ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/285/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року, м. Одеса, суддя Гут С.Ф., повний текст рішення складено та підписано 13.06.2022 року

у справі №916/285/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район

про стягнення 79 809 грн. 72 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 79809 грн. 72 коп., яка складається з 33754 грн. 09 коп. проіндексованої вартості поставленого товару та 46055 грн. 63 коп. відсотків річних, а також вирішити питання відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, всупереч укладеного між сторонами договору поставки товару від 26.02.2020 року №36/34, належним чином зобов`язання своєчасно не виконані, а саме, не здійснено оплати проіндексованої вартості поставленого товару з урахуванням передбаченої договором умови зміну курсу гривні до іноземної валюти (долар США).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі №916/285/22 (суддя Гут С.Ф.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с.Усатове 33754 грн. 09 коп. заборгованості за спірним договором, 46055 грн. 63 коп. відсотків річних, а також вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в процесі розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено виконання ним взятих на себе зобов`язань за умовами спірного договору щодо постачання товару, а відповідачем не спростовано наявності у нього заборгованості у зазначеному вище розмірі, а відтак, позовні вимоги постачальника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі №916/285/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що позивач не надав належних доказiв, а саме, документiв бухгалтерського облiку, які б підтверджували факт виникнення додаткової дебіторської заборгованостi з боку відповідача у розмірі 33 754 грн. 09 коп., яка виникла внаслідок змiни цiни вже поставленого товару у зв`язку iз змiною курсу гривнi по вiдношенню до iноземної валюти в бiк здешевлення. Також, апелянт наполягає на тому, що факт коригування ціни поставленого товару не підтверджено з боку постачальника такими документами, як розрахунок коригування до податкової накладної, актами дооцінки товару, протоколами зміни ціни, тощо. Вважаючи, що позивачем обраний варіант коригування на момент визначення чергового платежу, скаржник вказав, що постачальником не надані докази того, що розрахунки були здійснені саме 20.06.2020 року, 10.11.2020 року (специфiкацiя №1 вiд 26.02.2020 року) та 15.10.2020 року (специфiкацiя №3 вiд 15.06.2020 року), а не безпосередньо пiд час складення позовної заяви.

Посилаючись на вимоги Податкового кодексу України, відповідач звернув увагу колегії суддів на ту обставину, що пiсля постачання товарiв/послуг, якщо здійснюєтъся будь-яка змiна суми компенсацій їx вартостi, включаючи наступний за постачанням перегляд цiн, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача пiдлягають вiдповiдному коригуванню на пiдставi розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки у разi застосування позивачем курсової рiзницi відбувається зростання договiрної цiни на вже вiдвантажений товар, що змушує продавця збiльшити податковi зобов`язання з ПДВ й виконати вiдповiднi коригування в бухгалтерському облiку.

Також, скаржник вказує на ту обставину, що останнім на рахунок позивача було перераховано 25.01.2021 року грошові кошти у розмірі 320437 грн. 50 коп. за мінеральні добрива, що не враховано позивачем під час визначення ціни позову, що, в свою чергу, призводить до невірності даних, які обліковуються останнім.

Крім того, як зазначив апелянт, у останнього є сумніви щодо достовірності наданих позивачем додаткових доказів, а саме: договору № 216 вiд 24.06.2020 року, специфiкацiї №7 вiд 25.01.2021 року, видаткової накладної № 19 вiд 25.01.2021 року, довiреності №1 вiд 25.01.2021 року, товарно - транспортної накладної № 21/01/25-00001 вiд 25.01.2021року, з приводу чого останнім було заявлене відповідне клопотання про зобов`язання позивача надати для ознайомлення оригінали таких документів, яке було задоволено судом першої інстанції, але не виконане належним чином позивачем.

Поряд з цим, скаржник, посилаючись на низку правових позицій касаційного суду наголосив на невірності наданого позивачем розрахунку відсотків за користування грошовими коштами, який в подальшому був неправомірно схвалений судом першої інстанції під час ухвалення спірного рішення.

Відтак, на думку апелянта, наведені вище обставини слугують підставами для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі №916/285/22, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

14.07.2022 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове надійшов відзив (вх. №1148/22), у якому позивач просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі №916/285/22 без змін; передати заяву про стягнення з відповідача витрат у вигляді оплати наданої правової допомоги на розгляд до суду першої інстанції. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та обґрунтованим, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи та обставинами, встановленими під час розгляду справи місцевим господарським судом.

А саме, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове зазначило, що позивачем були наданi до суду першої iнстанцiї докази наявної заборгованостi апелянта перед позивачем, як то договiр поставки товару №36/34 вiд 26.02.2020 року, специфiкацiю на товар № 1 до договору поставки №36/34 вiд 26.02.2020 року, специфiкацiю на товар №3 вiд 15.06.2020 року, видаткову накладу № 753 вiд 19.06.2020 року про передачу за договором товару на суму 79087 грн. 02 коп. з ПДВ, видаткову накладу № 784 вiд 24.06.2020 року про передачу за договором товару на суму 27145 грн. 44 коп. з ПДВ та iншi документи, якi вказанi у позовнiй заявi у якостi додаткiв та якi пiдтверджують позовнi вимоги.

Так, як вказав позивач, вiдповiдно до умов спірного договору поставки, покупець отримав товар у частковий кредит та повинен був сплачувати вартiсть товару з урахуванням змiни курсу гривнi вiдносно до iноземної валюти, що останній не вчинив, що спричинило подачу відповідного позову позивачем до господарського суду.

Крім того, щодо посилань скаржника на невиконання постачальником вимог податкового законодавства, останній у відзиві вказав, що ще має час для відповідного коригування податкової накладної та у зв`язку iз вiдмовою вiдповiдача сплатити товар з урахуванням положень договору не здiйснює таке коригування.

Також позивач зазначив про правомірність висновку суду першої інстанції щодо наявності у покупця за спірним договором поставки обов`язку при перерахуваннi коштiв вказувати в платiжному дорученнi номер i дату укладення договору, оскільки саме платник відповідає за дані, що зазначені в реквізитах платіжного доручення. При цьому, вiдсутнiсть у «Призначеннi платежу» у розмiрi 320 437 грн. 50 коп. номера i дати укладення договору, вiдсутнiсть звернень покупця iз заявою стосовно можливостi зарахування сплачених 25.01.2021 року коштiв у зазначеному вище розмiрi в рахунок погашения заборгованостi за поставлений товар в рамках договору поставки товару №36/34 вiд 26.02.2020 року, позбавило постачальника можливостi вважати, що вказаний платiж здiйснено в рамках виконання зобов`язання, якi виникають з умов спірного договору поставки товару.

Разом з тим, на аргументи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи, яка переглядається, позивач вказав, що надавав суду визначені в апеляційній скарзі документи для огляду, які також оглянув i представник відповідача та саме пiсля огляду у апелянта з`явилася позицiя щодо «сумнiвiв» з приводу достовiрностi наданих позивачем даних вiдносно платежу у розмiрi 320 437 грн. 50 коп.

Щодо позиції скаржника про невірність наданого позивачем розрахунку 21% річних за користування чужими коштами, останній у відзиві відмітив, що апелянтом жодним чином не підтверджено свої доводи з цього питання, а також не спростовано власним контрозрахунком розрахунок такої суми, наданий позивачем.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 248 100 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/285/22 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 79809 грн. 72 коп.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі № 916/285/22 є таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район (покупець) було укладено договір поставки товару № 36/34, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у строки, передбачені договором, поставити та передати у власність покупця товар, який визначається у специфікації (-ях) згідно пункту 2.1 договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплати його вартість, з урахуванням індексації вартості товару (зобов`язань покупця по оплаті товару) та інших умов, передбачених договором.

