ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа №345/136/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін:

від відповідача-2: Сивий С.М.;

інші учасники не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Побігуна Ярослава

Ярославовича, м.Івано-Франківськ б/н від 29.11.2021 (вх.ЗАГС№01-05/4030/21 від 02.12.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області

від 20.10.2021, повне рішення 04.11.2021

(суддя Рочняк О.В.)

у справі №345/136/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Побігуна Ярослава

Ярославовича, м.Івано-Франківськ

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 , м.Калуш, Івано- Франківська область

2) ОСОБА_2 , м.Калуш,

Івано-Франківська область

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог на

предмет спору ОСОБА_3 , м.Калуш,

Івано-Франківська область

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

10.01.2018 фізична особа-підприємець Побігун Ярослав Ярославович звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , укладеного між підприємцем Побігуном Ярославом Ярославовичем , підприємцем Сивою Надією Михайлівною , підприємцем Іваницьким Володимиром Михайловичем від 14 січня 2008 року (в частині прав та обов`язків підпримця ОСОБА_1 ) та недійсним договору №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , укладеного між підприємцем Побігуном Ярославом Ярославовичем та підприємцем Сивою Надією Михайлівною .

Рішенням Калуського міського суду Івано-Франківської області від 10.06.2019 у справі №345/136/18, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.09.2019, позов задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 17.03.2021 касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та її представника - адвоката Німака Миколи Ярославовича задоволено частково. Рішення Калуського міського суду Івано-Франківської області від 10.06.2019 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23.09.2019 скасовано. Провадження у справі №345/136/18 закрито. Роз`яснено ОСОБА_4 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2021 справу №345/136/18 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 у справі №345/136/18 у задоволенні позову відмовлено.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, прийнятим за неправильного застосуванням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає наступні обставини:

- договір №1/2008 не був підписаний відповідачем-1, натомість вказаний договір був підписаний її сином, що було встановлено в суді першої інстанції. Покликаючись на норми ст.ст.207,215 ЦК України, вважає, що такий договір не відповідає вимогам закону, а тому, має ознаки недійсності.

- відповідач-2, укладаючи договір №1/2009 діяв не в інтересах позивача, що суперечить ст.238 ЦК України, натомість, діяв у своїх власних інтересах, підписавши договір №1/2009 із своєю матір`ю відповідачем-1, яка є його близькою особою. А тому, відповідач-2 розумів, що підписуючи договір № 1/2009 він сприяє інтересам відповідача-1 у будівництві відповідного приміщення та набуття в подальшому права власності;

- із матеріалів справи вбачається, що після укладення договору №1/2008 у позивача не було мети та внутрішньої волі укладати інший правочин, який би по іншому розподіляв частки добудови між позивачем та відповідачем-1. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що позивач мав намір укладати інший договір стосовно будівництва і його розподілу;

- відповідач-2 не повідомив позивача про укладення договору №1/2009, а позивач дізнався про договір №1/2009 із матеріалів судової справи №345/3823/17;

- в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують, що позивач фінансував будівництво до 2012 року та не відмовлявся здійснювати будівництво за власні кошти. Наявна в матеріалах справи розписка не спростовує наведеного, навпаки підтверджує наміри останнього щодо фінансування будівництва приміщення.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що за умовами укладеного договору №1/2009 від 14.10.2009, відповідно до п.1.3 цього договору фінансування будівництва в повному обсязі зобов`язалась здійснити ОСОБА_1 . Натомість, ОСОБА_4 за умовами вказаного договору не несе жодних обов`язків щодо фінансування та здійснення будівництва добудови. Враховуючи те, що за умовами вищевказаного договору позивач отримує у власність, додатково до наявного у нього офісного приміщення площею 12,7 кв.м., ще приміщення площею 8,8 кв.м. на першому поверсі та 10,8 кв.м. на другому поверсі будівлі (разом 19,6 м.кв.), вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що внаслідок укладення вказаного правочину для останнього настали несприятливі наслідки у вигляді втрати права власності на майно. З огляду на те, що будівництво добудови додаткових приміщень завершено і прийнято в експлуатацію, а право власності на приміщення офісу загальною площею 225,9 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_4 (частка в розмірі 96/100) та ОСОБА_3 (частка в розмірі 4/100), що підтверджується інформаційною довідкою №69690275 від 04.10.2016 в той час, як за ОСОБА_1 право власності на добудовані приміщення не зареєстровано, вважає, що наведеним додатково спростовуються доводи позивача про те, що спірний договір №1/2009 від 14.10.2009 порушує права останнього на добудовані додаткові приміщення. При цьому, зазначає, що 14.01.2008 між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень. Надалі, ОСОБА_4 видав довіреність від 06.03.2008 ОСОБА_2 та уповноважив останнього бути його представником, зокрема, при вирішенні питання добудови нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_4 коштів, останнім було власноруч написано договір-розписку, якою він підтвердив своє зобов`язання сплатити за добудову по АДРЕСА_1 (орієнтовна площа 75 кв.м.) 26 250,00 Євро ( за ціною 350 Євро за 1 кв.м.) На підставі виданої довіреності, ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_4 уклав договір №1/2009 від 14.10.2009.

В судове засідання позивач, відповідач-1 та третя особа не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили.

21.07.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду даної справи. Розглянувши вказане клопотання, судова колегія зазначає наступне.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу положень ст. 202 ГПК України вбачається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаного клопотання.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами заявлено не було.

В судове засідання з`явився відповідач-2, який надав усні пояснення по суті апеляційних вимог та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення відповідача-2, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу офісного приміщення, що по Б.Хмельницького, 54 від 22 червня 2005 року, посвідченого Тихан О.М., приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № Д-517, ОСОБА_4 придбав у власність нежитлове приміщення офісу в цілому площею 12,9 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 .

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що ОСОБА_1 19.07.2006 набула право власності на нежитлові приміщення (крамниця) загальною площею 56,1 кв. м. у АДРЕСА_1 .

На підставі рішення 22 сесії п`ятого демократичного скликання Калуської міської ради від 11 жовтня 2007 року № 416, підприємцю Побігуну Я.Я. надано дозвіл на підготовку матеріалів місця розташування об`єкту та проектно-пошукові роботи на земельній ділянці на АДРЕСА_1 для добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу (земельна ділянка орієнтовною площею 130 кв. м.).

29 жовтня 2007 року складено комісійний акт вибору земельної ділянки для добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу на вул. Б.Хмельницького, 14, підприємцю Побігуну Ярославу Ярославовичу, який затверджено міським головою І.Насаликом. Згідно акту, вибрана земельна ділянка рекомендується для погодження Калуською міською радою дозволу на проведення пошукових та проектних робіт .

14 січня 2008 року між трьома підприємцями: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір № 1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у часткову (пайову) участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу, згідно проекту за адресою: м.Калуш, вул.Б.Хмельницького, 14 .

Відповідно до п.1.2. вказаного договору, фінансування будівництва розподіляється наступним чином: ОСОБА_4 - 44,2% від загальної вартості будівництва; ОСОБА_1 - 44,2% від загальної вартості будівництва; ОСОБА_3 - 11,6% від загальної вартості будівництва.

Згідно з п. 1.7. зазначеного договору, після закінчення будівництва будівлі, загальною площею згідно проекту 103,28 кв. м, та здачі її в експлуатацію, вона розподілялося між трьома сторонами на частки, що є пропорційними сумі фактичного фінансування будівництва будівлі кожною зі сторін даного договору від загальної вартості будівництва, або розподіляється на частки наступним чином: ОСОБА_4 - 45,65 кв.м. від загальної площі будівлі (44,2% загальної площі будівлі), ОСОБА_1 - 45,65 кв.м. від загальної площі будівлі (44,2% загальної площі будівлі) та ОСОБА_3 - 11,98 кв.м. від загальної площі будівлі (11,6% загальної площі будівлі).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що 06 березня 2008 року ОСОБА_4 , згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Черепій Т. М., зареєстрованої в реєстрі за № 319, уповноважив відповідача-2 ОСОБА_2 , бути його представником у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, при вирішенні питання добудови нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ; укладати правочини щодо дольової участі в будівництві цього приміщення; робити відвід земельної ділянки, погодження та виготовлення проектно-кошторисної документації, будівництва об`єкту та інше. За цією довіреністю представникові Сивому С.М. надано право ведення від імені ОСОБА_4 переговорів та попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи позовні та інші заяви, скарги, договори, а також інших документів, що стосуватимуться прав та законних інтересів довірителя, одержувати будь-які документи, одержувати гроші, рішення суду, сплачувати за довірителя платежі, укладати правочини, виконувати всі інші необхідні дії та формальності. Довіреність видана терміном на три роки, до 06 березня 2011 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність від 11.09.2008, нотаріально посвідченою та зареєстрованою в реєстрі за №3825, якою ОСОБА_1 уповноважила Сивого Сергія Михайловича в т.ч. бути її представником в державних, громадських та інших підприємствах, установах організаціях при вирішенні будь-яких питань, які її стосуватимуться, вести від її імен переговори та попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання і підпису всіх документів. Довіреність видана терміном до 11.09.2011.

Договором оренди землі від 24.11.2008, укладеним між Калуською міською радою та ОСОБА_4 , останньому надано в оренду земельну ділянку в строкове платне користування для добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу, яка знаходиться в м.Калуш на вул.Б.Хмельницького, 14. В оренду надана земельна ділянка загальною площею 0,0109 га.

01.09.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області Побігуну Я.Я. видано дозвіл №1382 на виконання будівельних робіт з добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу на вул.Б.Хмельницького, 14 в м.Калуш.

14 жовтня 2009 року Сивий Сергій Михайлович, діючи на підставі вказаної довіреності, від імені фізичної особи-підприємця Побігуна Ярослава Ярославовича , уклав із фізичною особою-підприємцем Сивою Надією Михайлівною договір № 1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м.Калуш по вул.Б.Хмельницького, 14 , за умовами якого ФОП Побігун Я.Я. приймає ФОП Сиву Н.М. у пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу, який знаходиться в м.Калуш по вул.Б.Хмельницького, 14, у відповідності до проектної документації.

Відповідно до п.1.2. вказаного договору на момент укладення цього договору попередня (проектна) площа добудови будівлі складає 225,9 кв. м.

За змістом пункту 1.3. договору, у зв`язку з відсутністю у ФОП Побігуна Я.Я. грошових коштів та будівельних матеріалів, фінансування будівництва будівлі в повному обсязі здійснюється ФОП Сивою Н.М .

Відповідно до п. 1.5. договору, після закінчення будівництва будівлі та здачі її в експлуатацію, загальна площа будівлі, яка згідно проекту становить 225,9 кв. м, розподіляється між сторонами наступним чином:

- ФОП Побігун Я.Я. отримує приміщення орієнтовною площею 8,8 кв. м, яке запроектоване на першому поверсі будівлі та 10,8 кв. м, яке запроектоване на другому поверсі будівлі, та залишає за собою існуюче приміщення офісу, до якого здійснюється добудова площею 12,7 кв. м;

- ФОП Сива Н.М. отримує - 193,6 кв. м від загальної площі будівлі, з якої 104,3 кв. м - підвальне приміщення будівлі, 89,3 кв. м - на першому поверсі будівлі. Сторони дійшли згоди про те, що частка (приміщення площею 193,6 кв. м), визначена ФОП Сивій Н.М. у загальній площі будівлі, стає її власністю.

30.11.2011 ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" виготовлено технічний паспорт на офісні приміщення на вул.Б.Хмельницького, 14 в м.Калуш.

11.05.2012 інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність об"єкта до експлуатації - добудови додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу на вул.Б.Хмельницького, 14 в Калуш. Загальна площа будівлі - 225,9 кв.м. Замовником будівництва зазначено Побігуна Я.Я.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 69794613 від 05.10.2016, зазначена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації є одним з документів, що стали підставою для реєстрації за Побігуном Я.Я. права власності на 96/100 приміщення офісу загальною площею 225,9 кв.м. в за адресою: м.Калуш, вул.Б.Хмельницького, 14. Решту 4/100 зазначеного офісу зареєстровано за Іваницькою В.М. на підставі договору дарування від 30.09.2016, виданого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Рожковецьким І.В.

Наведені обставини вірно встановлено місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, підтверджуються документальними доказами у справі та не спростовано сторонами в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним договору № 1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м.Калуш, вул. Б.Хмельницького, 14 від 14.01.2008, в частині прав та обов`язків підприємця Сивої Надії Михайлівни, судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що підставою недійсності договору № 1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м.Калуш, вул. Б.Хмельницького, 14 від 14.01.2008 позивачем зазначено, те, що вказаний договір від імені ОСОБА_1 , підписаний Сивим С.М.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри і волевиявлення учасників правочину та забезпечувати їх ідентифікацію.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.12.2020 у справі №916/401/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦКУкраїни, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підписання договору №1/2008 від 14.01.2008 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сторонами не заперечується.

Крім того, відповідач -2 підтвердив в суді першої інстанції, що договір від імені ОСОБА_1 (відповідача-1) підписано ним, оскільки вона не могла підписати такий договір у зв`язку з хворобою.

