ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1269/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Циганенко А.Ю. - начальник юридичного відділу, наказ № 15-к від 10.05.2005 та довіреність № 13851 від 25.11.2021;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта"

до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни

про стягнення 59018,23 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права АТ "Укрпошта" в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення відповідачем займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 59018,32 грн. заборгованості згідно договору оренди державного майна №491 від 01.08.2014, з яких: 31312,23 грн. - основний борг, 1868,52 грн. - пеня, 230,81 грн. - інфляційні, 389,59 грн. - 3% річних, 25217,08 грн. - неустойки в розмірі 10% від місячної орендної плати за кожен день використання приміщення на підставі п.п. 9.2. договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав умови договору оренди нерухомого майна № 491 від 01.08.2014 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за період з серпня 2020 року по липень 2021 року. Крім цього, позивач зазначив, що 30.07.2021 договір № 491 від 01.08.2014 припинив свою дію, проте відповідач добровільно не повернув орендоване майно.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

02.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту, визначений ст. 391 ЦК України не підлягає застосуванню в даному спорі, оскільки спірне майно передавалося відповідачу саме на підставі договору оренди нерухомого майна № 491 від 01.08.2014, що виключає в такому випадку можливість пред`явлення негаторного позову.

Також відповідач звертав увагу суду на те, що позивачем не підтверджено документально, що кіоск, як предмет оренди належить позивачу на праві власності. При укладенні договору оренди відповідачу про дані обставини не було відомо.

Додатковою угодою №2 до договору оренди продовжено дію договору до 01.10.2017. включно, всі інші платежі після цієї дати були здійснені шляхом "перенесення залишку". Тому нарахування орендної плати після 01.10.2017 відповідач вважає безпідставним, відзначає, що сплата орендних платежів за весь час фактичного користування об`єктом оренди до дати підписання акта приймання-передачі не передбачена умовами договору.

Крім наведеного вище ФОП Мілієнко Н.Г. відзначила, що нарахування пені взагалі не передбачено договором, що виключає можливість її нарахування.

Також відповідач зазначив, що позивач не подав доказів направлення та отримання листів № 52-369 від 12.07.2021, № 52-441 від 14.09.2021, № 2704-10-21 від 05.10.2021, яким позивач пропонував вирішити спір в досудовому порядку.

11.02.2022 до суду від позивача надійшла заява (вх. № 01-44/243/22 від 11.02.2022) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить:

- усунути перешкоди у здійсненні права АТ "Укрпошта" в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення відповідачем займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області.

- стягнути з відповідача 84631,03 грн. заборгованості, з яких: 31312,23 грн. - основний борг, 1868,52 грн. - пеня, 230,81 грн. - інфляційні, 389,59 грн. - 3% річних, 50829,88 грн. - неустойки в розмірі 10% на підставі п.п. 9.2. договору.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.02.2022 встановлено, що згадана заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 01-44/243/22 від 11.02.2022) подана на стадії підготовчого провадження та серед додатків містить докази її направлення відповідачу, тобто позивачем дотримано вимоги ГПК України, які визначають порядок звернення до суду з відповідною заявою. Проте, до позовних вимог позивачем додано вимоги про стягнення донарахованої неустойки за несвоєчасне повернення майна за листопад 2021 року - січень 2022 року, тобто за своєю правовою природою зазначена заява є заявою про зміну предмету позову.

З урахуванням наведеного, судом прийнято до розгляду уточнену позовну заяву (вх. № 01-44/243/22 від 11.02.2022), як заяву про зміну предмету позову, а подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням вказаної заяви.

Також ухвалою суду від 14.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу № 906/1269/21 до судового розгляду по суті.

14.02.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату..

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2014 між Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мілієнко Ніною Григорівною (орендар) укладено договір оренди державного майна №491 (індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності) (а.с. 14-17), згідно п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - кіоск (надалі майно), площею 16,8 кв.м., який обліковується на балансі Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта", вартість якого визначена незалежним шляхом і становить за експертною оцінкою 45490,00 грн. Майно передається в оренду з метою торгівлі продовольчими товарами (в т.ч. алкогольними та іншими напоями).

Відповідно до п. 2.5. договору в разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу, в стані не гіршому, ніж на час передачі його в оренду з урахуванням фізичного зносу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Пунктами 3.1., 3.2. договору сторони обумовили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (із змінами та доповненнями), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2014) - 833,98 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується орендарем у розмірі 100% на рахунок Орендодавця (балансоутримувача) не пізніше 15 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції (п. 3.3. Договору).

Умовами п. 8.4 договору передбачено, що орендодавець має право в місячний термін порушити питання про дострокове розірвання договору оренди та стягнення з орендаря заборгованості з орендної плати при її наявності понад трьох місяців від встановленого в договорі оренди терміну внесення орендної плати.

Відповідно до п. 11.1, 11.5 договору, цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.08.2014р. до 01.07.2017р. включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На виконання умов договору 01.08.2014 сторонами підписано акт прийому-передачі індивідуально визначеного майна (кіоск) до договору № 491 від 01.08.2014 (а.с. 19).

30.06.2017 між ПАТ "Укрпошта" та ФОП Мілієнко Н.Г. укладено додаткову угоду №2 (а.с. 20) до договору оренди державного майна від 01.08.2014 №491, якою продовжено дію договору на строк 3 місяці до 01.10.2017; п.3.1 договору викладено у новій редакції та визначено, що орендна плата встановлюється за домовленістю сторін та становить 1700 грн. без ПДВ за місяць".

13.07.2021 Житомирською дирекцією АТ "Укрпошта" направлено відповідачу лист від 12.07.2021 за вих. №52-369, відповідно до якого повідомлено ФОП Мілієнко Н.Г. про припинення дії договору оренди №491 від 01.08.2014 з 30.07.2021 та про необхідність звільнення займаного приміщення, підписання акту передачі майна згідно п. 10.1 договору. До даного листа додано проект акту приймання-передачі (а.с. 21-22). Крім цього, в матеріалах справи міститься опис вкладення, поштова накладна та фіскальний чек, що підтверджує направлення даного листа.

Також позивач зазначив, що Житомирською дирекцією АТ "Укрпошта" відповідачу направлено листи, яким повідомлено ФОП Мілієнко Н.Г. про нарахування неустойки відповідно до п. 9.2. договору в розмірі 10% від місячної орендної плати за кожен день використання приміщення.

Проте, відповідач заборгованість з орендної плати не сплатив та не повернув об`єкт оренди у визначеному договором порядку.

За метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/937/19 за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни про усунення перешкод в здійсненні права Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта", шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г., займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область смт. Брусилів вул. Митрополита Іларіона, 45; стягнення з ФОП Мілієнко Ніни Григорівни на користь Житомирської дирекції АТ Укрпошта 39171,95 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 посилання в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/87764743), яке було частково змінене постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 (посилання в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/89107620), стягнуто з ФОП Мілієнко Ніни Григорівни на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" 27635,74 грн. основного боргу, 546,47 грн. 3% річних, 1278,46 грн. інфляційних, 919,53 грн. судового збору; відмовлено в задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном.

За результатами розгляду справи №906/937/19 судом було встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 16.02.2017 №56 Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" перетворено у публічне акціонерне товариство "Укрпошта", складено передавальний акт, сформовано статутний капітал, затверджено статут Товариства.

Наказом Мінінфраструктури від 05.07.2017 № 240 затверджено Акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта", згідно додатку №9 якого кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, що обліковувалось на балансі Житомирської дирекції УДПЗ "Укрпошта" передано до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта".

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 14.12.2018 № 611 "Про затвердження нової редакції Статуту АТ "Укрпошта" та інші питання діяльності", змінено тип публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на приватне та перейменовано останнє в акціонерне товариство "Укрпошта".

Згідно Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта", останнє є правонаступником УДППЗ "Укрпошта", 100 відсотків акцій якого належить державі в особі Міністерства інфраструктури України.

Абз.4 п. 3.7. Статуту визначено, що товариство має у власності майно, що обліковується на його балансі та внесене до його статутного капіталу або набуте ним на законних підставах, здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

У справі № 906/937/19 судом встановлено, що АТ "Укрпошта" набуло право власності на кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45.

Оскільки вищевказаний кіоск є тимчасовою, некапітальною спорудою, згідно ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", останній не підлягає державній реєстрації.

Земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно також перебуває в постійному користуванні АТ "Укрпошта", що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою , та свідчить про обґрунтованість встановлених судом обставин стосовно того, що АТ "Укрпошта" є законним орендодавцем по передачі вищевказаного майна за договором №491 від 01.08.2014.

Також у справі № 906/937/19 суд дійшов висновку, що договір оренди №491 від 01.08.2014 продовжував свою дію і є чинним на час розгляду справи.

Орендна плата по справі № 906/937/19 стягнута судом, виходячи з розміру 1700,00 грн., встановленого сторонами 30.06.2017 у додатковій угоді до договору оренди, за кожний наступний місяць шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Крім цього, Господарським судом Житомирської області при розгляді справи № 906/1001/20 за позовом за позовом АТ "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції АТ "Укрпошта" до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення 30418,02 грн. встановлено, що договір оренди державного майна № 491 від 01.08.2017 продовжував свою дію, що зазначено в рішенні від 05.04.2021 (посилання в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/96308119).

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Разом з тим, судом при розгляді даної справи встановлено, що позивач з дотриманням вимог ст. 754 ЦК України та п. 11.5 договору направив відповідачу лист від 12.07.2021 за вих. № 52-369 з актом приймання-передачі ФОП Мілієнко Н.Г. про припинення дії договору оренди державного майна №491 (індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності) з 30.07.2021 та необхідність повернення орендодавцеві об`єкту оренди протягом 3-х діб з підписання відповідного акту приймання-передачі.

В якості доказу направлення відповідачу такого листа суду подано опис вкладення, поштову накладну та фіскальний чек, що в повній мірі доводить направлення такого листа на адресу відповідача.

На думку суду, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що договір оренди державного майна №491 від 01.08.2014 припинив свою дію з 01.08.2021.

Щодо вимоги про усунення перешкод і здійсненні права АТ "Укрпошта" в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення відповідачем займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге, - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17).

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

Зобов`язально-правові позови базуються, як правило, на договорах, але можуть ґрунтуватися і на недоговірних зобов`язаннях.

Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

З огляду на вищенаведене право власності як абсолютне право, має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 909/392/19).

Разом з цим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) та постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 916/1666/18 викладено правовий висновок стосовно того, що однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Як зазначалося раніше, судом встановлено, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом (25.11.2021), між сторонами у справі відсутні будь-які договірні відносини щодо права користування приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області.

Також судом зверталася увага на те, що в межах розгляду справи № 906/937/19 було доведено, що АТ "Укрпошта" є законним орендодавцем по передачі вищевказаного майна за договором №491 від 01.08.2014. Дана обставина є преюдиційним фактом, який не потребує повторного доведення.

З огляду на викладене господарський суд дійшов висновку, що вказані обставини підтверджують застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем об`єкт оренди не повернуто позивачу. Тобто вимога щодо усунення перешкод і здійсненні права АТ "Укрпошта" в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення відповідачем займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області підлягає задоволенню.

Оскільки судом встановлено, що договір оренди припинив свою дію з 01.08.2021, в такому разі у відповідача наявний обов`язок сплатити орендну плату за період з серпня 2020 року до липня 2021 року (включно), в розмірі визначеному умовами договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначалося раніше, додатковою угодою №2 від 30.06.2017 сторони внесли зміни до п. 3.1. Договору та встановили розмір орендної плати 1700,00грн без ПДВ на місяць.

Оскільки суд дійшов висновку, що договір оренди продовжував свою дію до липня 2021 року (включно), тому відповідно до умов п. 3.2 договору правомірним є нарахування орендної плати, виходячи з розміру 1700,00 грн., встановленого сторонами 30.06.2017, за кожний наступний місяць шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до вимог позовної заяви позивачем заявлено до стягнення з відповідача 31312,23 грн. заборгованості з орендної плати за період серпень 2020 року - липень 2021 року.

За результатом розгляду справи, судом встановлено, що орендна плата позивачем нарахована у відповідності до умов п. 3.2 договору, виходячи з орендної плати 1700,00 грн., яку сторони обумовили додатковою угодою №2 від 30.06.2017, а тому позовні вимоги в частині стягнення 31312,23 грн. заборгованості з орендної плати за період серпень 2020 року - липень 2021 року підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 1868,52 грн. - пеня та 25217,08 грн. - неустойки, нарахованої на підставі п.п. 9.2. договору.

Щодо нарахування пені в сумі 1868,52 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Проте в договорі оренди державного майна № 491 від 01.08.2014 умова про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутня.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Разом з тим, розглядаючи вимогу щодо стягнення 50829,88 грн. неустойки, нарахованої на підставі п.п. 9.2. договору, суд зазначає наступне.

Як встановлено раніше, з 01.08.2021 року договір оренди державного майна № 491 від 01.08.2014 припинив свою дію.

Пунктом 5.7. договору сторони погодили, що в разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві абр підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 10.1. договору після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване майно в термін протягом 3-х діб згідно п.5.7. цього договору оренди.

У випадку несвоєчасного звільнення приміщень орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі 10% від місячної орендної плати за кожний день використання приміщень (п. 9.2. договору).

Відтак, при укладенні договору оренди майна, орендар та орендодавець, керуючись принципом свободи договору згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, передбачили такі правові наслідки за несвоєчасне повернення об`єкту оренди, як сплата неустойки.

Суд зауважує, що укладений сторонами договір містить п. 2.5. договору, яким визначено, що майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

При розгляді спорів про стягнення неустойки необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом.

Для застосування таких наслідків, як нарахування неустойки, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Тобто необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

При наданні оцінки діям відповідача щодо повернення об`єкта оренди по закінченню орендних правовідносин, суд встановив, що відповідач не подав доказів виконання обов`язку щодо повернення індивідуально визначеного майна (кіоску), площею 26,8 кв. м у встановлений договором строк та спосіб.

З огляду на викладене, під час розгляду справи судом встановлено факт невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, наявність поважних причин або обставин, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно, відповідачем не доведено.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про правомірність заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача неустойки.

Перевіривши нарахування позивачем неустойки, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування неустойки в сумі 51342,80 грн., нарахованих на за період з серпня 2021 року по січень 2022 року на розмір орендної плати, відкоригованої з урахуванням індексу інфляції.

Проте, з урахуванням положень ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд задовольняє дану позовну вимогу в заявлених межах, тобто в сумі 50829,88 грн.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 389,59 грн. 3% річних та 230,81 грн. інфляційних (розрахунок на а.с. 9, 10)

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд вважає останній вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, перевіривши нарахування інфляційних, суд вважає правомірним нарахування в сумі 1256,53 грн., нарахованими за кожним з прострочених орендних платежів, від початку прострочення до 30.07.2021 (дата, визначена позивачем при обрахуванні 3% річних, оскільки в розрахунку інфляційних таку дату визначити не являється можливим).

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд задовольняє дану позовну вимогу в заявлених межах, тобто в сумі 230,81 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні права АТ "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції АТ "Укрпошта" в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г. займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області та стягнення 31312,23 грн. основного боргу; 389,59 грн. 3% річних; 230,81 грн. інфляційних; 50829,88 грн. - неустойки обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди у здійсненні права Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ід. код 21560045) в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" ( 10001, м. Житомир, вул. Вітрука, 1, ід. код 22046132) в користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення Фізичною особо-підприємцем Мілієнко Ніною Григорівною ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) займаного приміщення (кіоск), що знаходиться по вул. Митрополита Іларіона, 45 в смт. Брусилів Житомирської області.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 )

на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ід. код 21560045) в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" ( 10001, м. Житомир, вул. Вітрука, 1, ід. код 22046132):

- 31312,23 грн. основного боргу;

- 389,59 грн. 3% річних;

- 230,81 грн. інфляційних;

- 50829,88 грн. - неустойки;

- 4529,55 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці повний текст рішення складено: 01.08.22

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)