ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. Справа №921/100/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Залуцький Д.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/25149 від 22.06.2022 (вх.№01-05/1460/22 від 27.06.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022, суддя: Чопко Ю.О., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 08.06.2022

у справі №921/100/22

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільелектропостач, м. Тернопіль,

про стягнення 5 082 934,18 грн.

за участю представників від:

позивача - Горопашний І.В.

відповідача - Хомишин І.Б.

ВСТАНОВИВ:

11.02.2022 у Господарський суд Тернопільської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі по тексту ПрАТ «НЕК «Укренерго») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» (далі по тексту ТОВ «Тернопільелектропостач») про стягнення 5 082 934,18 грн., з яких: 4 176 157,85 грн. пені та 906 776,33 грн. 3% річних, які нараховані за прострочення грошового зобов`язання по сплаті 31 538 009,14 грн. у період з 04.11.2020 по 01.11.2021.

Позов мотивовано тим, що в порушення договірних зобов`язань, які виникли між сторонами, відповідач несвоєчасно виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії, у зв`язку з чим на суми прострочених грошових зобов`язань позивачем нараховано 3% річних та пеню.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 у справі №921/100/22 частково задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2 088 078,93 грн. пені, 906 776,33 грн. 3% річних, 76 244,01 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо оплати за надані послуги з передачі електроенергії виконав невчасно, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність прострочення ним виконання грошових зобов`язань. Перевіривши розрахунок, заявлених до стягнення 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з 04.11.2020 по 01.11.2021, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає 906 776,33 грн. 3% річних. Суд відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України і ч.1 ст.233 ГК України, зменшив розмір нарахованої позивачем пені на 50% і стягнув з відповідача 2 088 078,93 грн., що є половиною від загальної суми нарахованої позивачем пені в розмірі. 4 176 157,85 грн. Зменшуючи розмір пені на 50% суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено винятковість обставин важкого фінансового становища відповідача, несвоєчасність розрахунків мала місце через відсутність обігових коштів та носило нетривалий характер, а основну суму боргу товариство сплатило до подання позову у даній справі.

Не погодившись з вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №01/25149 від 22.06.2022 (вх.№01-05/1460/22 від 27.06.2022) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 у справі №921/100/22 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені та прийняти нове про задоволення позову в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)винятковість обставин щодо важкого матеріального стану боржника, які суд першої інстанції визнав встановленими, не підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на припущеннях, а тому місцевим господарським судом неправильно застосовано ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України;

2)судом першої інстанції не враховано правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №910/6471/20, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19 та від 04.05.2018 у справі №908/1453/14;

3)місцевий господарський суд залишив поза увагою взаємозв`язок оплати послуг з передачі електроенергії та оплати послуг зі забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел;

4)суд не врахував, що незважаючи на клопотання ПрАТ «НЕК «Укренерго» про зменшення штрафних санкцій, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі №910/15803/21 з ПрАТ «НЕК «Укренерго» стягнуто на користь ТОВ «Тернопільелектропостач» штрафні санкції.

У своєму відзиві відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції покликається на те, що частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення пені, судом першої інстанції дотримано баланс інтересів сторін. Також зазначає, що відсутні підстави для врахування рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі №910/15803/21, оскільки таке не набрало законної сили, та не пов`язане з даною справою, яка переглядається.

В судове засідання 01.08.2022 представники сторін з`явились.

Позивач підтримав доводи викладені у своїй апеляційній скарзі та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені та прийняти в цій частині нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що позов у справі, що розглядається, подано оператором системи передачі електричної енергії до користувача за договором про надання послуг з передачі електричної енергії з вимогою про стягнення грошової суми до складу якої входить пеня та 3% річних, які нараховані за несвоєчасне виконання користувачем зобов`язань щодо оплати послуг з передачі електричної енергії, які надав позивач.

Місцевим господарським судом встановлено, що спірні відносини врегульовані ст.ст. 901-903 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 33, 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку, оскільки виникли на підставі договору №0261-02024 від 01.01.2019 (а.с.32-40,т.1) за змістом якого позивач зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а відповідач, як користувач, зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. Апеляційний господарський суд погоджується з характером та змістом правовідносин, які виникли між сторонами, однак вважає, що за своєю правовою природою ці правовідносини стосуються не надання послуг, а електропостачання, що регулюється ст. 275 ГК України, а не ст.ст. 901-903 ЦК України, як це помилково зазначив суд першої інстанції. Разом з тим, невірна правова кваліфікація спірних правовідносин місцевим господарським судом не потягнула за собою прийняття неправильного судового рішення в цій частині.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачем у період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року на виконання договору №0261-02024 від 01.01.2019 надавались відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання передачі та актами коригування до них. Вартість цих послуг повністю оплачена відповідачем, що підтверджується виписками з рахунків (а.с.13-20,т.1), однак ці оплати здійснені з порушенням строків, які обумовлені договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 5 082 934,18 грн., з яких: 4 176 157,85 грн. пені та 906 776,33 грн. 3% річних, які нараховані за прострочення грошового зобов`язання по сплаті 31 538 009,14 грн. у період з 04.11.2020 по 01.11.2021.

Тобто, встановивши характер спірних правовідносин, а також визначивши закон, який їх регулює, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли відносини щодо електропостачання, які регулюються положеннями ст. 275 ГК України, ст.ст. 1, 4, 33, 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за №312.

Встановивши факт несвоєчасного виконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару, місцевий господарський суд частково задоволив позовні вимоги у зв`язку зі зменшення розміру нарахованої пені на 50%.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до оскарження розміру пені, яку нарахував позивач, однак не стягнув суд першої інстанції.

Натомість за змістом апеляційної скарги позивачем не заперечуються інші висновки суду першої інстанції, зокрема щодо стягнення 3% річних, а тому не аналізуються в межах цього апеляційного перегляду.

Здійснивши перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які полягають у незгоді позивача з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50%, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного перегляду є наявність правових підстав для зменшення розміру пені, то під час апеляційного перегляду, суд повинен (1)перевірити чи відповідають вимогам закону, який регламентує порядок зменшення пені, висновки місцевого господарського суду про зменшення пені на 50%, (2)на підставі чого зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість доводів апеляційної скарги в якій позивач стверджує, що сума пені не підлягає зменшенню, та про те чи наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з умовами розділу 4 договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку та зареєстровані за відповідним користувачем (додаток №2) З цією метою використовується дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС Користувача (п.4.1. Договору).

Вимоги щодо засобів (систем) обліку електроенергії у точках комерційного обліку користувача, а також інші організаційно-технічні питання, пов`язані зі збором, обробкою, верифікацією, валідацією, агрегацією, зберіганням та передачею даних комерційного обліку, визначені Кодексом комерційного обліку (п.4.2. Договору).

Відповідно до пункту 5.1. Договору, планова та фактична вартість послуги (грн.) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу послуги (МВт-год) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВт-год).

На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п.6.1. Договору).

Згідно п.6.2. Договору, користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

- 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з п.4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з п.4, у кожен з наступних періодів:

- 2 платіж з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

- 3 платіж з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

- 4 платіж з 16до 20 числа розрахункового місяця;

- 5 платіж з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач:

- передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги;

- сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення спланованих обсягів послуги (п.6.3. договору).

Пунктом 6.5. договору передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка вповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей (п.6.6. Договору).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7.1 договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9.3 договору користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Як вже зазначалось, умовами п.6.2 договору передбачено, що користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП, а згідно з п.6.5 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим.

Сторонами були підписані акти приймання-передачі послуг за жовтень 2020 року по серпень 2021 року та акти коригування до них.

Розрахунком позивача, не спростованим відповідачем, підтверджуються обставини несвоєчасного виконання останнім своїх грошових зобов`язань з оплати отриманих послуг у вказаний період.

У матеріалах справи наявні повідомлення відповідача позивачу про планові обсяги послуг, та в свою чергу в актах приймання-передачі послуг, з урахуванням актів коригування до них, сторони погодили фактичний обсяг спожитих послуг.

За вимогами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.7 договору, у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу

Згідно розрахунку позивача за період з 01.11.2020 по 01.11.2021 пеня становить 4 176 157,85 грн.

Перевіривши розрахунки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд погоджується з висновком про обґрунтованість розрахунків позивача в частині нарахування 4 176 157,85 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг з передачі електричної енергії у період з з жовтня 2020 року по вересень 2021 року.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що:

- у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу;

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила господарське зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з: інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язань боржником; причини (причин) неналежного виконання зобов`язання; незначності прострочення; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/1199/19 та від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 на які покликається апелянт.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду; за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та встановлені обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №910/6471/20.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 86 названого Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У спірних правовідносинах, пов`язаних з укладенням та виконанням договору про надання послуг з передачі електричної енергії, позивач і відповідач виступали як господарюючі суб`єкти, і вони несуть відповідний ризик під час здійснення такої господарської діяльності. Зменшення за клопотанням сторони розміру заявлених до стягнення пені, яка нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої відповідна санкція застосовується, довести на підставі належних і допустимих доказів, згідно із статтею 74 ГПК України, статтею 233 Господарського кодексу України, те, що вони не бажали вчинення таких порушень і що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.126-128,т.1) просив суд зменшити пеню, враховуючи ступінь виконання зобов`язання, відсутність наслідків порушення зобов`язання перед позивачем, а також врахувати добросовісність поведінки відповідача.

Крім того заявник зазначає, що карантинні заходи та воєнний стан негативно вплинули на платоспроможність відповідача. Для підтвердження наведеного відповідачем наведено дебіторську заборгованість по юридичних та побутових споживачах, які здійснюють оплату за спожиту електроенергію з 01.11.2020 по 01.11.2021. Окрім того товариство відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» відноситься до сектору критичної інфраструктури.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, покликається на те, що матеріалами справи підтверджено наявність виняткових обставин, які зумовлюють необхідність зменшення пені. Проте, зазначивши про наявність виняткових обставин для зменшення пені, суд першої інстанції не послався на жоден доказ, не перевірив та не дослідив докази на предмет належності, достовірності та вірогідності, обмежившись простою констатацією на підставі доводів відповідача.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що матеріалами справи підтверджується несвоєчасність розрахунків мала місце через відсутність обігових коштів та носило нетривалий характер, однак жодного доказу такого становища відповідача, зокрема, у зв`язку з виконанням ним договору, судом не зазначено і , відповідно, не досліджено, як і не встановлено судом апеляційної інстанції.

Апеляційна інстанція погоджується із доводами відповідача, що ним сплачено суму боргу повністю до подання позову в даній справі. Однак такий аргумент не є основним та єдиним для зменшення розміру пені.

Матеріалами справи не підтверджено відсутність обігових коштів відповідача, як і не підтверджено майнового стану відповідача. Дебіторська заборгованість побутових та юридичних осіб за спожиту електроенергію, яка зазначається в таблиці, не підтверджена жодними доказами (балансами товариства, бухгалтерськими довідками, фінансовими звітами, тощо), а тому не можу братися до уваги.

Покликання відповідача, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» рівень оплати за спожиту електроенергію суттєво знизився не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи.

Натомість віднесення товариства в силу закону до сектору критичної інфраструктури не є безумовним свідченням наявності обставин, які зумовлюють необхідність зменшення пені.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що обов`язок з обґрунтування і доведення того, що порушення договірних зобов`язань не завдало значних збитків контрагенту, покладається на сторону, до якої застосовується санкція, тобто на відповідача. Натомість позивач не зобов`язаний був у даному разі доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем. Пов`язаних з цим обставин та доказів суд першої інстанції не встановив та не дослідив.

Таким чином обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що винятковість обставин щодо важкого матеріального стану боржника, які суд першої інстанції визнав встановленими, не підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на припущеннях, а тому місцевим господарським судом неправильно застосовано ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє покликання скаржника на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі №910/15803/21, оскільки дане рішення не має правового зв`язку з предметом спору в даній справі. Стягнення з ПрАТ «НЕК «Укренерго» на користь ТОВ «Тернопільелектропостач» штрафних санкцій в іншій справі, жодним чином не впливає на наявність чи відсутність підстав для зменшення пені в даній справі.

З огляду на це апелянтом спростовано наведені вище висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення в частині наявності підстав для зменшення пені на 50%, оскільки доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його висновки, а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині зменшення пені на 50% з прийняттям нового про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про необхідність відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача 46 981,77 грн. судового збору, які сплачені при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/25149 від 22.06.2022 (вх.№01-05/1460/22 від 27.06.2022) задоволити.

Скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 у справі №921/100/22 в частині відмови в стягненні 2 088 078,93 грн. пені.

Прийняти нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільелектропостач (п-т Злуки,буд. 2-В, м. Тернопіль, 46016, код 42145798) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. С.Петлюри, 25, м. Київ 32, 01032, код - 00100227) 2 088 078,93 грн. пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільелектропостач (п-т Злуки,буд. 2-В, м. Тернопіль, 46016, код 42145798) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул. С.Петлюри, 25, м. Київ 32, 01032, код - 00100227) 46 981,77 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.06.2022 у справі №921/100/22 залишити без змін.

Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови складено 02.08.2022.