ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2022м. СумиСправа № 920/1302/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1302/21 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Служби автомобільних доріг у Сумській області (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, ідентифікаційний код 24014538),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРТРАНСПРОЕКТ» (вул. Серпова, буд. 11, офіс 101, м. Київ, 03115, ідентифікаційний код 41838449),

про стягнення 103 405,07 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача: адвокат Огорілко Ю.М. згідно ордеру серії ВМ № 1003159 від 06.12.2021,

відповідача: адвокат Доценко В.О. згідно ордеру серії ДП № 014 від 12.12.2021 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

ВСТАНОВИВ:

02.12.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь 28 666,12 грн пені та 74 738,95 грн штрафу на підставі договору на закупівлю робіт за державні кошти № 02-04/18 від 02.04.2018; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови договору на закупівлю робіт за державні кошти № 02-04/18 від 02.04.2018 щодо своєчасного виконання своїх зобов?язань.

У позовній заяві позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається із витрат по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.12.2021 відкрито провадження у справі № 920/1302/21 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання по суті на 03.02.2022,10:30.

05.01.2022 відповідачем надіслано до суду відзив від 24.12.2021 б/н (вх. № 102/22), де відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем у даному спорі не доведено факту наявності у відповідача вини у порушенні зобов`язання за договором на закупівлю робіт за державні кошти від 02.04.2018 № 02-04/18, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки проходження експертизи проектної документації, подвійне стягнення штрафу та пені на користь позивача не передбачено нормами чинного законодавства.

Також у відзиві відповідач просить суд під час розгляду даного спору застосувати положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до справедливого та співрозмірного, а також відповідач просить суд провести у даній справі врегулювання спору за участю судді на підставі глави 4 ГПК України.

06.01.2022 відповідач звернувся до суду із клопотанням від 03.01.2022 б/н (вх. № 52/22 від 06.01.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 920/1302/21, у якому просить суд забезпечити можливість участі представника відповідача у судовому засіданні у справі № 920/1302/21, яке відбудеться 03.02.2022, 10:30 в режимі відеоконференції та визначити Господарський суд м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054) відповідальним за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.01.2022 у справі № 920/1302/21 постановлено клопотання відповідача від 03.01.2022 б/н (вх. № 52/22 від 06.01.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 920/1302/21 задовольнити; провести судове засідання по суті у справі № 920/1302/21, призначене на 03.02.2022, 10:30 в режимі відеоконференції; доручити Господарському суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/1302/21, яке призначене на 03.02.2022, 10:30 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) за участі представника відповідача.

Відповідачем надіслано до суду клопотання від 28.01.2022 № 0128/22 (вх. № 814 від 01.02.2022 та вх. № 832 від 02.02.2022) про долучення до матеріалів справи копії ордеру адвоката та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю.

У судовому засіданні по суті 03.02.2022 судом постановлено протокольну ухвалу, які відповідно до приписів частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, та відповідно до якої постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участі судді, викладене у відзиві від 24.12.2021 б/н (вх. № 102/22), у зв`язку з відсутністю згоди позивача.

У судовому засіданні по суті 03.02.2022 у справі № 920/1302/21 судом оголошено перерву до 28.02.2022, 11:00.

Ухвалою від 09.02.2022 у справі № 920/1302/21 постановлено доручити Господарському суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/1302/21, яке призначене на 28.02.2022, 11:00 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) за участі представника відповідача.

Водночас, судове засідання по суті, призначене на 28.02.2022, 11:00, не відбулось у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та проведенням бойових дій території Сумської області.

22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду № 12/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 05.05.2022 у справі № 920/1302/21 судом постановлено призначити розгляд справи № 920/1302/21 по суті в судове засідання на 25.05.2022, 11:00 з повідомленням (викликом) учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

24.05.2022 відповідачем надіслано на електронну пошту суду клопотання від 23.05.2022 № 0523/22, де відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду до завершення дії воєнного стану в України, але не менше ніж до 31.12.2022 у зв`язку з тяжким фінансовим станом відповідача та введенням в Україні режиму воєнного стану.

До зазначеного клопотання відповідачем додано банківську довідку про стан рахунку відповідача від 23.05.2022.

25.05.2022, 11:00 розгляд зазначеної справи по суті не відбувся у зв`язку з відпусткою судді Джепи Ю.А., що унеможливлювало розгляд справи, однак не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою від 30.05.2022 у справі № 920/1302/21 судом постановлено призначити розгляд справи № 920/1302/21 по суті в судове засідання на 27.06.2022, 10:30 з повідомленням (викликом) учасників справи про дату, час і місце судового засідання; доручити Господарському суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/1302/21, яке призначене на 27.06.2022, 10:30 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) за участі представника відповідача.

У зв`язку з відпусткою судді Джепи Ю.А. 27.06.2022, судом, ухвалою від 07.06.2022, постановлено призначити справу № 920/1302/21 до судового розгляду по суті на 28.06.2022, 10:00 з повідомленням (викликом) учасників справи про дату, час і місце судового засідання за наявними у справі матеріалами; доручити Господарському суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) забезпечити проведення судового засідання у справі № 920/1302/21, яке призначене на 28.06.2022, 10:00 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) за участі представника відповідача.

27.06.2022 представником позивача засобами електронного зв`язку надіслано до суду клопотання від 27.06.2022 б/н (вх. № 2674/22 від 27.06.2022) щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з його відпусткою.

До зазначеного клопотання представником позивача додано копію наказу від 03.06.2022 № 65-В.

Ухвалою від 28.06.2022 у справі № 920/1302/21 постановлено клопотання представника позивача - Служби автомобільних доріг у Сумській області (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, ідентифікаційний код 24014538) від 27.06.2022 б/н (вх. № 2674/22 від 27.06.2022) щодо відкладення розгляду справи задовольнити; відкласти розгляд справи по суті в судове засідання на 25.07.2022, 11:00 з повідомленням (викликом) учасників справи про дату, час і місце судового засідання; доручити Господарському суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) забезпечити проведення судового засідання по суті у справі № 920/1302/21, яке призначене на 25.07.2022, 11:00 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) за участі представники відповідача.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні по суті 25.07.2022 безпосередньо у приміщенні суду, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки заперечував, щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання зазначив, що покладається на розсуд суду, просить суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні по суті в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-В, м. Київ, 01054, e-mail: ) у відповідності до вимог статті 197 ГПК України, проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві, підтримав клопотання про зменшення неустойки та клопотання про відстрочення виконання рішення.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання вимог статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні 25.07.2022 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

02.04.2018 за результатами проведення процедури закупівлі № UА-2018-04-02-000479-b «ГБН Г.1-218-182:2011 Розробка проектної документації: Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-07 Київ-Суми-Юнаківка (на м. Курськ) на ділянці км 244+200-км 156+700, Сумська область» (ДК 021:2015:71322000-1 Послуги з інженерного проектування в галузі цивільного будівництва)», між САД у Сумській області (позивач, замовник) та ТОВ «УКРДОРТРАНСПРОЕКТ» (відповідач, виконавець) укладено договір на закупівлю робіт за державні кошти № 02-04/18 (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.4 договору виконавець зобов`язався виконати роботи замовникові з розробки проектної документації: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-07 Київ-Суми-Юнаківка (на м. Курськ) на ділянці км 244+200 - км 256+700, Сумська область» відповідно до завдання на розробку проектної документації (додаток № 3), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи».

Таким чином сторони визначили, що кінцевим результатом виконаної роботи за договором є проектна документація, якість розробки якої підтверджено позитивним експертним звітом комплексної експертизи.

Пунктом 2 договору визначено, що виконавець повинен передати (поставити) замовнику проектну документацію на паперовому носії в 4-х примірниках.

Згідно з пунктом 3.1 договору його ціна становить 1 494 779,00 грн з урахуванням єдиного податку за ставкою 5 % та без ПДВ, а термін виконання робіт -2018-2019 роки (пункт 5.1 договору).

Окрім того, сторони узгодили, що виконання робіт за договором здійснюється відповідно до додатку № 2 до договору - Календарного плану робіт розробка проектної документації: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення Н-07 Київ-Суми-Юнаківка (на м. Курськ) на ділянці км 244+200-км 256+700, Сумська область» (далі - Календарний план робіт), який першопочатково визначав, що строком виконання 4-го етапу робіт «Передача проектної документації для проходження комплексної експертизи. Усунення зауважень. Отримання позитивного експертного звіту» являється « 2019 рік».

В подальшому, згідно з додатковою угодою № 4 від 03.10.2019 до договору термін виконання робіт було змінено на « 2018-2020 роки», а строк виконання 4-го етапу робіт до договору «Усунення зауважень, отримання позитивного експертного звіту» згідно Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору) змінено на «квітень 2020 року».

Відповідно до додаткової угоди № 10 від 22.12.2020 сторонами узгоджено внесення чергових змін до Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору) і строком виконання 4-го етапу робіт «Усунення зауважень, отримання позитивного експертного звіту» змінено на «березень 2021 року», а загальний термін виконання робіт - на « 2018-2021 роки».

Разом з тим, на підставі додаткових угод до договору, у зв`язку із затримкою строку виконання 4-го етапу Календарного плану робіт термін дії договору сторонами багаторазово продовжено і кінцевим його строком визначено 30.11.2021 (додаткова угода № 16 від 30.09.2021 до договору).

Підписавши договір, відповідач зобов`язався забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором (пункт 6.3.1 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом терміну виконання робіт за договором, за результатами проведення експертною організацією ДП «Укрдержбудекспертиза» перевірки виготовленої відповідачем проектної документації виявлено певні недоліки, у зв`язку з чим цією організацією складено 4 (чотири) Зауваження від 17.01.2020 № 27, від 21.01.2020 № 35, від 21.01.2020 № 34 та від 21.04.2020 № 152 та направлено їх позивачеві.

Позивач, у свою чергу, направив відповідачеві вказані Зауваження ДП «Укрдержбудекспертиза» засобами електронного поштового зв`язку за електронною адресою 28.01.2020 року (скан-копії зауважень від 17.01.2020 № 27, від 21.01.2020 № 35, від 21.01.2020 № 34 в одному файлі формату *pdf) та 05.05.2020 (скан-копію зауваження від 21.04.2020 № 152 в одному файлі формату *pdf). Однак, протягом тривалого терміну, вказані зауваження ДП «Укрдержбудекспертиза» з боку відповідача залишалися неусуненими, а проектна документація - такою, що не отримала позитивного експертного звіту комплексної експертизи.

Також позивач у листі від 26.11.2020 № 10/1919 повторно повідомив відповідача про необхідність усунення вищевказаних зауважень ДП «Укрдержбудекспертиза» в найкоротший термін, до 21.12.2020, а у випадку їх не усунення - про застосування штрафних санкцій відповідно до умов договору.

Крім наведеного, 14.12.2020 позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення надіслано претензію від 14.12.2020 № 04/2011 з вимогами виконати 4-й етап Календарного плану робіт та сплати суму штрафних санкцій.

У зв`язку з неотриманням відповідачем претензії позивача від 14.12.2020 № 04/2011, позивачем здійснено перерахунку суми штрафних санкцій та цінним листом з описом вкладення (кур`єрською доставкою) і додатково на вказану у договорі електронну адресу 22.01.2021 повторно надіслано відповідачу претензію від 21.01.2021 № 04/97, проте, зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Фактичне виконання відповідачем зобов`язань за договором та завершення виконання 4-го етапу робіт згідно Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору) засвідчено позитивним експертним звітом ДП «Укрдержбудекспертиза» від 13.09.2021 № 28-0205-19.

Таким чином, прострочення виконання договірних зобов`язань відповідача становить період з 01.04.2021 по 12.09.2021 (165 днів).

Отже, враховуючи, що у строк до 31.03.2021 відповідач зобов?язаний виконати 4-й етап Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору), зокрема, усунути раніше визначені ДП «Укрдержбудекспертиза» зауваження, отримати позитивний експертний звіт на виготовлену проекту документацію та передати її позивачу на паперовому носії у кількості 4 (чотирьох) примірників, проте відповідачем не своєчасно виконано свої зобов`язання та не задоволено вимоги неодноразово направлених позивачем претензій, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача відповідних сум штрафних санкцій.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частина перша статті 612 ЦК України також визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору частина 7 статті 187 ГК України).