З матеріалів справи також встановлено, що договір №1/2008 від 14.01.2008 нотаріальним чином не посвідчувався, підпис ОСОБА_1 на тексті договору не засвідчено уповноваженими особами. Разом з тим, як вбачається з оспорюваного договору, біля підпису ОСОБА_1 у вказаному договорі міститься відбиток печатки ФОП Сивої Н.М., що підтверджує волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору №1/2008 від 14.01.2008.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що договір №1/2008 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу по АДРЕСА_1 від 14.01.2008 виконувався сторонами, що не заперечується апелянтом та вірно встановлено місцевим господарським судом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір №1/2008 від 14.01.2008 укладений сторонами відповідає вимогам чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Вірним є також висновок суду першої інстанції про те, що позивач не обґрунтував в чому полягає порушення його прав, шляхом укладення договору №1/2008 від 14.01.2008. А тому, в задоволенні позову у вказаній частині, місцевий господарський суд відмовив обґрунтовано та відповідно до норм чинного законодавства.

Перевіряючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору № 1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м.Калуш по вул.Б.Хмельницького, 14 від 14.10.2009, судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що підставою недійсності вказаного договору зазначено, що такий укладено з порушенням ч.3 ст.238, ч.3 ст.203, ч.1 ст.232 ЦК України.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься довіреність від 06.03.2008, за реєстровим номером 319, оформлена ОСОБА_4 , як довірителем, на ім`я Сивого С.М., як представника, яка передбачає повноваження представника виключно при вирішенні питання добудови нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Зазначеною довіреністю передбачено, в тому числі, і повноваження представника укладати правочини щодо дольової участі в будівництві цього приміщення.

У зв`язку з цим, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оформляючи довіреність такого змісту 06 березня 2008 року, позивач ОСОБА_4 не міг не усвідомлювати, що він уповноважує ОСОБА_2 укладати договори щодо дольової участі в будівництві добудови нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , в тому числі, і з матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , яка на день видачі довіреності уже була стороною Договору № 1/2008 від 14 січня 2008 року.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи позовної заяви, що оспорюваний договір № 1/2009 від 14 жовтня 2009 року не відповідає вимогам статті 238 ЦК України, оскільки укладений ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та його близької особи - матері ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції також обгрунтоавно зазначив, що оскільки позивачу було відоме коло учасників правовідносин щодо спільної дольової (пайової) участі в добудові додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу, сама по собі обставина укладення правочину ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_4 , зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Такий правовий висновок зроблено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» і на сьогодні відсутні постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, виникнення внаслідок вчинення правочину несприятливих наслідків для довірителя, є необхідними умовами для визнання правочяину недійсним за статтею 232 ЦК України.

Аналізом умов укладеного договору № 1/2009 від 14 жовтня 2009 року встановлено, що пунктом 1.3. договору передбачено, що фінансування будівництва в повному обсязі зобов`язалась здійснити ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_4 , за умовами зазначеного договору, не несе жодних обов`язків щодо фінансування та здійснення будівництва добудови. При цьому, за результатами завершення будівництва будівлі, попередня (проектна) площа якої складала 225,9 кв.м., розподілялася між сторонами таким чином, що ОСОБА_1 мала отримати у власність 193,6 кв.м. будівлі, а ОСОБА_4 - приміщення 8,8 кв.м. на першому поверсі, 10,8 кв.м. на другому поверсі, та залишав за собою існуюче приміщення офісу площею 12,7 кв.м., що разом становить 32,3 кв.м. Тобто умови укладеного договору №1/2009 від 14 жовтня 2009 року передбачали, що позивач ОСОБА_4 , не будучи зобов`язаним брати участь у фінансуванні будівництва, отримував у власність, додатково до наявного у нього офісного приміщення площею 12,7 кв.м., ще приміщення 8,8 кв.м. на першому поверсі та 10,8 кв.м. на другому поверсі будівлі (разом 19,6 кв.м.).

З огляду на вказані умови договору № 1/2009 від 14 жовтня 2009 року, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що такі умови не свідчать про те, що вказаний правочин укладено всупереч інтересам довірителя, і внаслідок укладення такого правочину для довірителя настали несприятливі наслідки у вигляді втрати права власності на майно.

Більше того, матеріалами справи підтверджується, що будівництво добудови додаткових приміщень завершено і прийняте в експлуатацію, і право власності на приміщення офісу загальною площею 225,9 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_4 (частка у розмірі 96/100) та ОСОБА_3 (частка у розмірі 4/100), що підтверджується Інформаційною довідкою № 69690275 від 04.10.2016. При цьому, за ОСОБА_1 право власності на добудовані приміщення, чи їх частку, не зареєстровано. Відтак, позивач не довів, яким чином оспорюваний договір № 1/2009 від 14 жовтня 2009 року порушує його право власності на добудовані додаткові приміщення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Побігуна Ярослава Ярославовича залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 у справі №345/136/18 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 01.08.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК