ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1003/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.за участю представників:

від ТОВ Агропрайм Холдинг: не з`явився

від ПП Юг-Алекс: Іорданов В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрайм Холдинг

на ухвалу господарського суду Одеської області від 01.06.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрайм Холдинг (вх. № 4-24/22 від 31.05.2022) про забезпечення позову до його подання відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) Приватного підприємства Юг-Алекс, суддя в І інстанції Цісельський О.В.

у справі: № 916/1003/22

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю Агропрайм Холдинг звернулося до господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просило накласти арешт на нерухоме майно у вигляді м`ясокомбінату, розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, смт. Суворове, вул. Комсомольська (Троїцька), № 105-А, які належить на праві власності ПП Юг-Алекс.

Вказана заява обґрунтована тим, що заявник має намір звернутись до господарського суду Одеської області з позовом до ПП «Юг-Алекс» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 67/20 від 07.09.2020 в розмірі 3 611 398,56 гривень, оскільки на підставі вказаного договору позивачем було відвантажено товару на суму 38 397 915,25 грн., а розрахунок відповідачем був зроблений частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 3 611 398,56 гривень.

При цьому заявник стверджував, що з метою врегулювання існуючого спору ним була надіслана вимога про проведення повного розрахунку, однак в порушення умов вказаного вище договору купівлі-продажу, ст.ст. 173-175, 193 ГК України, ПП «Юг-Алекс» проігнорувало вимоги позивача про оплату належних ТОВ «Агропрайм Холдинг» коштів та не вчинило жодних реальних дій, спрямованих на поновлення порушених прав позивача.

Також заявник вказував, що відповідач володіє на праві власності м`ясокомбінатом за адресою: Одеська область, Ізмаїльський р., смт. Суворове, вулиця Комсомольська (вул. Троїцька), № 105-а, вартість якого, на його думку, співмірна розміру заборгованості та є достатньою для виконання рішення суду у разі прийняття рішення на його користь. При цьому, у разі перевищення вартості майна заявленим вимогам, позивач жодним чином не має наміру отримання зайвих грошових коштів, що будуть отримані у випадку реалізації арештованого майна відповідача, а лише в межах заявлених позовних вимог. Окрім цього, відповідач має повне право приймати участь, як учасник торгів при здійсненні заходів пов`язаних з реалізацією арештованого майна.

За таких обставин, заявник вважав, що не застосування в порядку ст.ст. 136 - 140 ГПК України таких заходів забезпечення вищезазначеного позову ТОВ «Агропрайм Холдинг», як накладення арешту на нерухоме майно, що належить ПП «Юг-Алекс» може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, заявник зауважує, що накладення арешту на нерухоме майно є тимчасовим заходом, майно не вибуває з власності відповідача, який має можливість надалі володіти ним та користуватись, а тому накладення такого виду стягнення не порушує права ПП «Юг-Алекс», та, на переконання заявника, є більш прийнятною ніж накладення арешту на розрахункові рахунки, оскільки, в разі арешту рахунків блокується поточна фінансово-господарська діяльність відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.06.2022 у задоволенні заяви ТОВ Агропрайм Холдинг про забезпечення позову до його подання відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) ПП Юг-Алекс відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявником не доведено наявності обґрунтованого припущення, що майно, належне відповідачу на праві власності на момент пред`явлення заяви, може вибути/зменшитись після подання позивачем майбутнього позову до відповідача без вжиття судом заходів забезпечення позову, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача) або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Отже, враховуючи, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для накладення арешту на майно відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ТОВ Агропрайм Холдинг про вжиття заходів забезпечення позову має бути відмовлено.

ТОВ Агропрайм Холдинг у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначену ухвалу господарського суду Одеської області від 01.06.2022 скасувати в повному обсязі та постановити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді м`ясокомбінату, розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, смт. Суворове, вул. Комсомольська (Троїцька), № 105-А, які належить на праві власності ПП Юг-Алекс.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує те, що оскаржувана ухвала винесена Господарським судом Одеської області без урахування:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції розглянув лише одну із складових - ймовірність утруднення виконання судового рішення, в разі не забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Крім того, на виконання вимог ч. 1 ст. 124, 126, 270 ГПК України, відповідач зазначав, що у зв`язку з підготовкою та поданням вказаного відзиву на апеляційну скаргу, а також представництвом інтересів підприємства у суді апеляційної інстанції, у ПП «ЮГ-АЛЕКС» виникли витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн., які має право та намір стягнути з ТОВ «АГРОПР АЙМ ХОЛДИНГ». Дійсність витрат ПП «ЮГ-АЛЕКС» на оплату професійної правничої допомоги підтверджують наступні документи: - договір про надання професійної правничої допомоги від 23.06.2022р. №02-2022/02 (додаток 4); - замовлення-розрахунок №01-2022/02.01 від 27.06.2022р. до Договору про надання професійної правничої допомоги від 23.06.2022р. №01-2022/02 (додаток 5); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД №003167 від 17.01.2018р. (додаток 5); ордер серії ОД №1156002 від 27.06.2022р. (на представництво інтересів у суді) (додаток 7). Вказані документи понесених ПП «ЮГ -АЛЕКС» витрат на надання професійної правничої допомоги, надано станом на момент подання цього відзиву на апеляційну скаргу, їх список може бути розширено та їх повний пакет буде надано у порядку, встановленому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

29.07.2022 на електронну адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява, в якій посилаючись на термінове відрядження єдиного юрисконсульта на підприємстві, скаржник просив відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату.

Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає, що наведені у заяві скаржника підстави для відкладення розгляду справи є неповажними та такими, що не підтверджені жодними доказами, явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, а скаржником не обґрунтовано та не зазначено про неможливість заміни представника зазначеного в клопотанні іншим представником (-ами) для участі в судовому засіданні, якщо він визнавав це за необхідне. Окрім того, скаржник та/або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до приписів статті 197 ГПК України про що наголошувалось також в ухвалі від 21.07.2022, проте цим правом останній не скористався.

При цьому згідно з положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Водночас відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, тоді як процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи.

Оскільки учасників справи було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, їх явка не була визнана апеляційним судом обов`язковою, виходячи зі змісту статей 202, 216 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

При цьому, щодо мотивів заявленого клопотання колегія суддів враховує, що право учасників справи брати участь у судових засіданнях належним чином забезпечено шляхом завчасного повідомлення їх про призначення судового засідання з розгляду апеляційної скарги. Водночас відповідно до положень ст. 13, 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З огляду на викладене, невчинення учасниками справи відповідних дій, необхідних для реалізації ними свого права на участь і належне представництво в судовому засіданні, про призначення якого вони були заздалегідь обізнаними, не можна визнати достатньою підставою для відкладення розгляду справи з урахуванням встановлених ст. 2 ГПК України принципів господарського судочинства.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Таким чином умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зокрема, про такі обставини в даній справі могли би свідчити вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, відчуження нерухомості на користь третіх осіб, тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведена вище правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 25.05.2021 у справі №925/1441/20.

Проте, жодних доказів підтвердження наміру ПП «ЮГ-АЛЕКС» здійснити відчуження належного йому нерухомого майна під час запровадженого в Україні воєнного стану скаржником до суду не надано.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що предметом майбутнього спору у даній справі є вимога майнового характеру, а саме: вимога про стягнення 3 611 398,56 грн. заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 67/20 від 07.09.2020 щодо остаточного розрахунку за відвантажений позивачем товар

На думку заявника, накладення арешту на нерухоме майно відповідача, є співмірним заходом забезпечення позову із майбутніми заявленими позивачем вимогами.

Однак, заявником не враховано, що підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен не лише обґрунтувати причини звернення з такою заявою, а й надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів.

Таким чином, заява ТОВ Агропрайм Холдинг побудована виключно на припущеннях без обґрунтування доказів, на підставі яких суд повинен був дійти висновку про неможливість чи ускладнення виконання рішення у справі у випадку задоволення майбутнього позову.

Колегія суддів зауважує, що відповідач є діючим підприємством, яке здійснює господарську діяльність, а тому є безпідставним твердження скаржника про неможливість чи ускладнення виконання судового рішення у справі, винесеного за результатом розгляду майбутніх позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, скаржник в порушення частини другої статті 136 ГПК України та частини четвертої статті 137 ГПК України не надав суду доказів, які б свідчили про дійсне потенційне істотне ускладнення чи унеможливлення у майбутньому виконання рішення суду.

Відсутність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, виключає у розумінні приписів статей 136, 137 ГПК України необхідність вжиття таких заходів.

Самі лише твердження скаржника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та належних обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

В статті 6 ГК України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

В свою чергу, саме лише посилання заявника на наявність об`єктивного сумніву вважати, що рішення суду буде виконане, оскільки наведені факти та обставини в їх сукупності свідчать про недобросовісну поведінку відповідача щодо виконання умов договору купівлі-продажу, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами.

Колегія суддів відзначає, що в контексті обов`язку позивача надати докази вчинення відповідачем відповідних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, вчинення яких обумовлюється в часі після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи скаржника не є тими обставинами, які б свідчили про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, з огляду на що доводи апеляційної скарги, є необґрунтованими.

Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 02.04.2019 року у справі № 918/702/18.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заявником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про здійснення ПП Юг-Алекс під час запровадженого в Україні воєнного стану будь-яких дій щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, за рахунок реалізації якого позивач, у випадку задоволення у майбутньому його позову, міг би компенсувати заборгованість відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Одночасно, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини. Разом з тим, висновки Європейського суду з прав людини не повинні бути для суду безумовно обов`язковими без урахування конкретних обставин справи. Скаржник, в порушення вимог ст. 74 ГПК України, не навів обставин, які є підставою для застосування наведеної ним в апеляційній скарзі практики Європейського суду з прав людини.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті ухвали було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання щодо забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

За змістом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2481 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрайм Холдинг залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 01 червня 2022 у справі № 916/1003/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.08.2022р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська