СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Харків Справа № 5023/2756/11(922/336/20)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.

та представників сторін:

представники сторін в судове засідання не прибули.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№3665) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 (суддя Яризько В.О., повний текст складено 12.11.2021) у справі №5023/2756/11 (922/336/20)

за позовом фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків,

до Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин",м.Харків,

про стягнення коштів, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2011 порушено провадження у справі за заявою приватного підприємства "АЗЧ Постач" про визнання банкрутом Державного підприємства "Харківський завод шампанських вин".

На теперішній час Державне підприємство "Харківський завод шампанських вин" перебуває в процедурі розпорядження майном, розпорядником майна є Бідна О.І.

Нартова Тетяна Анатоліївна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ДП "Харківський завод шампанських вин" про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 200 000 грн.( в межах справи про банкрутство).

В позові ОСОБА_1 вказує на те, що 22.10.218 її було звільнено з ДП "Харківський завод шампанських вин" за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Як зазначає позивач, у відповідача існує заборгованість перед позивачем з невиплаченої заробітної плати в розмірі 200000 грн., проте, отримати інформацію щодо точної суми заборгованості та періоду за який вона виникла позивач не зміг.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом (справа № 5023/2756/11 (922/336/20).

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ДП "Харківський завод шампанських вин", в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин";

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Позивач вказує на те, що їй достеменно не було відомо про її звільнення, оскільки відповідач не вручив їй наказ про звільнення, на письмові звернення Відповідачем також не була видана копія наказу, відповідний запис про звільнення в трудовій книжці також не було зроблено. Позивач також зазначає про те, що відповідач при її звільненні порушив ст. 49-2 КЗпП України, не запропонувавши їй для працевлаштування всі наявні вакантні посади на підприємстві.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом № 5023/2756/11 (922/399/20) .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2020 об`єднано вказані справи № 5023/2756/11 (922/336/20) та № 5023/2756/11 (922/399/20) в одне провадження, визначено номер № 5023/2756/11 (922/336/20).

Позовна заява ОСОБА_1 розглядається в межах справи №5023/2756/11 про банкрутство ДП "Харківський завод шампанських вин".

Відповідач (боржник у справі про банкрутстство) не погодився із доводами позивача, вважає їх необґрунтованими, позов таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 у справі №5023/2756/11 (922/336/20) позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Харківський завод шампанських вин" на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в сумі 23 522,65 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні суд першої інстанції встановив, що згідно наданої відповідачем довідки станом на 22.10.2018 заборгованість ДП "ХЗШВ" перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 22.10.2018 складала 23 522,65 грн.; позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування заборгованості на суму 200000 грн.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд вказав, що згідно наказу ДП "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27.07.2018 "Про внесення змін в структуру та штатний розпис" не було скорочено ні посаду приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 , ні кількість таких посад цеху розливу алкогольної продукції, а отже, подальше звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, як зазначив суд першої інстанції в рішенні, позивачу 22.10.2018 вручений наказ про звільнення, отже, з цього часу позивач відповідно до ст.233 КЗпП України мав можливість у місячний строк звернутись до суду із позовною заявою у справі про поновлення на роботі. Оскільки відповідач заявив про застосування строку передбаченого ст.233 КЗпП України для звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, Господарський суд Харківської області відмовив в позові про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі, про стягненні середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, у зв`язку із пропуском позивачем вказаного строку .

ОСОБА_1 із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодилася, звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю: в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 32066,21 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення та поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП "Харківський завод шампанських вин"; стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 22.10.2018 по день винесення судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в порушення вимог передбачених законом, відповідач не перевів її на легші умови праці, а взагалі незаконно звільнив, чим допустив порушення трудового законодавства.

ОСОБА_1 зазначає про те, що відмовилась підписувати наказ №114-К від 06.08.2018, оскільки він був незаконний, що не було враховано судом першої інстанції. Як зазначає апелянт, відповідачем не було прийнято рішення, оформлене наказом, про скорочення посади виготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 ї; натомість, у наказі №152-К від 19.10.2018 вказано, що ОСОБА_1 звільнено саме з причин зміни у штатному розкладі.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно розраховано заборгованість із заробітної плати, оскільки за відомостями ДРФОПП про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.01.2021, заборгованість відповідача складає 31350, 96 грн. Крім того, як зазначає апелянт, з відповідача підлягає стягненню індексація заробітної плати за 2017 рік в розмірі 715, 25 грн., а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню в розмірі 32066, 21 грн.

