СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2022 року м. Харків Справа № 922/413/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шевель О.В.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку), м. Харків, (вх. №625 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 (суддя Новікова Н.А., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення - не зазначено, дата складення повного тексту - 11.05.2022р.)

за позовом: Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військової частини НОМЕР_1), м.Харків,

до відповідача: 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку), м. Харків,

про стягнення фактично понесених витрат на лікування на суму 17400,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку), в якій просить стягнути з відповідача суму фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 17400,00грн., а також стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору в сумі 2481,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021р. № 17/7 в частині внесення оплати по акту виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн. за надані позивачем медичні послуги з лікування військовослужбовця відповідача - ОСОБА_1 за період з 24.06.2021р. по 07.07.2021р. Позивач зазначав, що розмір фактично понесених витрат на лікування військовослужбовця в сумі 17400,00грн., зазначений в спірному акті виконаних робіт, підтверджується розрахунком витрат на лікування і обстеження до медичної карти стаціонарного хворого № 3305, копії яких додані до позовної заяви.

У відзиві на позовну заяву поданому 17.02.2022р. до місцевого господарського суду відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з огляду на необґрунтованість та безпідставність.

Зокрема, відповідач посилався на те, що після надання послуг з лікування військовослужбовця в строк, визначений договором про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021р. № 17/7, сплатив грошові кошти за надані медичні послуги по двом з трьох наданих позивачем актам виконаних робіт, а саме: по акту № 271 від 16.07.2021р. на суму 1084,98грн. (щодо оплати за харчування військовослужбовця під час лікування) сплачено по платіжному дорученню № 840 від 16.07.2021р. на суму 1084,98грн. та по акту № 28/07 від 28.07.2021р. на суму 5132,36грн. (щодо оплати за медикаменти, операцію та лабораторні дослідження) сплачено по платіжному дорученню № 892 від 28.07.2021р. на суму 5132,36грн.

Разом з тим, на думку відповідача, підстави для сплати грошових коштів в сумі 17400,00грн. по спірному акту виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. за надані медичні послуги (щодо оплати "за металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм") відсутні, оскільки даний акт стосується оплати медичного обладнання, вартість якого не підлягає відшкодуванню, що також узгоджується з положеннями пункту 6 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999р. № 1923, яким визначено, що вартість медичних послуг встановлюється у розмірі фактичних витрат саме на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв.

Крім того, відповідач також звертав увагу суду на те, що 30.09.2021р. між сторонами договору про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021р. № 17/7 в порядку пункту 5.4. було складено та підписано акт звіряння розрахунків, в якому сторони засвідчили відсутність будь-яких претензій щодо порядку та умов виконання договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 позов задоволено; стягнуто з 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) на користь Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1) суму фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 17400,00грн. та судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2481,00грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 6, 11, 525, 526, 530, 628, 629, 901, 903, 904 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України, Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999р. № 1923 мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується виконання позивачем взятих на себе зобов`язань в частині надання медичних послуг з лікування військовослужбовця ОСОБА_1 за договором про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021р. № 17/7, проте останнім не було проведено оплату за надані послуги, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

2 Територіальний вузол Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те ,що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Фактично доводи апеляційної скарги є тотожними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 02.11.2021р.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2022р. залишено апеляційну скаргу 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) на рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів на підтвердження направлення копій апеляційної скарги позивачу.

01.06.2022р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази на підтвердження направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) на рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22; встановлено відповідачу строк до 23.06.2022р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 23.06.2022р. для подання заяв і клопотань; розгляд апеляційної скарги 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) на рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 розпочато з 07.06.2022р. без повідомлення учасників справи.

19.06.2022р. позивачем направлено на електронну адресу апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку), рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням .учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За наведених обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджуються матеріалами справи, 08.02.2021 між 2 Територіальним вузлом Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) (надалі - замовник) та Військово-медичним клінічним центром Північного регіону (військовою частиною НОМЕР_1) (надалі - виконавець) було укладено договір № 17/7 про надання медичної допомоги військовослужбовцям (надалі - договір т.1 а.с.13-15), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати послуги з лікування військовослужбовців замовника, які відповідно до законодавства мають право безоплатно користуватися військово-медичними закладами відповідних військових формувань (ДК 021:2015 - 85110000-3 Послуги лікувальних закладів, КЕКВ 2220 КПКВК 6641010) (відповідно до ст. 20 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України від 23.02.2006р. № 3475-IV), а замовник зобов`язався оплатити послуги відповідно та у порядку, передбаченому постановою КМУ від 18.10.1999р. № 1923 "Про затвердження порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах i взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями".

Згідно з пунктами 3.2.1. та 3.2.2 виконавець зобов`язаний приймати хворих за направленням замовника, надавати в разі необхідності екстрену медичну допомогу хворому замовника, а замовник зобов`язаний здійснювати оплату наданих виконавцем кваліфікованих наданих медичних послуг за розцінками встановленими виконавцем (пункт 3.1.3. договору).

Відповідно до пункту 3.2.9 договору, виконавець зобов`язаний щомісячно надсилати замовнику акти виконаних робіт за надання послуг лікувальних закладів та окремо за лікувальне харчування особами замовника у разі стаціонарного лікування, для здійснення розрахунків.

Порядок розрахунків за договором визначено у розділі 5 договору.

Зокрема, згідно з пунктом 5.1 договору, розрахунки за надані виконавцем послуги здійснюються замовником щомісячно на підставі акту виконаних робіт зі списком ociб замовника, які отримали відповідні послуги, шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок виконавця.

Вартість стаціонарного лікування встановлюється за кожний ліжко-день на рівні собівартості. Вартість медикаментів, що витрачені на лікування одного хворого вираховується індивідуально окремо по завершенні лікування (пункт 5.1.1 договору).

Розрахунки за надані виконавцем послуги лікувальних закладів у вигляді послуг лікувального харчування здійснюються замовником щомісячно на підставі акту виконаних робіт зі списком ociб замовника, які отримали відповідні послуги, шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок виконавця (пункт 5.2 договору).

Оплата отриманої послуги здійснюється замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами актів виконаних робіт/послуг, шляхом: безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (пункт 5.3 договору).

Щоквартально сторони складають акти звірок розрахунків за надану .(отриману) медичну допомогу (пункт 5.4 договору).

Відповідно до пункту 9.1. договору, всі спори та розбіжності, що виникають з цього договору, вирішуються шляхом переговорів. У разі неможливості вирішення спорів та розбіжностей, сторони мають право звернутись до господарського суду для захисту своїх прав та інтересів.

Договір вважається укладеним i набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін діє до 31.12.2021р., а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2021р. на підставі статті 631 Цивільного кодексу України (пункт 10.1. договору).

Як зазначав в позовній заяві позивач, 24.06.2021р. військовослужбовець ОСОБА_1 , що проходив службу в 2 ТВУЗ Держспецзв`язку, був направлений до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1) на госпіталізацію, яка тривала в період з 24.06.2021 по 07.07.2021 (13 днів).

Після закінчення лікування військовослужбовця відповідача - ОСОБА_1 з метою відшкодування витрат на надання медичної допомоги вказаному військовослужбовцю у відповідності до пунктів 5.1, 5.1.1 договору виконавцем було направлено на адресу замовника разом з відповідними рахунками-фактури на оплату наданих медичних послуг три акти виконаних робіт, а саме:

- акт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн. (щодо оплати "за металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм");

- акт № 271 від 16.07.2021р. на суму 1084,98грн. (щодо оплати за харчування військовослужбовця під час лікування);

- акт № 28/07 від 28.07.2021р. на суму 5132,36грн. (щодо оплати за медикаменти, операцію та лабораторні дослідження).

Проте, замовником було частково сплачено грошові кошти за надані медичні послуги, а саме: по акту № 271 від 16.07.2021р. на суму 1084,98грн., згідно платіжного доручення № 840 від 16.07.2021р. (т.1 а.с.42), та по акту № 28/07 від 28.07.2021р. на суму 5132,36грн., згідно платіжного доручення № 892 від 28.07.2021р. (т.1 а.с.43).

За актом виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. послуги сплачено не було.

З метою досудового врегулювання спору виконавець звернувся до замовника з претензією від 24.09.2021р. № 553/817р. (т.1 а.с.7), в якій вимагав провести оплату за надані медичні послуги за актом виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн.

У відповіді на претензію від 06.10.2021р. № 53/09-1763 (т.1 а.с.8-9), замовник зазначив про відсутність підстав для відшкодування витрат зазначених у вищевказаному акті, посилаючись на те, що медикамент, зазначений в акті (металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм), відноситься до категорії медичного обладнання, відшкодування вартості якого не передбачено умовами укладеного між сторонами договору та суперечить положенням Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 1999 року № 1923, згідно з якими вартість медичного обладнання не входить до вартості медичних послуг, що мають бути відшкодовані.

З огляду на вказані вище обставини, 01.02.2022р. Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) про стягнення суми фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 17400,00грн. (т.1 а.с.1-25).

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.45-54).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

За приписами статей 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір від 08.02.2021 № 17/7, за своєю правовою природою є договором про безоплатне надання послуг, який регулюється приписами статей 901-907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 904 Цивільного кодексу України, за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тобто, за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні понесені витрати, при цьому, плата за саму діяльність виконавця замовником не вноситься.

Під фактичними витратами слід розуміти грошові витрати або використання власних матеріалів і предметів виконавця з повним чи частковим їх споживанням, що здійснюються виконавцем для належного надання послуги. Тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві. Виходячи з того, які витрати були понесені виконавцем (у грошовій чи натуральній формі), сторони за узгодженням можуть вирішити питання про відшкодування витрат у формі або грошової компенсації, або повернення речей такого самого роду і якості, відновлення їхніх властивостей. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Ніяких інших замовник виконавцеві не сплачує. Не підлягають відшкодуванню прибутки, яких виконавець міг би реально одержати при звичайних умовах, якби в цей час не здійснював виконання договору про надання безоплатних послуг.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" визначено, що військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України.

З наведеного випливає, що позивач - Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1) є суб`єктом господарської діяльності у Збройних Силах України, підпорядкований Міністерству оборони України та повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Відповідач - 2 Територіальний вузол Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) є державною установою, яка є територіальним підрозділом Адміністрації Держспецзв`язку, та повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Як було зазначено вище, предметом укладеного між сторонами договору є надання медичної допомоги військовослужбовцям, які відповідно до законодавства мають право безоплатно користуватися військово-медичними закладами відповідних військових формувань.

Механізм надання медичної допомоги військовослужбовцям, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань визначає Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах i взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999р. № 1923 (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку, витрати на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань відшкодовуються цим закладам центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, в яких проходять службу зазначені військовослужбовці, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання цих військових формувань.

Рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг) (пункт 6 Порядку).

Пунктом 7 Порядку визначено, що відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, надання медичної допомоги та відшкодування витрат за фактично надану медичну допомогу здійснюється в межах кошторисних призначень на зазначені цілі (пункт 1.2. договору).

Пунктом 2.1 зазначеного договору сторони передбачили порядок визначення вартості наданих послуг за договором, а саме: вартість наданих послуг лікувальних закладів визначається відповідно до розцінок виконавця, які замовник має відшкодувати згідно з пунктом 3.1.3 договору.

Згідно з пунктом 4.2.1 договору, виконавець має право самостійно визначати обсяг, строки медичного лікування (обстеження), в першу чергу тих хворих замовника, які звернулися за екстреною медичною допомогою. Обсяг та строки надання медичних послуг "планових" хворих замовника узгоджуються з ним на його вимогу.

Вартість стаціонарного лікування встановлюється за кожний ліжко-день на рівні собівартості. Вартість медикаментів, що витрачені на лікування одного хворого вираховується індивідуально окремо по завершенні лікування. Розрахунки за надані виконавцем послуги лікувальних закладів у вигляді послуг лікувального харчування здійснюються замовником щомісячно на підставі акту виконаних робіт зі списком ociб замовника, які отримали відповідні послуги, шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок виконавця (пункти 5.1.1, 5.2. договору).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спірного акту виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн., останній стосується оплати медикаментів (металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм) вартістю 17400,00грн., витрачених виконавцем на лікування військовослужбовця замовника - ОСОБА_1 у відділені "Урологія" протягом 13 днів (т.1 а.с.17).

Вказаний акт зі сторони замовника (відповідача) підписано не було.

Разом з тим, з медичної карти стаціонарного хворого № 3305 ( ОСОБА_1 ) вбачається, що виконавцем (позивачем) на виконання умов договору було надано медичні послуги з лікування військовослужбовця замовника (відповідача) - ОСОБА_1 за період з 24.06.2021р. по 07.07.2021р. (13 днів), протягом якого здійснено обстеження та лікування військовослужбовця, зокрема здійснено 2 операції, а саме: 25.06.2021р. та 30.06.2021р. (т.1 а.с.18-25).

Згідно з наявним у медичній карті стаціонарного хворого № 3305 розрахунком витрат на лікування і обстеження, вартість витратних матеріалів, використаних в операційному відділенні під час операційних втручань під час лікування військовослужбовця становить 17720,73 грн, з яких: 320,73грн - вартість медикаментів - стент уретральний d2,0 мм, кількістю 1 шт., та 17400,00 грн - вартість медикаментів - металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм, кількістю 1 шт. (т.1 а.с.23)

Під час складання актів виконаних робіт частину вартості використаних під час операційних втручань медикаментів (стенту уретрального d 2,0 мм) у розмірі 320,73грн. виконавцем було включено до акту виконаних робіт № 28/07 від 28.07.2021р. на суму 5132,36грн., за яким виконавцем було проведено оплату в повноум обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 892 від 28.07.2021р. (т.1 а.с.43) та не заперечується останнім у відзиві на позовну заяву.

Іншу частину вартості використаних під час операційних втручань медикаментів (металевого кошику для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм) у розмірі 17400,00грн. виконавцем було включено до акту виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн., оплата за яким замовником проведена не була.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо підтвердження належними доказами виконання позивачем взятих на себе зобов`язань перед відповідачем в частині надання медичних послуг з лікування військовослужбовця ОСОБА_1 за договором про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021р. № 17/7.

Щодо доводів апелянта про те, що медикамент, зазначений в акті виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. (металевий кошик для каменів гнучкий, 4 дроти, 5сН 600 мм), віднесено до категорії медичного обладнання, відшкодування вартості якого не передбачено умовами укладеного між сторонами договору та суперечить положенням Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999р. №1923, згідно з якими вартість медичного обладнання не входить до вартості медичних послуг, що мають бути відшкодовані, судова колегія зазначає наступне.

Як було зазначено вище, пунктом 4.1.1 договору визначено право замовника узгоджувати з виконавцем та контролювати обсяг, строки, доцільність та якість лікувальних послуг, наданих хворим замовника.

Пунктом 4.1.2 договору також передбачено, що замовник має право перевіряти правильність оформлення рахунків, застосування цін на лікування, а також якість надання інших послуг хворим замовника.

Проте, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідачем (замовником) не було надано доказів на підтвердження наявності зауважень щодо якості наданих лікувальних послуг військовослужбовцю ОСОБА_1 , а також доказів вчинення замовником в період лікування військовослужбовця заходів щодо перевірки правильності розрахунку позивачем цін на лікувальні послуги, зокрема в частині вартості витратних матеріалів, використаних під час операційних втручань протягом лікування військовослужбовця.

Отже, за наведених обставин, замовник, у відповідності до пункту 3.1.3 договору, зобов`язаний здійснити оплату наданих позивачем медичних послуг за актом виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн., тобто за розцінками, які встановлені виконавцем.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання апелянта на акт звіряння розрахунків від 30.09.2021р. № 120Ю (т.1 а.с.44), як на доказ, що підтверджує відсутність обов`язку замовника з оплати медичних послуг за актом виконаних робіт № 271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн. та відсутність у виконавця претензій стосовно цього акту виконаних робіт, оскільки зі змісту вказаного акту звіряння вбачається, що спірний акт виконаних робіт не був предметом звіряння між сторонами. Інших актів звіряння сторонами до матеріалів справи не надано.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в акті звіряння розрахунків від 30.09.2021р. № 120 сторони засвідчили виконання договорів (контрактів) від 08.02.2021р. №17 та від 26.11.2021р. №260, які не є предметом судового розгляду в межах даної справи.

Зазначений вище акт не містить будь-яких посилань на укладений між сторонами у даній справі договір про надання медичної допомоги військовослужбовцям від 08.02.2021 № 17/7.

Отже, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань з розрахунку за надані медичні послуги за актом виконаних робіт №271 від 08.07.2021р. на суму 17400,00грн., посилання апелянта на те, що договір є виконаним, е безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 17400,00грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 2 Територіального вузла Урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (2 ТВУЗ Держспецзв`язку) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2022р. у справі №922/413/22 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Шевель