Як встановлено судом, виконання відповідачем зобов`язань за договором та завершення виконання 4-го етапу робіт згідно Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору) засвідчено позитивним експертним звітом ДП «Укрдержбудекспертиза» від 13.09.2021 № 28-0205-19. Прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань становить період з 01.04.2021 по 12.09.2021 (165 днів).

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасного виконання 4-го етапу Календарного плану робіт (додаток № 2 до договору), отримання позитивного експертного висновку на виготовлену проекту документацію та надання її позивачу на паперовому носії у кількості 4 (чотирьох) примірників.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230, частиною четвертою статті 231 та частиною третьою статті 232 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов?язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов?язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов?язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Пунктом 7 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при виконанні робіт за бюджетні кошти, в тому числі при недотриманні строків виконання робіт, встановлених календарним планом робіт (додаток № 2), відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від вартості невиконаних робіт за кожний наступний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. У разі порушення строку здачі готової проектної документації, підтвердженої експертним звітом, на строк більше двох тижнів (14 календарних днів), відповідач сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості договору.

Згідно з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком, позивачем відповідачу нараховані штрафні санкції у загальній сумі 103 405,07 грн, в тому числі пеня в сумі 28 666,12 грн за загальний період з 01.04.2021 по 12.09.2021; та штраф в сумі 74 738,95 грн.

Відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до справедливого та співрозмірного.

Суд розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною другою статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % від заявленої до стягнення суми.

Суд виходить з того, що відповідачем виконано договірні зобов`язання з виготовлення проектної документації, прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань становить 165 днів, при цьому судом не встановлено факту понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану позивача, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині строків виготовлення проектної документації.

Зменшення розміру неустойки на 40 % суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного виготовлення та передачі проектної документації позивачу за договором, задоволенню підлягають правомірні та обґрунтовані вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17 199,67 грн та штрафу в сумі 44 843,37 грн.

З урахуванням пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Щодо клопотання відповідача від 23.05.2022 № 0523/22 (вх. № 1865/22 від 24.05.2022) про відстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

24.05.2022 відповідачем надіслано на електронну пошту суду клопотання від 23.05.2022 № 0523/22, де відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду до завершення дії воєнного стану в України, але не менше ніж до 31.12.2022 у зв`язку з тяжким фінансовим станом відповідача та введенням в Україні режиму воєнного стану.

До зазначеного клопотання відповідачем додано банківську довідку про стан рахунку відповідача від 23.05.2022.

Клопотання вмотивовано тим, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, загрозою банкрутства відповідача та відсутністю коштів на рахунках відповідача, а також складною ситуацією у економіці України, пов`язаною із введенням воєнного стану в Україні.

Згідно статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом.

Метою розстрочення виконання рішення є забезпечення виконання судового рішення в повному4 обсязі та виступає допоміжною процесуальною реакцією судів на перешкоди, що ускладнюють виконання рішення суду.

Згідно пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи -наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справа «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Сгеесе), від 19 березня 1997 року, пункт 40); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (справа «ІммобільяреСаффі» проти Італії», № 22774/93, пункт 74, ЕСНR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

При цьому, відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення фінансового стану відповідача, виконання ним зобов`язань як перед позивачем, так і перед третіми особами.

Ураховуючи фінансовий стан відповідача та наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, а також з метою забезпечення балансу інтересів як позивача, так і відповідача, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення та відстрочити виконання рішення суду у цій справі до 31.12.2022.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, у розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн покладаються на відповідача без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРТРАНСПРОЕКТ» (вул. Серпова, буд. 11, офіс 101, м. Київ, 03115, ідентифікаційний код 41838449) на користь Служби автомобільних доріг у Сумській області (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, ідентифікаційний код 24014538) пеню у розмірі 17 199,67 грн (сімнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень шістдесят сім копійок), штраф у розмірі 44 843,37 грн (сорок чотири тисячі вісімсот сорок три гривні тридцять сім копійок) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок).

3. У частині стягнення пені у розмірі 11 466,45 грн та штрафу у розмірі 29 895,58 грн - відмовити.

4. Відстрочити виконання даного рішення у справі № 920/1302/21 до 31.12.2022 року.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01 серпня 2022 року.

Суддя Ю.А. Джепа