Щодо пропуску строків звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не надано суду доказів вручення їй наказу №152-К від 19.10.2018 чи доказів відмови отримати наказ, у зв`язку з чим, неможливо встановити момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що у 2017 зверталась до суду з позовом про визнання недійсним акту про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві і остаточне рішення у вказаній справі було прийнято Харківським апеляційним судом 17.11.2020, а тому процесуальні строки на звернення суду з позовом у цій справі не пропущені. Апелянт вважає, що у разі якщо процесуальні строки пропущені, вони підлягають поновленню.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у цій справі розгляд апеляційної скарги призначено на 02.08.2022 о 12:00 год.

В судове засідання 02.08.2022 позивач та відповідач не з`явилися.

Ухвала суду від 20.06.2022, якою розгляд справи призначено в цьому судовому засіданні направлялася позивачу на адресу, повідомлену ним в апеляційній скарзі, а також на поштову та електронну адресу адвокатському об`єднанню «Ястребова та партнер», та адвокату - Ястребовій Є.Б.

Відповідачу також направлялась ухвала суду від 20.06.2022 на належну адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Проте, поштові повідомлення не були вручені адресатам та повернулися підприємством зв`язку з довідками про відсутність адресатів.

Також з метою повідомлення учасників про розгляд цієї справи, на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу «Судова влада України» у розділі «Новини» розміщено відповідне повідомлення із зазначенням дати, часу та місця проведення судового засідання у цій справі.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч.7 ст.120 ГПК України).

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Учасники справи не повідомляли суд апеляційної інстанції про зміну адреси місцезнаходження.

Враховуючи наведене, судом дотримано положення ч.3 ст.120, ч.6 ст.242 ГПК України.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві "Харківський завод шампанських вин".

28.05.2014 ОСОБА_1 переведена в бродильне відділення цеху розливу алкогольної продукції приготувачем шампанського, що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 , копія якої надана до матеріалів справи.

Відповідно до наказу №152-К від 19.10.2018 звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22.10.2018 за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності) (а.с.70 т.1).

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно наданої відповідачем довідки (т. 2, а.с. 71) станом на 22.10.2018 заборгованість ДП "ХЗШВ" перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 22.10.2018 складала 23 522,65 грн. Довідка містить інформацію за період з травня 2017 по жовтень 2018 щодо розміру нарахованої,сплаченої заробітної платьі позивача, а також сум, помісячно, про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем.

В позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 200000 грн.

Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості 200000 грн. та не надано жодного розрахунку.

В позові позивач зазначає, що він не має інформації про точну суму заборгованості та періоду її виникнення

Враховуючи наведене, довідка відповідача є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості з заробітної плати в сумі 23 522,65 грн, яка виникла за період з травня 2017 по жовтень 2018 з урахуванням часткових виплат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги у цій частині та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі станом на 22.10.2018 у сумі 23 522,65 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції неправильно розраховано заборгованість із заробітної плати, оскільки за відомостями ДРФОПП про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.01.2021, заборгованість відповідача складає 31350, 96 грн.

Крім того, як зазначає апелянт, з відповідача підлягає стягненню індексація заробітної плати за 2017 рік в розмірі 715, 25 грн., а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню в розмірі 32066, 21 грн.

Позивачем не заявлялося до суду першої інстанції позовних вимог по заробітній платі на вказану суму та не надавалося до матеріалів справи доказів на підтвердження існування заборгованості в розмірі 32066,21 г

В тексті апеляційної скарги міститься таблиця (а.с.35,т.3) розрахунку суми 31350,96грн. з посиланням на те, що вона є відомостями з ДРФОПП про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.01.2021.

Вказана інформація не була предметом дослідження суду першої інстанції. Інформація з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, на яку посилається апелянт, не була надана позивачем суду першої інстанції, такий документ в матеріалах справи відсутній.

Статтею 7 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати унормовано,що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Позовні вимоги про індексацію суми боргу позивачем не заявлялися.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновленні її на роботі, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до копії наказу ДП "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27.07.2018 "Про внесення змін в структуру та штатний розпис"(т. 1, а.с. 60-63) скорочено посаду та чисельність цеху розливу алкогольної продукції, а саме:

- оператор лінії в виробництві харчової продукції - 3 одиниці,

-оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок - 1 одиниця,

- ліфтер - 1 одиниця,

- апаратник виробництва шампанського біохімічного відділення - 1 одиниця.

Всього по цеху розливу алкогольної продукції скорочено чисельність працюючих на 6 одиниць.

Згідно службової записки начальника цеху розливу алкогольної продукції (т. 1, а.с. 65) запропоновано згідно наказу № 47-П від 27.07.2018 скоротити :

- ОСОБА_2 - ліфтер,

- ОСОБА_3 - оператор автоматичних та полуавтоматичних ліній та установок,

- ОСОБА_4 - оператор лінії в виробництві харчової продукції,

- ОСОБА_5 - оператор лінії в виробництві харчової продукції,

- ОСОБА_6 - апаратник виробництва шампанського,

- ОСОБА_1 - приготувач шампанського.

Отже, наказом № 47-П від 27.07.2018 не передбачалося скорочення посади приготувача шампанського, яку обіймав позивач, проте, в службовій записці начальника цеху розливної продукції відповідача запропоновано до скорочення ОСОБА_1 , яка працювала приготувачем шампанського.

06.08.2018 ДП "Харківський завод шампанських вин" видано наказ № 114-К від 06.08.2018 (т. 1, а.с. 67-69) а якому зазначено про те, що у зв`язку зі змінами в організації праці на ДП "Харківський завод шампанських вин" та згідно наказу №47-П від 24.07.2018 попереджено працівників про те, що вони підлягають звільненню за скороченням штату та чисельності згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, ОСОБА_1 - приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

У вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення з наказом.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься акт від 15.08.2018 (т.1, а.с. 66), який складено комісією в складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_7 , ст.інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_8 , начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_9 , про те, що 15.08.2018 о 9 год.30 хв. приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 в присутності вищезгаданих осіб була ознайомлена з наказом № 114-К від 06.08.2018 про попередження про те, що вона підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штатів та чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України після закінчення двомісячного терміну після ознайомлення, а саме 22.10.2018. Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі на підтвердження ознайомлення з ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що відмова підписати наказ №114-К від 06.08.2018 була зумовлена тим, що вважала його незаконним, оскільки у наказі № 47-П від 27.07.2018 "Про внесення змін в структуру та штатний розпис" була відсутня її посада, тобто, не було зазначено про скорочення посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що наказ №114-К від 06.08.2018 не надавався ОСОБА_1 для підписання і вона не ознайомлена з його змістом, оскільки позивач пояснив причину не підписання, як невідповідність наказу про звільнення від 06.08.2018 змісту наказу від 27.07.2018 про зміну штатного розпису.

Крім того, до матеріалів справи позивачем було надано документи щодо знаходження на амбулаторному і на стаціонарному лікуванні в період з серпня 2016 по 04.10.2019, з якого вбачається, що вона перебувала на лікарняному в період з 19.06.2018 по 29.06.2018, а потім з 23.08.2018 по 31.08.2018. Згідно довідки про нарахування заробітної плати за серпень 2018 ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 2246,94 грн.

З наведеного вбачається, що 15.08.2018 ОСОБА_1 знаходилася на робочому місці, факт її ознайомлення з наказом №114-К від 06.08.2018 підтверджується актом від 15.08.2018, складеним та підписаним 4 особами та не заперечується самою ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Згідно наказу № 152-К від 19.10.2018 звільнено приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 з 22.10.2018 за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням штатів та чисельності) (т.1, а.с. 70).

Позивач наполягає на тому, що вона не була ознайомлена з вказаним наказом та не отримувала його копію.

Проте, в матеріалах справи міститься акт від 22.10.2018 (т.1, а.с. 77), який складено комісією в складі начальника відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_7 , старшого інспектора з кадрів відділу кадрів та документаційного забезпечення ОСОБА_8 , начальника цеху розливу алкогольної продукції Шевченка С.А., заступника начальника цеху розливу алкогольної продукції Калашникової О.М., про те, що 22.10.2018 о 10 год. 05 хв. приготувач шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції ОСОБА_1 в присутності вищезгаданих осіб була ознайомлена з наказом № 152-К від 19.10.2018 про те, що вона 22.10.2018 звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату та чисельності). Прочитавши цей наказ, ОСОБА_1 відмовилась від підпису в наказі за фактом ознайомлення з ним. Запис до трудової книжки не було здійснено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повернула трудову книжку до відділу кадрів та документаційного забезпечення (розписка про відсутність трудової книжки в наявності).

Таким чином, 4 особи підтвердило ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення та факт її відмови від його підписання.

Крім того, в матеріалах справи міститься виписка з медичної установи карти стаціонарного хворого № 5932 (т. 1, а.с. 186-188), з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23.08.2018 по 31.08.2018, з 04.09.2018 по 14.09.2018, з 26.11.2018 по 08.12.2018,

Отже, 22.10.2018 ОСОБА_1 мала знаходитись на робочому місці, а факт ознайомлення її з наказом № 152-К від 19.10.2018 підтверджено актом від 22.10.2018.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУкраїни трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Колегія суддів враховує, що виконуючи вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №280/89/18.

Матеріали справи свідчать про те, що про подальше звільнення у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників позивач була повідомлена відповідачем 15.08.2018, а звільнена з 22.10.2018, тобто, відповідачем було дотримано встановлений ст.49-2 КЗпП двомісячний строк.

Згідно штатного розкладу підприємства відповідача, станом на 01.08.2018 (т. 2, а.с. 221-225), були наявні вакантні посади заступника директора з економіки та фінансовим питанням, інженера - технолога, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

Відповідно до штатного розкладу підприємства відповідача станом на 22.10.2018 (т. 2, а.с. 226-230), наявні вакантні посади заступника директора комерційних питань, заступника директора з економіки та фінансів, водія навантажувача, слюсаря - ремонтника, машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильне обладнання.

З аналізу штатних розкладів підприємства вбачається, що в період з серпня по жовтень 2018 року на ДП "Харківський завод шампанських вин" не було вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу для працевлаштування з урахуванням її кваліфікації.

Разом із тим, наказом ДП "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27.07.2018 "Про внесення змін в структуру та штатний розпис" не було скорочено посаду приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції відбулось з порушенням трудового законодавства, про що також правильно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі є обґрунтованими.

У відзиві на позов відповідач (а.с.88-90 т.1) зазначає про пропуск позивачем строків ,передбачених законом для звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі..

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки ( ст. 234 КЗпП України).

Як вже встановлено колегією суддів, 22.10.2018 ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про її звільнення, однак, відмовилась від підпису про ознайомлення, про що складено відповідний акт.

Трудова книжка на час звільнення у ОСОБА_1 знаходилася у ОСОБА_1 , що також зафіксовано 4 особами у акті від 22.10.2018.

Факт обізнаності позивача про звільнення також підтверджується тим, що 22.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив оформити трудову книжку у зв`язку з відсутністю запису про звільнення (т. 1 а.с.152 - 153) .Крім того в апеляційній скарзі позивач пояснила про причину своєї відмови від підпису на наказі про звільнення,що також свідчить про те, що відповідач виконав вимоги закону про повідомлення працівника про звільнення не пізніше ніж за два місяці.

Таким чином, з 22.10.2018 (дня ознайомлення та вручення наказу про звільнення) у позивача виникло право на захист порушених прав у суді.

Позивач звернувся до суду із цим позовом 11.02.2020, тобто, більше ніж через рік після звільнення.

Стаття 234 КЗпП передбачає,що у разі пропуску без поважних причин установлених строків суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропуску строку вважаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними чи унеможливили своєчасне звернення до суду.

Позивачем не наведено будь-яких доводів, обгрунтувань про поважність причин пропуску строку передбаченого ст.233 КЗпП України. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 23.08.2018 по 31.08.2018, з 04.09.2018 по 14.09.2018, з 26.11.2018 по 08.12.2018, тобто в період з 23.10.2018 по 23.11.2018 вона не перебувала на лікуванні і мала можливість подати позовну заяву до суду.

Враховуючи вказані вище обставини, доводи відповідача в суді першої інстанції про пропуск позивачем строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, відсутність в матеріалах справи доказів наявності у позивача поважних причин пропуску цього строку, відсутність будь-яких пояснень з боку позивача про поважність такого пропуску, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі за пропуском позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вказаних вимог, крім того строк, передбачений для звернення з вимогами про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу встановлений у три місяці з часу звільнення і також пропущений позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що відмовилась підписувати наказ №114-К від 06.08.2018, оскільки він був незаконний, що не було враховано судом першої інстанції. Як зазначає апелянт, відповідачем не було прийнято рішення, оформлене наказом, про скорочення посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукці( яку обіймала позивач)ї; натомість, у наказі №152-К від 19.10.2018 вказано, що ОСОБА_1 звільнено саме з причин зміни у штатному розкладі.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи встановлено, що звільнення ОСОБА_1 з посади приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції відбулось з порушенням трудового законодавства, оскільки наказом ДП "Харківський завод шампанських вин" № 47-П від 27.07.2018 не було скорочено посаду приготувача шампанського бродильного відділення цеху розливу алкогольної продукції, на якій працювала ОСОБА_1 .

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд погодився з доводами позивача про наявність порушень вимог законодавства при звільненні ОСОБА_1 з роботи.

Разом із тим, місцевий господарський суд правомірно відмовив в позові у зв`язку із пропуском позивачем строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Доводи позивача про те, що відповідач в порушення вимог закону не перевів ОСОБА_1 на легші умови праці, були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і визнані необґрунтованими, оскільки ці доводи не знайшли свого відображення у позовних вимогах, не обґрунтовувалися позивачем будь-яким чином і не пов`язані із заявленими позовними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не надано суду доказів вручення їй наказу №152-К від 19.10.2018 чи доказів відмови отримати наказ, у зв`язку з чим, неможливо встановити момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав.

Доводи наведені позивачем є необгрунтованими, оскільки, як вже встановлено судом 22.10.2018 ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про звільнення, відмовилась його підписати. Більш того, 22.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив оформити трудову книжку у зв`язку з відсутністю запису про звільнення.

Однак, в місячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, позивач не звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, не навів поважних причин пропуску цього строку.

Крім того ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що в 2017 році зверталась до суду з позовом про визнання недійсним акту про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві і остаточне рішення у вказаній справі було прийнято Харківським апеляційним судом 17.11.2020, а тому строки на звернення до суду з позовом у цій справі не пропущені.

Судова колегія вважає доводи позивача необґрунтованими, оскільки факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання недійсним акту про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві об`єктивно не перешкоджали позивачу звернутись до суду із позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку а отже, обставина, на яку посилається апелянт, не може вважатись поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Крім того слід врахувати, що із позовом про визнання недійсним акту за формою Н-5 ОСОБА_1 звершулася до Ленінського районного суду м. Харкова у 2017 році, постанова Харківського апеляційног осудду була прйинята 17.11.2020. Із позовом про поновлення на роботі у цій справі вона звернулася 11.02.2020. Таким чином ОСОБА_1 звернулася із позовом у цій справі під час тривання судового провадження у справі про визнання акту Н-5 недійсним. Такі обдставини ще раз підтверджують, що наявність спору про визнання акту недійсним не було перешкодою для звернення з позовом про поновлення на роботі.

Апелянт вважає, що у разі якщо процесуальні строки пропущені, вони підлягають поновленню.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається існування об`єктивних, незалежних від позивача обставин, які унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне звернення до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, про що було вказано вище.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що про сплив позовної давності відповідач зазначив у відзиві на позов, проте, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, заява про застосування строків позовної давності має бути оформлена як окремий документ.

З цього приводу судова колегія зазначає, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Строки передбачені ст. 233 КЗпП України не є строками позовної давності і застосовується судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони.

Враховуючи наведене, доводи позивача є помилковими.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 у справі №5023/2756/11 (922/336/20)- без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 у справі №5023/2756/11 (922/336/20)залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.08.2022

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков