ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2022 р. Справа№ 910/11023/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Владимиренко С.В.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Шульга К.В. (поза межами приміщення суду)

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елінвар»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.10.2021 (повний текст складено - 27.10.2021)

та на додаткове

рішення Господарського суду міста Києва

від 23.11.2021

у справі №910/11023/21 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Спец Мастер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елінвар»

про стягнення 356 077,40 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Спец Мастер» (надалі - позивач, ТОВ «Укр Спец Мастер») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елінвар» (надалі - відповідач, ТОВ «Елінвар», скаржник) про стягнення 356 077,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не виконано рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/7529/20, яким присуджено до стягнення з останнього на користь позивача заборгованість за Договором субпідряду від 20.05.2019 № 20/05-19 у загальному розмірі 1 750 937,33 грн, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 40 552,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 112 578,73 грн та пеню у розмірі 169 922,02 грн за період з 26.05.2020 по 23.05.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 27 971, 22 грн пені, 112 578, 73 грн інфляційних втрат, 40 522, 38 грн 3% річних та 2 716, 54 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, керуючись статтями 611, 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зазначив, що кредитор вправі вимагати стягнення з боржника у судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних у випадку, якщо судове рішення про стягнення з останнього коштів за Договором фактично не виконане.

При цьому, враховуючи встановлений законодавством шестимісячний строк для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 26.05.2020 по 12.06.2020 у розмірі 27 971,22 грн.

Після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення про часткове задоволення позовних вимог у справі №910/11023/21 позивач звернуся до суду із клопотанням про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11 000,00 грн та судового збору у розмірі 5341,17 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 5 594,64 грн витрат на послуги адвоката.

У зв`язку з відмовою у судовому засіданні 23.11.2021 позивача від вимоги про відшкодування судового збору у розмірі 5341,17 грн, судом першої інстанції дана вимога позивача не розглядалась.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (ТОВ «Елінвар») звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до неналежної оцінки судом першої інстанції обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме щодо приховування позивачем доказів, а саме «Акту надання послуг 7 поверх» від 03.01.2020 № 15, на підставі, зокрема, якого було винесено рішення Господарським судом міста Києва від 16.09.2020 у справі № 910/7529/20 про стягнення коштів з відповідача на користь позивача та на який позивач посилається як на доказ в обґрунтування позовної заяви у справі №910/11023/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Елінвар» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: ОСОБА_1., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

06.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11023/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Окрім того, не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, відповідач (ТОВ «Елінвар») звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене додаткове рішення повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, із обґрунтуванням причин пропуску процесуального строку.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 17.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Елінвар» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: ОСОБА_1., Ткаченко Б.О.

У зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, а також звільненням судді ОСОБА_1., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Елінвар» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Владимиренко С.В., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 задоволено, поновлено зазначений строк.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/11023/21 за апеляційною скаргою ТОВ «Елінвар» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2022.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21.

21.02.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення у справі №910/11023/21.

У зв`язку зі звільненням судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 у відставку та необхідністю розгляду апеляційних скарг ТОВ «Елінвар» колегією суддів у єдиному складі, протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки, додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу)(складу суду) від 22.02.2022 для вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.04.2022.

Окрім того, роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Скориставшись своїм правом, визначеним ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, у якому просив вказане судове рішення залишити без задоволення, апеляційну скаргу залишити без змін.

Зокрема, у своєму відзиві ТОВ «Укр Спец Мастер» зазначає, що факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані останнім згідно з Договором субпідряду № 20/05-19 від 20.05.2019 роботи має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України. При цьому, кримінальне провадження, на яке посилається у апеляційній скарзі скаржник, ніяким чином не стосується обов`язку відповідача виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи №910/11023/21 за апеляційною скаргою ТОВ «Елінвар» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 на 12.04.2022.

Також вказаною ухвалою вирішено розгляд справи №910/11023/21 за апеляційними скаргами ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 здійснювати в одному об`єднаному апеляційному провадженні.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

За положеннями статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Водночас, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи із положень вказаної статті Конституції України, Рада суддів України рішенням від 24.02.2022 №9 рекомендувала зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справи.

Враховуючи загострення збройної агресії російської федерації на адміністративно-територіальній одиниці, на яку розповсюджується юрисдикція Північного апеляційного господарського суду, у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи, суддів та працівників апарату суду, розгляд справи №910/11023/21 за апеляційними скаргами ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21, призначений на 12.04.2022, не відбувся.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Разом з тим, конституційне право кожного на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, не може бути обмеженим.

Пунктом 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Разом з тим, конституційне право кожного на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, не може бути обмеженим.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

З метою забезпечення конституційних прав учасників справи на судовий захист, безперервного здійснення правосуддя та дотримання розумності строків розгляду справ, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 апеляційні скарги ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.06.2022.

13.06.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 20.06.2022, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

20.06.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. у відпустці, розглянути подане позивачем клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції було неможливо.

У судове засідання 20.06.2022 учасники справи уповноважених представників не направили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 клопотання позивача про участь у судовому засіданні у справі №910/11023/21 у режимі відеоконференції та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено.

Відкладено розгляд апеляційних скарг ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 на 18.07.2021. Вирішено забезпечити участь представника позивача у призначеному судовому засіданні у даній справи в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

18.07.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 18.07.2022, яке проводилось у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», з`явилась представниця позивача.

Відповідач у судове засідання 18.07.2022 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інших заяв/клопотань до суду апеляційної інстанції не подавав.

Представниця позивача у судовому засіданні 18.07.2022 заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 1 статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частина 2 статті 202 ГПК України передбачає, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частиною 11 статті 270 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Скаржник, скориставшись своїм правом апеляційного оскарження, подаючи скаргу, зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").

Враховуючи викладене, а також те, що судом апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою явка представників учасників справи у судове засідання, скаржником викладено свою правову позицію по суті у апеляційних скаргах, а у матеріалах справи наявні всі необхідні докази для розгляду апеляційних скарг, зважаючи на обмежені господарським процесуальним законодавством строки розгляду апеляційних скарг та запобігаючи необґрунтованому затягуванню судового процесу, колегія суддів дійшла до висновку про можливість продовження судового розгляду апеляційних скарг ТОВ «Елінвар» за відсутності представника останнього, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 18.07.2022 представниця позивача надала колегії суддів пояснення по суті спору, у яких заперечувала проти задоволення апеляційних скарг відповідача.

Згідно із статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 18.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 20.05.2019 між сторонами укладено Договір субпідряду № 20/05-19 (надалі - Договір), згідно з умовами якого позивач (субпідрядник) за завданням відповідача (генпідрядника) зобов`язався виконати ремонтні роботи в приміщеннях терапевтичного корпусу лікарні Державної наукової установи "Центр інноваційних медичних технологій НАН України за адресою: м. Київ, Вознесенський узвіз, 22-А", а останній - прийняти та оплатити ці роботи на умовах договору.

Відповідно до умов пунктів 3.3, 3.4 Договору оплата фактично виконаних робіт здійснюється щомісячно до 20 числа на підставі наданого субпідрядником до 15 числа кожного місяця проміжного акта виконаних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів після підписання актів здачі-приймання робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

Згідно з умовами пунктів 4.1, 4.3 Договору субпідрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом п`яти робочих днів з моменту підписання договору. Підрядник вважається таким, що виконав свої зобов`язання по договору в момент підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт згідно умов договору.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що за порушення своїх обов`язків за Договором Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, в тому числі гарантійних зобов`язань субпідрядника згідно Договору. Одностороння зміна Договору не допускається (пункти 9.1, 9.2 Договору).

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 1 750 937,33 грн, мотивуючи його тим, що відповідачем оплату виконаних позивачем робіт здійснено не у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/7529/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020, позов ТОВ «Укр Спец Мастер» задоволено. Присуджено до стягнення з ТОВ «Елінвар» на користь ТОВ «Укр Спец Мастер» 1 589 668,50 грн боргу, 23 845,03 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 17 460,29 грн три проценти річних з простроченої суми, 119 963,51 грн пені, 26 264,06 грн витрат по оплаті судового збору, 17 000 грн витрат по оплаті послуг адвоката.

Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №910/7529/20 касаційну скаргу ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 повернуто скаржнику без розгляду.

Водночас, як встановлено Північним апеляційним господарським судом, ухвалою Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №910/7529/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/7529/20 є таким, що набрало законної сили.

Втім, відповідачем фактично не виконано вказане рішення суду у справі №910/7529/20, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення 3% річних в розмірі 40 552,38 грн, інфляційних втрат в розмірі 112 578,73 грн за період з 26.05.2020 по 23.05.2021, пені в розмірі 169 922,02 грн за період з 26.05.2020 по 23.05.2021.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 27 971, 22 грн пені, 112 578, 73 грн інфляційних втрат, 40 552, 38 грн 3 % річних.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/7529/20, яке набрало законної сили, було встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед Позивачем у розмірі 1 589 668,50 грн.

При цьому, обставини, встановлені у справі №910/7529/20, відповідно до приписів статті 75 ГПК України, не підлягають повторному доказуванню, а відтак колегією суддів не приймаються до уваги посилання скаржника на не дослідження Господарським судом міста Києва при розгляді справи №910/11023/21 первинних документів, які стосуються виконання укладеного між сторонами Договору, зокрема, «Акту надання послуг 7 поверх» від 03.01.2020 № 15.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, зокрема, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/7529/20, яке набрало законної сили, не було виконано відповідачем в добровільному порядку.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до умов пункту 6.3. Договору за прострочення строків оплати, згідно умов договору генеральний підрядник зобов`язаний сплатити на користь субпідрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, враховуючи встановлений законодавством шестимісячний строк для нарахування пені з дня виникнення прострочення зобов`язання, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача за невиконання рішення суду 40 552, 38 грн 3% річних, 112 578, 73 грн інфляційних втрат та 27 971, 22 грн пені.

Щодо оскарження відповідачем додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 зводяться до неврахування доводів відповідача, викладених у запереченнях щодо стягнення з останнього витрат на правничу допомогу, які в свою чергу зводяться до того, що позивачем не доведено оплату таких витрат на користь адвокатського об`єднання та не надано відповідних доказів щодо обсягів наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 1 статті 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Частинами 1, 3 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які останній очікує понести під час розгляду даної справи складає 53041,17 грн.

25.10.2021 позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №910/11023/21, у якому позивач просив стягнути з відповідача 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5341,17 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено колегією суддів Північного апеляційного господарського суду, до матеріалів клопотання долучено Договір №210/юр про надання правничих послуг та відповідального зберігання документів від 30.04.2020 (надалі - Договір №210/юр), за умовами якого Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Паритет» (надалі - Адвокатське об`єднання) зобов`язалося здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги ТОВ «Укр Спец Мастер» на умовах і в порядку, які визначені цим договором, а ТОВ «Укр Спец Мастер» зобов`язалося оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 2.1 Договору №210/юр сторони визначили, що правова допомога надається на умові оплатності та визначається в залежності від об`єму наданих послуг та фіксується в актах приймання-передачі наданих послуг та сплачується ТОВ «Укр Спец Мастер» на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5 робочих днів після фактичного надання послуги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем також долучено:

- акт №25/08 наданих адвокатських (юридичних) послуг від 25.08.2021, за яким вартість наданих послуг складає 11 000, 00 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордера №02 від 25.08.2021 на суму 11 000, 00 грн;

- ордер на надання правничої допомоги від 25.10.2021 серії АА

№ 1134622, виданий на ім`я адвоката - Шульги Катерини В`ячеславівни, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.06.2007 № 2999, виданого Київською міською КДКА на підставі рішення від 21.06.2007 № 11-51-11.

Так, Актом №25/08 наданих адвокатських (юридичних) послуг від 25.08.2021 визначено, що Адвокатське об`єднання згідно Договору №210/юр надало, а ТОВ «Укр Спец Мастер» прийняло адвокатські (юридичні) послуги згідно доручень останнього, а саме послуги по консультуванню щодо стягнення заборгованості за неналежне виконання Договору та написанню позовної заяви, враховуючи судове засідання у справі №910/11023/21.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 000,00 грн, колегія суддів вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

29.10.2021 до Господарського суду міста Києва відповідач подав заперечення на клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, у яких стверджував, що загальна вартість наданих послуг в розмірі 11 000, 00 грн надана до суду без деталізованого опису вартості кожної послуги, що не дає можливості встановити суду реальну вартість кожної послуги в межах розподілу судових витрат, а тому просить суд відмовити в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у Договорі №210/юр про надання правничих послуг та відповідального зберігання документів від 30.04.2020 визначено, які саме юридичні послуги надаються клієнту, передбачено вартість послуг та встановлено порядок розрахунків.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи №910/11023/21.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника про недоведення позивачем оплати витрат на правничу допомогу на користь Адвокатського об`єднання, з огляду на таке.

Слід також зазначити, що у абзаці 3 пункту 6.5 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну "фактично понесені" витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними".

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт. 158, від 31.05.2005; "Начова та інші проти Болгарії", заяви №№ 43577/98 і 43579/98, пункт 175, ECHR 2005 VII; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02, ECHR 2006 XIII; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180, від 13.07.2010; "Бєлоусов проти України", заява №4494/07, пункт 116, від 07.11.2013.

Враховуючи те, що місцевим господарським судом позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 594,64 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судові рішення мають бути залишеними без змін, а апеляційні скарги ТОВ «Елінвар» - без задоволення.

Судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, на підставі ст. 129 ГПК України, покладається на ТОВ «Елінвар».

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елінвар» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/11023/21 залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Елінвар».

4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елінвар» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 залишити без задоволення.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/11023/21 залишити без змін.

6. Матеріали справи №910/11023/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 10.08.2022

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

С.В. Владимиренко