ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"01" серпня 2022 р. Справа № 916/1748/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши матеріали заяви (вх.№ 1812/22 від 27.07.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (65044, м. Одеса, просп. Шевченка, № 4-А, ) про видачу судового наказу до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на суму 9017,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.07.2022 за вх.№1812 до Господарського суду Одеської області від ТОВ «Тедіс Україна» надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення із ФОП ОСОБА_1 9017,32 грн. заборгованості за договором поставки № 69-ОД/21 від 05.01.2021.

Вимоги заявника обґрунтовані порушенням боржником умов договору в частині своєчасної оплати товару поставленого згідно видаткової накладної № ОД22-000044557 від 22.02.2022.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

За загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

З викладеного вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з вимогами частин другої, третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Із змісту заяви, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» слідує, що заявник просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором поставки № 69-ОД/21 від 05.01.2021.

Викладені обставини заявник підтверджує наступними документами: копією договору поставки № 69-ОД/21 від 05.01.2021 з додатком № 1 до нього та копією видаткової накладної № ОД22-000044557 від 22.02.2022.

Як вбачається з долученого заявником договору поставки, предметом договору є товар, а саме тютюнові вироби та ТВЕН, який (товар), ТОВ «Тедіс Україна» зобов`язалось передати у власність ФОП ОСОБА_1 , а ФОП ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язалась прийняти та оплатити товар (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору, поставка товару здійснюється на умовах цього договору окремими партіями на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності відповідного асортименту товару на складі постачальника.

Згідно з пунктами 3.8., 3.9 договору, право власності на товар, що постачається, а також ризик його випадкового знищення та випадкового пошкодження, переходять до покупця з моменту отримання товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Факт поставки товару в дату її виписки підтверджується видатковою накладною, підписаною обома сторонами. Покупець зобов`язаний надати постачальнику документи пов`язані з отриманням товару (видаткові накладні, довіреності, тощо), які належним чином оформлені і підписані.

До вказаного договору сторонами було укладено та підписано додаток № 1 від 05.01.2021, який є невід`ємною його частиною, та з якого вбачається, що уповноваженою особою, зокрема, на підписання видаткових накладних від імені покупця та на одержання товару від постачальника є виключно ОСОБА_1 .

При цьому, заявником долучено до заяви видаткову накладну № ОД22-000044557 від 22.02.2022 про поставку товару на суму 14277,80 грн, яка підписана невстановленою особою ОСОБА_2 , без вказівки про наявність довіреності, жодної довіреності, виданої на вказану особу для прийняття товару, заявником не подано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 4, 5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Ані договір поставки №69-ОД/21 від 05.01.2021, ані додані да заяви докази не містять підтвердження про надання боржником іншим особам повноважень на отримання від імені боржника товару.

Водночас, заявник вказав на здійснення боржником часткової оплати поставленого товару, яка була зарахована у тому числі частково по спірній видатковій накладній в сумі 5260,48.

Не подано заявником і платіжних документів або банківських виписок, що підтверджують факт проведення боржником оплати в сумі 5260,48 грн.

Звідси, до заяви товариством не подано доказів оформлення видаткової накладної, яку подано на підтвердження факту поставки, у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що під час розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» у порядку наказного провадження не вбачається за можливе встановити факт отримання товару боржником за накладною №ОД22-000044557 від 22.02.2022, а також перевірити правомірність зарахування заявником грошових коштів у розмірі 5260,48 грн. в рахунок оплати товару за вказаною накладною, а, отже, вказані вимоги повинні бути предметом розгляду суду в порядку позовного провадження.

За таких обставин, господарський суд доходить висновку про те, що з поданої заяви не вбачається порушення права грошової вимоги за видатковою накладною №ОД22-000044557 від 22.02.2022 у сумі 9017,32 грн., через що у суду наявні підстави, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, для відмови ТОВ «Тедіс Україна» у видачі судового наказу.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (вх. ГСОО №1812/22 від 27.07.2022) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки № 69-ОД/21 від 05.01.2022 в сумі 9017,32 грн. - відмовити.

2. До уваги заявника, згідно ч.2 ст.151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили 01.08.2022 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя О.В. Цісельський