ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2022 р. Справа№ 910/8979/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Трохимчук В.С. (довіреність від 12.05.2022 № 225-КМТ-1544)

від відповідача: Васіна І.О. (посвідчення № 663)

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: Субота О.В. (посвідчення НОМЕР_1 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 (повний текст складено 18.11.2021)

у справі № 910/8979/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Київської міської ради

до Міністерства юстиції України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про витребування нежитлового приміщення № 1, 2, 3 (літ. А) загальною площею 3 351,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 11.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є недобросовісним набувачем будівлі, яка розташована на проспекті Перемоги, 11 та є власністю територіальної громади міста Києва.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 позов задоволено повністю. Вирішено витребувати нежитлове приміщення № 1,2,3 (літ. А) загальною площею 3 351,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 11 з чужого незаконного володіння Міністерства юстиції України на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено стягнути з Міністерства юстиції України на користь Київської міської ради 48 019,35 грн судового збору.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Короткий зміст апеляційної скарги відповідача та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідача:

- спірне майно відсутнє у переліку державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць;

- спірне майно та майно, яке належить територіальній громаді міста Києва - нежитловий будинок на проспекті Перемоги, 11 у місті Києві загальною площею 2883,7 кв.м, будинок реєстрації шлюбів не є одним і тим самим об`єктом нерухомості;

- рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів "Про формування комунального майна міста та районів" від 13.01.1992 № 26 є неправомірним, оскільки не на думку відповідача, не відповідало повноваженням органу, а тому не доводить право комунальної власності на спірне майно, оскільки спірне майно перебуває у відповідача у оперативному управлінні.

- відсутні докази щодо здійснення державної реєстрації права власності на спірне майно за Київською міською радою;

- позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав.

Таким чином, вказане свідчить про не повне дослідження судом першої інстанції тієї обставини, що в супереч вимог постанови № 311 та п. 19 ст. 38 Закону України УРСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" спірне майно на думку позивача передано до комунальної власності.

Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача та узагальнення її доводів

Заперечуючи проти доводів викладених відповідачем у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що нерухоме майно - нежитловий будинок на проспекті Перемоги 11 у місті Києві загальною площею 2883,7 кв.м. та будинок реєстрації шлюбів, фірма "Свято" та нежитлове приміщення № 1, 2, 3 (літ А) загальною площею 3351,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 11 є одним і тим же об`єктом нерухомого майна, з огляду на те, що на проспекті Перемоги у місті Києві відсутні будь-які інші будинки з реєстрації шлюбів, а дані про площу нежитлового приміщення змінювались в процесі інвентаризації та актуалізації відомостей про об`єкт нерухомого майна.

При цьому, позивач наголошує на тому, що реєстрація права власності за територіальною громадою міста Києва на момент виникнення права власності не вимагалась, тому на думку позивача, твердження відповідача про те, що позивач не є власником спірного майно, оскільки право власності не було зареєстровано за останнім, є хибним.

Також, на думку позивача, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності відповідає речово-правовому характеру індикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Окрім того, до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримуючи наведені у відзиві на апеляційну скаргу доводи, зазначає, що волевиявлення дійсного власника на передачу спірного майна до державної власності відсутнє, тому спірне майно підлягає витребуванню від відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 387 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст апеляційної скарги третьої особи-2 та узагальнення її доводів

Апеляційна скарга третьої особи-2 мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують право власності позивача на спірний об`єкт нерухомого майна.

При цьому, за твердженням третьої особи-2 подані позивачем копії письмових доказів не містять інформацію про належність нежитлового приміщення № 1, 2, 3 (літ. А) загальною площею 3351,5 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 11 до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 у справі № 910/8979/21 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8979/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відкрито апеляційні провадження за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі № 910/8979/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.; розгляд апеляційних скарг призначено на 18.03.2022.

18.03.2022 судове засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 призначено розгляд апеляційних скарг на 01.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 оголошено в судовому засіданні по справі № 910/8979/21 перерву на 13.07.2022.

В судове засідання, яке відбулося 13.07.2022, з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційних скарг.

Представник третьої особи-1 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомленний належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 була направлена третій особі-1 по справі на її зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу.

Також слід зазначити, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому третя особа-1 по справі не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника третьої особи-2 у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи-2.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-2, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю" затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Відповідно до розділу 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) до власності територіальної громади міста Києва передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26 "Про формування комунального майна міста та районів", затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста. Згідно з додатком 1 таблиці 14 вказаного рішення до комунальної власності міста Києва передано нежитловий будинок на проспекті Перемоги, 1, двоповерховий, 2 883,7 кв.м., будинок реєстрації шлюбів, фірма "Свято".

Відповідно до розпорядження представника Президента України в м. Києві від 29.05.1992 № 368 "Про створення державного комунального виробничого житлово-ремонтного об`єднання" та Акту приймання-передачі № 493 від 01.07.1992 нежитловий будинок на проспекті Перемоги, 11 закріплений на праві повного господарського відання за державним комунальним виробничим житлово-ремонтним об`єднанням і прийнятий на баланс підприємства.

Рішенням Київської міської ради від 23.03.2000 № 65/786 "Про передачу будинку 11 на проспекті Перемоги до сфери управління Міністерства юстиції України" вирішено передати будинок № 11 на проспекті Перемоги до сфери управління Міністерства юстиції України після сплати заборгованості за час оренди цього будинку.

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 07.08.2000 № 1354 нежилий будинок № 11 по проспекту Перемоги, загальною площею 3 038,00 кв.м. переданий на баланс Міністерству юстиції України по Акту приймання-передачі основних засобів (форма ОЗ-1) від 28.08.2000 № 39.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.06.2021 № 259701401, Київській міській раді стало відомо, що 31.08.2020 державним реєстратором Волошиною Ж.Д. (Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нежитлове приміщення № 1,2,3 (літ. А) загальною площею 3 351,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 11 за державою в особі Міністерства юстиції України.

Підставою державної реєстрації зазначено витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: 10-15- 16351 від 14.08.2020, видавник - Фонд державного майна України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що будівля на проспекті Перемоги, 11 у м. Києві на законних підставах не відчужувалась та належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, тому набуття державою у власність комунального майна в обхід законодавству України, на думку позивача, свідчить про порушення публічного порядку та посягає на суспільні та економічні основи територіальної громади міста Києва, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 позов задоволено повністю. Вирішено витребувати нежитлове приміщення № 1,2,3 (літ. А) загальною площею 3 351,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 11 з чужого незаконного володіння Міністерства юстиції України на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено стягнути з Міністерства юстиції України на користь Київської міської ради 48 019,35 грн судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги відповідача та третьої особи-2 підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного розгляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час розгляду позовних вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Колегією суддів встановлено та представниками позивача та відповідача не спростовано, що об`єкт спірної нерухомості знаходиться в оперативному управлінні відповідача, отже, будь-які дії з розпорядження вказаного вище об`єкту нерухомості мають вчинятися лише за згодою Міністерства юстиції України.

При цьому, судова колегія наголошує на тому, представником позивача в судовому засіданні заявлено, що він не має наміру зобов`язувати відповідача повернути спірне нерухоме майно, яке знаходиться у останнього в оперативному управлінні.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

За встановлених апеляційним судом обставин справи рішення місцевого господарського суду, яке прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, призвело до порушення норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, наведені доводи відповідачем та третьою особою-2 у апеляційних скаргах, колегія суддів вважає документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, твердження про те, що до нього перейшло і право власності на спірну земельну ділянку спростовуються матеріалами справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційних скарг

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 у справі № 910/8979/21 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ) на користь Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 72 029,02 грн (сімдесят дві тисячі двадцять дев`ять грн 02 коп.).

Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ) на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 72 029,02 грн (сімдесят дві тисячі двадцять дев`ять грн 02 коп.).

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/8979/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.08.2022.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко