РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2022Справа № 910/4039/22

За позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про відшкодування збитків 43 050,13 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, АТ "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Регіональна філія "Південно-Західна залізниця") про стягнення 43 050,13 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону та збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, внаслідок порушення відповідачем лісового та природоохоронного законодавства лісовому фонду України заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 43 050,13 грн, яку прокурор просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 позовну заяву залишено без руху, встановлено прокурору спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

22.06.2022 через відділ діловодства суду надійшли пояснення прокурора на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 07.06.2022 разом з доказами їх направлення учасникам справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 постановлено прийняти позовну заяву прокурора до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/4255/22, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

07.07.2022 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у позові відмовити в повному обсязі. У випадку, якщо суд залишить без задоволення заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідач просив суд про проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, відповідач звернув увагу на таке:

- позивач не надав суду доказів того, чи є ліс на земельній ділянці, наданій в постійне користування ДТГО "Південно-Західна залізниця" та до якої категорії відноситься вказаний ліс (якщо він перебуває на земельній ділянці відповідача), чи є зрубані дерева складовою лісу, чи було передано ліс відповідачу, коли, на підставі якого рішення органу виконавчої влади;

- враховуючи те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000696 від 12.10.2020 триває, осіб, які вчинили незаконну порубку дерев, не встановлено, відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом;

- розрахунок шкоди, наданий Державною екологічною інспекцією Поліського округу (лист від 10.01.2022 № 166/3/2-06) є, на думку відповідача, недостовірним та не може бути використаний судом;

- заявляючи позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки лісу, прокурор не довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення;

- АТ "Укрзалізниця" забезпечила належну охорону лісу, що підтверджується відповідними доказами, протиправна бездіяльність АТ "Укрзалізниця" відсутня;

- прокурором не доведено, які норми законодавства про охорону навколишнього природного середовища порушено АТ "Укрзалізниця" та які правові підстави такої відповідальності для АТ "Укрзалізниця", як суб`єкта господарювання, яким було висаджено та вирощено порубані дерева в якості захисної смуги залізничного полотна та інших інженерних споруд. В даному випадку, на думку відповідача, саме АТ "Укрзалізниця" має право на отримання відшкодування від винних осіб за незаконну рубку дерев;

- доводи прокурора щодо незапобігання відповідачем незаконній рубці дерев особами, які таку рубку здійснювали, на думку відповідача, є необгрунтованими, оскільки жодними нормативними актами відповідача не уповноважено та не зобов`язано на здійснення активних дій по затриманню порушника/перешкоджанню йому тощо;

- крім того, на думку відповідача, наявні підстави про залишення позову без розгляду, в зв`язку з не підтвердженням підстав для представництва інтересів держави в суді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2022 відповідачу відмовлено в задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про проведення судового засідання з повідомленням сторін.

18.07.2022 через відділ діловодства суду від прокурора надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої прокурор у повному обсязі не погодився з доводами та запереченнями відповідача, викладеними у відзиві з огляду на таке:

- прокурор вважає, що долучені до позовної заяви докази у своїй сукупності підтверджують факт того, що спірна незаконна порубка дерев відбулася в лісі, лісокористувачем якого являється АТ "Укрзалізниця" в особі РФ "Південно-західна залізниця", будь-яких доказів на спростування даного твердження відповідачем надано не було;

- прокурор заперечив доводи відповідача про те, що Протокол огляду місця події від 12.10.2020 з додатком - Переліковою відомістю є недопустимим доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень. На підтвердження повноважень державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища та належності використаних ним технічних засобів, що оспорюється відповідачем, прокурором було витребувано відповідні докази від Державної екологічної інспекції Поліського округу. Згідно листа Державної екологічної інспекції Поліського округу від 13.07.2022 №2229/11-07, отриманого прокуратурою 14.07.2022, повноваження держінспектора з ОНПС Філоненка ОД, яким виготовлено Перелікову відомість, підтверджується його Посадовою інструкцією, інспектор володіє відповідними повноваженнями до розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням лісового законодавства;

- виходячи з системного аналізу змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України, прокурор відзначив, що відповідач як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив, самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, а тому має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства;

- прокурор послався на правові висновки Верховного Суду при вирішенні спорів про стягнення з постійних лісокористувачів шкоди, заподіяних заподіяної самовільною порубкою дерев, зокрема, правовий висновок, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами;

- прокурор вказав на наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.

У якості додатку до відповіді на відзив прокурором подане клопотання про надання додаткових доказів, згідно якого прокурор просить суд поновити Житомирській окружній прокуратурі строк на подачу доказів у справі №910/4039/22, долучити до справи № 910/4039/22 письмові докази: лист Державної екологічної інспекції Поліського округу від 13.07.2022 №2229/11-07; копію Посадової інструкції державного службовця категорії «В», затвердженої 24.04.2020 в.о. начальника Державної екологічної інспекції Поліського округу; копію Паспорту рулетки вимірювальної.

26.07.2022 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, направлені до суду засобами електронної пошти. Відповідно до наведених заперечень відповідач просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про надання додаткових доказів, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги обгрунтування, наведені прокурором у клопотанні про поновлення строку на подачу доказів та долучення доказів до справи, суд визнав поважними причини пропуску строку для подання відповідних доказів, а тому дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про долучення доказів до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань і додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, АТ "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Регіональна філія "Південно-Західна залізниця") про стягнення 43 050,13 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що відповідач, як постійний лісокористувач земельною ділянкою, розташованою на території Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, не виконав покладених на нього чинним законодавством обов`язків щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконної порубки дерев на підвідомчій АТ "Українська залізниця" території. Відтак, внаслідок порушення відповідачем лісового та природоохоронного законодавства державі завдано збитків. У позові, посилаючись на приписи ст. 1166 ЦК України, прокурор просить стягнути з АТ "Українська залізниця" шкоду, завдану навколишньому природному середовищу, у сумі 43 050,13 грн.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, частиною 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в господарському суді) встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації (п. 6 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Необхідність захисту інтересів держави у даній справі прокурор обґрунтував бездіяльністю Станишівської сільської ради та незверненні до суду з позовною заявою про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу незаконною порубкою лісів, внаслідок чого порушено інтереси держави та територіальної громади.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Отже, державні органи та інші суб`єкти владних повноважень зобов`язані вживати (реалізовувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав, в межах визначених законодавством повноважень.

За змістом ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів. спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції формують і використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Отже, завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у відповідному співвідношенні.

Тому шкода, завдана незаконною порубкою дерев в адміністративних межах Станишівської сільської ради, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Станишівської сільської ради та Станишівська сільська рада є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень з метою захисту інтересів територіальної громади.

Прокурор зазначає, що в даному випадку порушення інтересів держави (територіальної громади) полягає у ненадходженні до бюджету місцевого самоврядування грошових коштів на відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, що унеможливлює подальше відновлення зелених насаджень та реалізацію інших природоохоронних заходів, спрямованих на поліпшення стану природною середовища, забезпечення екологічно безпечних умов життєдіяльності громадян і суспільства.

За таких обставин, при наявності загрози інтересам держави та бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження, ефективним правовим способом захисту поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, є представництво органами прокуратури інтересів держави в особі Станишівської сільської ради.

Житомирською окружною прокуратурою 14.01.2022 на адресу Станишівської сільської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» було направлене повідомлення № 51-84-395вих-22 про виявлені порушення АТ "Українська залізниця" природоохоронного та лісового законодавства, пов`язані з самовільною вирубкою лісу. У відповідь на вказане повідомлення, Станишівська сільська рада листом від 02.02.2022 №12/02/402 повідомила прокуратуру, що не заперечує проти звернення органів прокуратури в її інтересах з позовом до суду, оскільки у неї відсутня будь-яка інформація по факту виявлення незаконної порубки дерев. Як вбачається зі змісту наведеного листа, Станишівська сільська рада не повідомила про свій намір на самостійне звернення із позовом.

Оскільки Станишівська сільська рада після отримання повідомлення прокуратури в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», усвідомлюючи порушення інтересів держави, протягом розумного строку (понад 4 місяці) не вжила заходів щодо стягнення шкоди, таке було розцінено прокурором як бездіяльність. У той же час, незвернення Станишівської сільської ради до суду з відповідним позовом унеможливлює в подальшому вжиття заходів для відновлення порушених інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах та стягнення з відповідача шкоди за таке порушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заявлений прокурором позов спрямований на виконання конституційної функції прокуратури, як органу держави, а отже, цей позов поданий у відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в інтересах держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 8 частини другої статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

На позивача (особу, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб) покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести наявність у нього певного суб`єктивного права (інтересу), а також, що таке його право (інтерес) дійсно порушується, оспорюється чи не визнається, а тому потребує захисту.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази отримані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши подані сторонами докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ЖТ № 000899, виданим 17.02.1999 Станишівською сільською радою, Коростенському відділку Державного територіально-галузевого об`єднання Південно-Західної залізниці надано у постійне користування для виробничих потреб земельну ділянку площею 299,8931 га відповідно до рішення Станишівської сільської ради від 21.01.1999 року №4.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 №200, статутний капітал новоствореного товариства формується, в тому числі, шляхом внесення до нього права постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку №1 до вказаної постанови. У додатку №1 до постанови Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» входить до переліку підприємств, на базі яких утворюється акціонерне товариство.

Відтак, Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» було реорганізоване у регіональну філію «Південно-західна залізниця», до складу якої входить також виробничий підрозділ «Жмеринська дистанція лісових насаджень».

Відповідно до Положення про структурний підрозділ, ВП «Жмеринська дистанція лісових насаджень» створений з метою створення нових і утримання раніше створених снігозахисних, вітрозахисних і огороджувальних зелених насаджень в смузі відведення регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

До основних завдань вказаного підрозділу належать, зокрема, профілактика виникнення та поширення осередків шкідників і хвороб лісу, боротьба з ними, боротьба із карантинними бур`янами, зайвою деревночагарниковою рослинністю в технічній смузі та під лініями сигналізації та зв`язку закріпленими за підрозділом виконання заходів по збереженню захисних функцій лісонасаджень, у тому числі лісовідновлювальних і санітарно-оздоровчих заходів.

12.10.2020 в захисній лісосмузі Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, по праву сторону колії перегону ст. Станишівка - ст. Житомир, на 94 км. Пікет 5, що між селами Бистрі та Слобода-Селець Житомирського району працівниками Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень було виявлено незаконну порубку 3 сироростучих дерев породи дуб.

Про вказану подію було повідомлено Житомирський ВП ГУНП Житомирської області, яким 12.10.2020 здійснено огляд місця події та складено відповідний протокол. У вказаному протоколі було зафіксовано, зокрема, що: подія сталася в лісовій ділянці; виявлено незаконну порубку 3 сироростучих дерев породи дуб; пні свіжозрізаних дерев мають діаметри 51*56, 52*53 та 46*52 см. Огляд проводився за участю спеціаліста - держінспектора з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу О.Л. Філоненко, яким в перелікову відомість незаконно зрізаних дерев без дозвільних документів взято 3 дерева породи дуб із діаметрами пнів, які зазначені в протоколі огляду місця події слідчого Житомирського ВП ГУНП Житомирської області.

12.10.2020 відділом поліції №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області у Єдиному реєстру досудових розслідувань за вказаним фактом було зареєстроване кримінальне провадження № 0000696 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000696 осіб, які вчинили незаконну порубку дерев, не виявлено.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначив, що АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" є постійним лісокористувачем земельної ділянки під лісосмугою площею 299,8931 га, що розташована на території Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, тому саме АТ "Українська залізниця" зобов`язана здійснювати державну лісову охорону. Однак, оскільки відповідач допустив незаконну порубку лісу на підвідомчій йому території, то він має відшкодувати збитки, заподіяні порушенням лісового та природоохоронного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а також цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 статті 40 Закону України "Про рослинний світ" відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.

Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 2 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність. Згідно з частиною 3, 4 статті 68 наведеного закону законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений в формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Як встановлено судом, 12.10.2020 в захисній лісосмузі Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, по праву сторону колії перегону ст. Станишівка - ст. Житомир, на 94 км. Пікет 5, що між селами Бистрі та Слобода-Селець Житомирського району, було виявлено незаконну вирубку 3 дерев породи дуб, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями доповідної записки від 12.10.2020 працівника ПЧЛУ-5, актом від 12.10.2020 огляду місць вчинення правопорушення лісового законодавства працівниками ПЧЛУ-5, заявою про злочин від 13.10.2020 начальника Жмеринської дистанції захисних лісонасаджень, протоколом огляду місця події від 12.10.2020 слідчим слідчого відділу Житомирського РВ НП, переліковою відомістю за підписом (ст) держінспектора з ОНПС Поліського округу, копіями матеріалів кримінального провадження № 0000696 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Суд вважає зазначені докази належними та допустимими для встановлення факту вчинення правопорушення природоохоронного законодавства та завдання територіальній громаді Станишівської сільської ради шкоди незаконною порубкою лісових насаджень.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій та основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. До лісового фонду України належать захисні насадження лінійного типу (ст. 4 Лісового кодексу України).

Згідно з Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 733 від 16.05.2007, лісові насадження лінійного типу, лісові ділянки (смуги лісів), розташовані у смугах відведення залізниць, відносяться до категорії захисних лісів.

Відповідно до ст. 16 та ст. 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев, тому цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17 та Верховним Судом у постановах від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17 зроблено висновок про те, що неважливо, хто саме здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Відтак, відповідно до ст. 17, 19 Лісового кодексу України АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону захисних насаджень на підвідомчій регіональної філії території.

Згідно зі ст. 63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 частини 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ст. 86 Лісового кодексу України).

Відповідач вказує, що його вини у вчиненні порушення природоохоронного законодавства немає, водночас зазначає, що ним було здійснено ряд заходів з метою забезпечення належної охорони лісу та попередження незаконної рубки лісу. Зокрема, Жмеринською дистанцією захисних лісонасаджень по ПЧЛ-3 на 2020 рік було розроблено комплекс заходів по запобіганню та виявленню незаконних порубок та порядок дій відповідальних осіб, що включає в себе порядок дій відповідальних осіб при виявленні самовільних порубок в насадженнях, проведення планових ревізій стану захисних лісонасаджень, тощо.

Однак суд вважає, що вжиття вказаних заходів з боку відповідача для збереження лісових насаджень виявилось недостатнім, оскільки вирубка лісу на підвідомчій відповідачу території відбулась.

Доводи відповідача про те, що прокурором не доведено вини залізниці у вчиненні незаконної рубки дерев, про що свідчать матеріали кримінального провадження № 0000696, під час досудового розслідування якого не встановлено особи, причетної до вчинення вказаного злочину, суд відхиляє, оскільки за змістом наведених норм природоохоронного законодавства за порушення лісового законодавства цивільно-правову відповідальність несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а й постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних порубок. Вказана позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у незабезпеченні охорони та збереженні лісових насаджень від незаконних рубок із земель лісового фонду на підвідомчій йому території. Вказана бездіяльність призвела до завдання збитків державі, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю та завданою матеріальною шкодою.

Щодо розмірів завданих збитків, судом враховано положення постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», якою затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

Згідно із затвердженими таксами, враховуючи породу, діаметр незаконного зрубаних дерев та категорії придатності, сума заподіяної шкоди від незаконної вирубки лісу в даному випадку становить 43 050,13 грн.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев породи дуб в захисних лісонасадженнях перегону Станишівка-Житомир між селами Бистрі та Слобода-Селець Житомирського району, надано Державною екологічною інспекцією Поліського округу, такий розрахунок проведено держінспектором з ОНПС Поліського округу Стефанюк М.С. Судом вказаний розрахунок розцінюється як такий, що ґрунтується на нормативних вимогах, та приймається у якості належного та допустимого доказу у справі.

Суд критично оцінює доводи відповідача про недостовірність наданого Державною екологічною інспекцією Поліського округу розрахунку розміру шкоди. Суд зауважує, що відповідачем при визначені розміру шкоди оспорюється лише застосування індексів споживчих цін за період з дня виявлення незаконної порубки до дня розрахунків, проведених державною екологічною інспекцією Поліського округу. Аргументи відповідача в цій частині не відповідають положенням постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 щодо порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

За таких обставин суд доходить висновку, що Заступником керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області належними, допустимими та достовірними доказами доведено склад цивільного правопорушення, визначеного ст. 1166 ЦК України. Так, відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та завдання державі шкоди в розмірі 43 050,13 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених Заступником керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" вимог про стягнення 43 050,13 грн шкоди, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Прокурором у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, який складається з витрат на сплату судового збору у сумі 2 481,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи суду не надав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову, судовий збір у сумі 2 481,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 01601 м. Київ, вул. Лисенка, 6, код ЄДРПОУ ВП 40081221) на користь Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (Україна, 12430, Житомирська область, Житомирський район, село Станишівка, вул. Кооперативна, буд. 3, ідентифікаційний код 04348444) шкоду у сумі 43 050,13 гривень (сорок три тисячі п`ятдесят гривень 13 копійок).

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 01601 м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (Україна, 10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд. 11, ідентифікаційний код 02909950) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 гривень (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 копійок).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 03.08.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА