого можуть вплинути на заявлені вимоги кредитора. Неврахування судами факту існування двох спорів про право, є такими помилками, які порушують принцип пропорційності господарського судочинства.

94. Суди встановили, що до укладення між ОСОБА_1 та ТОВ "Браїлівське" договору про відступлення права вимоги, ФГ "Ланецького" подало позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору поруки №2 від 01.11.2015 недійсним з підстав перевищення керівником господарства ОСОБА_2 повноважень, вчинення правочину у власних інтересах з метою покладення виконання власних грошових зобов`язань на фермерське господарство.

95. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.03.2020 у справі №940/227/20 відкрито провадження за позовом ФГ "Ланецького" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору поруки №2 від

15.11.2015 недійсним.

96. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2020 у цій справі прийнято заяву ФГ "Ланецького" про відмову від позову та закрито провадження у цій справі.

97. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2020 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

98. На час вирішення питання у господарських судах першої та апеляційної інстанцій про відкриття провадження у справі №902/560/20 спір у справі №940/227/20 не вирішено.

99. Верховний Суд звертає увагу, що провадження у справі №940/227/20 було відкрито ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.03.2020, тобто до моменту укладення між ОСОБА_1 та ТОВ "Браїлівське" договору про відступлення права вимоги від 02.04.2020, а також до моменту звернення ТОВ "Браїлівське" до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького".

100. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного господарського суду про те, що спір, який розглядається районним судом у справі №940/227/20, впливає на вирішення питання щодо існування заборгованості боржника перед ТОВ "Браїлівське" на підставі договору поруки, існуванням якого ТОВ "Браїлівське" серед іншого обґрунтовує заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані обставини свідчать про наявність спору про право, і, як наслідок, є перешкодою для відкриття справи про банкрутство, що було обґрунтовано встановлено господарським судом апеляційної інстанції.

101. Відповідно Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги арбітражного керуючого Голубенко О.В. та ТОВ "Браїлівське" у відзиві на касаційну скаргу про відсутність у цій справі спору про право як підставу для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство.

102. Верховний Суд вважає помилковими висновки господарського суду першої інстанції про те, що ініціювання ФГ "Ланецького" лише у 2020 році судового провадження у справі №940/227/20, подача ним 26.03.2020 нотаріально засвідченої заяви про відмову від позову, оскарження ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 02.04.2020 про прийняття відмови ФГ "Ланецького" від позову та закриття провадження у справі, подача 17.12.2020 касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 03.12.2020, подача відмови від касаційної скарги - направлені на створення спору заради спору, свідчать про зловживання правами ФГ "Ланецького" з метою уникнення відкриття провадження у справі про банкрутство.

103. Так, зробивши такий висновок, господарський суд першої інстанції не дослідив зміст відповідних судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними. У той же час зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 03.12.2020 у справі №940/227/20, вбачається, що скасовуючи ухвалу про прийняття відмови ФГ "Ланецького" від позову та закриття провадження, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 , який підписав заяву про відмову від позову від імені ФГ "Ланецького", має процесуальний статус відповідача у межах справи №940/227/20, що свідчить про можливість наявності конфлікту інтересів.

104. Разом з тим, Верховний Суд вважає, що наявність постанови Вінницького апеляційного суду від 03.03.2022 у справі №143/1269/17 про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Браїлівське" про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП №60026733 про стягнення боргу та судового збору з ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що не відбулось фактичного відступлення права вимоги, не свідчить про наявність спору про право, оскільки здійснюється за окремою процедурою непозовного судочинства, яка регулюється розділом VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України, тому ці обставини не мають вирішального значення для правильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі про банкрутство.

105. З цього приводу Верховний Суд погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що законодавець не обмежує повторної подачі такої заяви та її обґрунтування іншими доказами, а також надання самостійної оцінки судом обставинам переходу права вимоги при розгляді справи про банкрутство.

106. Водночас з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо наявності між кредитором та боржником суперечностей (розбіжностей) передачі за договором про відступлення права вимоги прав вимоги за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору поруки, на яких ґрунтуються вимоги ТОВ "Браїлівське" як кредитора до ФГ "Ланецького" як боржника (поручителя) за договором поруки, наявності спору про право, який розглядається районним судом у справі №940/227/20, Верховний Суд погоджується із висновками Північно-західного апеляційного господарського суду щодо відсутності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" за заявою ТОВ "Браїлівське".

107. Інші аргументи скаржника про відсутність спору між кредитором і боржником, спростовуються вищенаведеними висновками Верховного Суду щодо особливої, порівняно із позовним провадженням, ролі господарського суду у справах про банкрутство, яка полягає у судовому контролі таких проваджень з метою дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

108. Оцінюючи доводи скаржника про недотримання судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (п. 17 цієї постанови), Верховний Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 вказано, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

109. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (п. 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (п. 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (п. 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (п. 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (п. 24); від 05.12.2018 у справах 522/2202/15-ц (п. 22) і №522/2110/15-ц (п. 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (п. 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

110. Отже, конкретизація Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

111. Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про недотримання апеляційним судом правових висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 1, 8, 34, 39 КУзПБ (стосовно перевірки безспірності вимог ініціюючого кредитора, визначеності та розміру вимог ініціюючого кредитора), викладених у постановах від 15.10.2020 у справі №922/1174/20, від 22.09.021 у справі №911/2043/20, від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, висновку Верхового Суду щодо застосування положення ст.ст. 514, 553, 554 ЦК України (стосовно визначеності розміру вимог до поручителів у зобов`язанні та об`єму прав нового кредитора), викладених у постановах від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, від 16.08.2021 у справі №908/502/19, від 28.07.2021 у справі №405/6971/16-ц, висновку Верхового Суду щодо застосування ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України (стосовно здійснення прав та обов`язків після відступлення вимоги), викладених у постановах від 13.03.2019 у справі №905/635/18, висновок Верхового Суду щодо застосування положення ст. 204 ЦК України, викладений у постановах від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 30.08.2018 у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11, від 10.09.2019 у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі №903/849/17 (п. 17 цієї постанови) у подібних правовідносинах, оскільки встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у зазначених скаржником справах суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у порівнянні зі справою, що розглядається у цьому провадженні.

112. Крім того, у постановах від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, на які посилається скаржник, взагалі вирішувалося питання щодо юрисдикції спорів про стягнення кредиторської заборгованості у випадку, коли боржник є фізичною особою, а поручитель юридичною особою (або навпаки), тобто вирішувалося питання за правилами якого судочинства (господарського чи цивільного) мають розглядатися позовні вимоги до осіб, які несуть солідарну відповідальність з боржником, однак такі особи є фізичними і юридичними особами. У зв`язку з викладеним Верховний Суд вважає нерелевантними посилання на наведені постанови.

113. Також Верховний Суд відхиляє доводи ТОВ "Браїлівське" у відзиві на касаційну скаргу про неврахуванням судом апеляційної інстанції постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/2739/20, оскільки у цій справі суди встановили відсутність спору про право, тоді як у справі, яка є предметом касаційного розгляду господарськими судами попередніх інстанцій встановлено наявність спору про право, отже обставини у справах №916/2739/20 та №902/560/20 є різними.

114. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України", згідно якого пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

115. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

116. У контексті вказаної практики Верховний Суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

117. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженої постанови, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм, не знайшли свого підтвердження за під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

118. Верховний Суд вважає висновок господарського суду апеляційної інстанції про наявність відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Ланецького" обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального і матеріального права до цих правовідносин сторін.

119. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

120. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції, - без змін.

Судові витрати

121. У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Голубенко Олени Василівни залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 у справі №902/560/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді О. Банасько

В. Пєсков