За умовами п. 2.1. договору поставки, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю виміру, строк поставки (передачі) товару, вартість товару в гривнях на дату підписання відповідної специфікації на товар, строки оплати товару та інші умови, вказуються в специфікації (-ях) (специфікації), які складаються та підписуються сторонами за результатами узгодження кожного відповідного замовлення покупця. Частина товару з кожного замовлення покупця оплачується на умовах передоплати, розмір якої, не може бути менше 20% (двадцяти відсотків) від вартості замовленого обсягу товару на дату підписання відповідної специфікації. Домовленість щодо конкретного розміру передоплати відображається у кожній специфікації. Специфікації є невід`ємною частиною договору. Вартість товару визначається в гривнях. Оплата вартості товару (виконання зобов`язання) підлягає у гривні згідно розділу 3 договору.

Вартість товару в гривнях, яка визначається в відповідних специфікаціях є вартістю, погодженою на дату підписання відповідних специфікацій. У специфікаціях наведено також грошовий еквівалент зобов`язань в іноземній валюті (у доларах США або Євро), а також узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання кожної відповідної специфікації, за яким грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті визначено у гривні. У випадках, передбачених пунктом 3.1 договору, пропорційно зміні курсу гривні по відношенню до іноземної валюти відбувається індексація (коригування) вартості товару (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 спірного договору поставки, загальна суму договору складається із суми вартості товару по всіх специфікаціях, підписаних в рамках договору, з урахуванням зміни (індексації) ціни та вартості товару відповідно до умов пунктів 2.2, 3.1 та 2.4 договору.

Умовами розрахунків договору поставки, зокрема п. 3.1. договору, сторони погодили між собою, що останні встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні. Вказані в специфікації ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання такої специфікації і залишаються чинними до моменту їх індексації за даним пунктом або зміни відповідно до п. 2.4 договору. Якщо вказаний нижче курс гривні А2 по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у специфікації, буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3 % (три відсотки) від узгодженого курсу, зазначеного у відповідній специфікації, зобов`язання покупця по оплаті вартості відповідного товару в розрізі кожної частини для оплати якої згідно специфікації встановлено окремий строк, підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: З = Зс*(А2/А1), де

З - зобов`язання покупця по оплаті товару, для якого згідно специфікації встановлено окремий строк, на дату оплати, грн..;

Зс - зобов`язання покупця по оплаті товару, для якого згідно специфікації встановлено окремий строк, на дату підписання кожної відповідної специфікації (визначається згідно специфікації) грн. з урахуванням можливої зміни вартості товару згідно пункту 2.4 договору;

А1 - зазначений у відповідній специфікації узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання специфікації;

А2 - середній по Україні курс продажу відповідної іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту https://minfin.com.ua/arch в останній робочий день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання.

У разі, якщо на момент другого чи будь-якого іншого наступного платежу з боку покупця або на момент розрахунку проведення зобов`язання покупця за курсом А2 на цей момент за своїм числовим значенням буде більше ніж курс А2, відповідно до якого проводилась індексація при попередньому платежу, залишок відповідного зобов`язання по оплаті товару має індексуватись пропорційно зміни курсу А2, тобто за формулою: З=Нз*(А2(2)/А2(1)), де:

Нз - розмір непогашеного відповідного зобов`язання по оплаті товару після попереднього платежу;

А2(2) - курс А2 на момент чергового платежу або дати розрахунку зобов`язань;

А2(1) - курс А2 відповідно до якого проводилась індексація при попередньому платежі.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що сторони порозумілись також, що у разі необхідності (на вимогу будь-якої сторони), на дату будь-якого платежу покупця вони оформляють до накладних, по яким відбулась індексація ціни/вартості товару, відповідні додаткові документи, коригуючи вартісні показники (акти-додатки, протоколи тощо). Сторони домовились також, що при направленні/передачі постачальником таких двосторонніх документів для підписання покупцю, він (постачальник) має право разом з такими документами направити/надати покупцю розрахунок вартості товару на дати платежу згідно пункту 3.1 договору, який є дійсним до моменту підписання сторонами відповідного двостороннього документа (акту, протоколу тощо).

У разі прострочення оплати вартості товару, який згідно пунктів 2.1, 4.2 договору поставляється та оплачується на умовах кредиту (в т.ч. з урахуванням можливої зміни його вартості згідно п. 3.1 договору), покупець зобов`язаний за період прострочення сплатити проценти в розмірі, який визначається у відповідно до пункту 6.1 договору (п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони, зокрема, передбачили, що право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару та підписання відповідної накладної на товар.

Строк поставки товару визначається у відповідних специфікаціях. Поставка (передача) Товару в межах цього строку за згодою сторін, що підтверджується відповідними товарними накладними, може відбуватись частинами (п. 4.2 договору).

За вимогами п. 5.3 договору, покупець зобов`язаний провести оплату товару та сплатити проценти у разі прострочення оплати товару, як це передбачено договором.

Покупець зобов`язаний при перерахуванні коштів обов`язково вказувати в платіжному дорученні номер і дату укладення договору (п. 5.5 договору).

Згідно із п. 6.1 договору, у випадку порушення термінів оплати товару, обумовлених у специфікаціях до договору, покупець сплачує постачальнику проценти у розмірі 21,00% (двадцять однин відсоток) річних (з розрахунку 365 днів в році), або 0,0575% в день від суми простроченої заборгованості щодо виконання покупцем кожного кредитного зобов`язання по оплаті вартості товару, яке на момент розрахунку процентів визначається з урахуванням його індексації згідно пункту 3.1 договору та з розрахунку процентів визначається з урахуванням його індексації згідно пункту 2.4 договору, за весь період прострочення оплати, включаючи день погашення заборгованості по виконанню кожного відповідного зобов`язання по оплаті товару щодо якого специфікацією встановлено окремий строк.

Вказаний договір підписано сторонами без зауважень та заперечень та скріплено їх печатками.

26.02.2020 року між сторонами підписано специфікацію на товар № 1 (з визначенням грошового еквіваленту вартості товару в доларах США), з якої вбачається, що позивач мав поставити відповідачу насіння цибулі «Калибсо» у кількості 72 кг та насіння цибулі Титан F1 у кількості 8 кг на загальну вартість товару в гривнях на дату підписання специфікації: 279984 грн. (ціна та вартість товару у гривнях визначена на день специфікації. При цьому, індексація (коригування) ціни/вартості товару здійснюється у порядку, передбаченому п. 3.1 договору) (п. 1 специфікації). Грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті (у доларах США): 11400,00 дол. США при узгодженому сторонами курсі співвідношення гривні до іноземної валюти на день підписання специфікації 24,56 грн. за 1 долар США (п. 2 специфікації).

Перша частина вартості товару, яка в гривнях на момент підписання специфікації складає 55996 грн., в т.ч. ПДВ і яка індексується у відповідних випадках згідно пункту 3.1 договору, сплачується покупцем на умовах передплати (авансової оплати, тобто до передачі товару) у строк не пізніше 01.03.2020 року (п. 3.1 специфікації).

Друга частина вартості товару, яка в гривнях на момент підписання специфікації складає 83995 грн., в т.ч. ПДВ і яка індексується у відповідних випадках згідно пункту 3.1 договору, сплачується покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу) у строк не пізніше 20.06.2020 року (п. 3.2 специфікації).

Третя частина вартості товару, яка в гривнях на момент підписання специфікації складає 139993 грн., в т.ч. ПДВ і яка індексується у відповідних випадках згідно пункту 3.1 договору, сплачується покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу) у строк не пізніше 10.11.2020 року (п. 3.3 специфікації).

Строк поставки товару: не пізніше 05.03.2020 року (при умові своєчасного перерахування покупцем постачальнику до передачі товару покупцю повної передоплати, передбаченої у п. 3.1 специфікації, з урахуванням її можливої індексації відповідно до п. 3.1 договору) (п. 4 специфікації).

15.06.2020 року сторони підписали специфікацію на товар № 3 (з визначенням грошового еквіваленту вартості товару в доларах США), відповідно до якої відповідачу постачалися мінеральні добрива, трьох видів на загальну вартість в гривнях на дату підписання специфікації: 106232 грн. 46 коп. (ціна та вартість товару у гривнях визначена на день специфікації. Індексація (коригування) ціни/вартості товару здійснюється у порядку, передбаченому п. 3.1 договору) (п. 1 специфікації).

Грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті (у доларах США): 3966,85 дол. США при узгодженому сторонами курсі співвідношення гривні до іноземної валюти на день підписання специфікації 26,78 грн. за 1 долар США (п. 2 специфікації).

Перша частина вартості товару, яка в гривнях на момент підписання специфікації складає 31869 грн. 46 коп., в т.ч. ПДВ і яка індексується у відповідних випадках згідно п. 3.1 договору, сплачується покупцем на умовах передплати (авансової оплати, тобто до передачі товару) у строк не пізніше 19.06.2020 року (п. 3.1 специфікації).

Друга частина вартості товару, яка в гривнях на момент підписання цієї специфікації складає 74363 грн., в т.ч. ПДВ і яка індексується у відповідних випадках згідно п. 3.1 договору, сплачується покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу) у строк не пізніше 15.10.2020 року (п. 3.2 специфікації).

Строк поставки товару: не пізніше 22.06.2020 року (при умові своєчасного перерахування покупцем постачальнику до передачі товару покупцю повної передоплати, передбаченої у п. 3.1 специфікації, з урахуванням її можливої індексації відповідно до п. 3.1 договору) (п. 4 специфікації).

Вказані специфікації підписано сторонами без заперечень та зауважень, скріплено їх печатками.

На виконання зобов`язань за договором, 28.02.2020 року між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками видаткову накладу № 96 про передачу за договором поставки товару (насіння цибулі) на суму 279984 грн. з ПДВ.

Також, 19.06.2020 року між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками видаткову накладу № 753 про передачу за договором поставки товару (мінеральних добрив) на суму 79087 грн. 02 коп. з ПДВ.

24.06.2020 року між позивачем та відповідачем без зауважень та застережень було підписано та скріплено печатками видаткову накладу № 786 про передачу за договором поставки товару (мінеральне добриво) на суму 27145 грн. 44 коп. з ПДВ.

Також, в матеріалах справи наявна виписка по банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Хладконтакт", Одеська обл. Біляївський район, відповідно до якої:

29.01.2021 року відповідачем перераховано позивачу 10000 грн., №док-та:305, сплата за добрива, згідно договору № 36/34 від 26.02.2020 року;

25.01.2021 року відповідачем перераховано позивачу 320437 грн. 50 коп., №док-та:300, сплата за добрива, згідно рах.№31 від 25.01.2021 року;

22.01.2021 року - 10000 грн., №док-та: 296, сплата за добрива, згідно договору №36/34 від 26.02.2020 року;

15.01.2021 року - 10000 грн., №док-та: 267, сплата за добрива, згідно договору №36/34 від 26.02.2020 року;

14.01.2021 року - 20000 грн., №док-та: 261, сплата за добрива, згідно договору №36/34 від 26.02.2020 року;

12.01.2021 року - 20000 грн., №док-та: 247, сплата за насіння, згідно рахунка №132 від 26.02.2020 року;

15.01.2021 року - 10000 грн., сплата за насіння, згідно рахунка №132 від 26.02.2020 року.

У матеріалах справи також наявний договір поставки товару, укладений між сторонами по справі 24.06.2020 року №216, в межах дії якого укладено специфікацію від 25.01.2021 року № 7 на поставку товару, що оплачується передоплатою) на суму 320437 грн. 50 коп. із строком оплати не пізніше 26.01.2021 року, а також видаткова накладна від 25.01.2021 року № 19 про поставку позивачем відповідачу товару на суму 320437 грн. 50 коп., товарно-транспортна накладна від 25.01.2021 року про поставку мінеральних добрив на вказану вище суму. Вказані документи підписано уповноваженими особами та скріплено печатками сторін, а товарно-транспортна накладна також містить підписи експедитора та водія транспортного засобу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме, з роздруківок з сайту https://minfin.com.ua, середній курс продажу гривні до долара США станом на 20.06.2020 року становив 26,840 грн. за 1 долар США; станом на 15.10.2020 року - 28,45 грн. за 1 долар США; станом на 10.11.2020 року - 28,300 грн. за 1 долар США.

Інших належних та допустимих доказів щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар відповідачем позивачу матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення наявності або відсутності підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІБРА АГРО», Одеська область, Біляївський район, с. Усатове заборгованості у розмірі 79809 грн. 72 коп., яка складається з 33754 грн. 09 коп. проіндексованої вартості поставленого товару та 46055 грн. 63 коп. відсотків річних за неналежне виконання відповідачем за спірним договором поставки своїх господарських зобов`язань.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із виконанням умов договору поставки, регулювання яких здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України тощо.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли з поставки товару на підставі договору поставки від 26.02.2020 року №36/34.

Так, місцевим господарським судом правомірно встановлено, що позивачем, як постачальником за спірним договором поставки, виконано зобов`язання щодо постачання відповідачу товару на загальну суму 386216 грн. 46 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними від 28.02.2020 року №96, від 19.06.2020 року №753, від 24.06.2020 року №786.

В той же час, відповідач зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконував неналежним чином, а саме, грошові кошти за поставлений товар було сплачено з порушенням передбачених договором строків, без урахування індексації на курсову різницю згідно п. 3.1 спірного договору поставки та п. 3.1 специфікацій.

При цьому, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, частину оплати за поставлений товар у розмірі 87865 грн. 74 коп. відповідач здійснив вчасно, у відповідності до вимог п. 3.1 специфікацій від 26.02.2020 року та від 15.06.2020 року відповідно. Інші платежі було вчинено відповідачем з порушенням строків, що не заперечується останнім.

В результаті вказаного порушення зобов`язань, на переконання позивача, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 79809 грн. 72 коп., з яких 33754 грн. 09 коп. - проіндексована вартість поставленого товару та 46055 грн. 63 коп. 21 % річних.

Щодо позовної вимоги про стягнення проіндексованої вартості поставленого товару на суму 33754 грн. 09 коп. колегія суддів зазначає таке.

Так, ст. 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

вказана норма кореспондується із приписами ст. 524 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 року у справі №910/10191/17.

Так, колегією суддів та місцевим господарським судом встановлено, що п. 3.1 договору сторони погодили, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні. Вказані в специфікації ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання такої специфікації і залишаються чинними до моменту їх індексації за даним пунктом або зміни відповідно до п. 2.4 договору. Якщо вказаний нижче курс гривні А2 по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у специфікації, буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3 % (три відсотки) від узгодженого курсу, зазначеного у відповідній специфікації, зобов`язання покупця по оплаті вартості відповідного товару в розрізі кожної частини для оплати якої згідно специфікації встановлено окремий строк, підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: З = Зс*(А2/А1), де

З - зобов`язання покупця по оплаті товару, для якого згідно специфікації встановлено окремий строк, на дату оплати, грн.;

Зс - зобов`язання покупця по оплаті товару, для якого згідно специфікації встановлено окремий строк, на дату підписання кожної відповідної специфікації (визначається згідно специфікації) грн.. з урахуванням можливої зміни вартості товару згідно пункту 2.4 договору;

А1 - зазначений у відповідній специфікації узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання специфікації;

А2 - середній по Україні курс продажу відповідної іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту https://minfin.com.ua/arch в останній робочий день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання.

У разі, якщо на момент другого чи будь-якого іншого наступного платежу з боку покупця або на момент розрахунку проведення зобов`язання покупця за курсом А2 на цей момент за своїм числовим значенням буде більше ніж курс А2, відповідно до якого проводилась індексація при попередньому платежу, залишок відповідного зобов`язання по оплаті товару має індексуватись пропорційно зміни курсу А2, тобто за формулою: З=Нз*(А2(2)/А2(1)), де:

Нз - розмір непогашеного відповідного зобов`язання по оплаті товару після попереднього платежу;

А2(2) - курс А2 на момент чергового платежу або дати розрахунку зобов`язань;

А2(1) - курс А2 відповідно до якого проводилась індексація при попередньому платежі.

Також колегією суддів враховується, що середній курс продажу гривні до долара США станом на 20.06.2020 року становив 26,840 грн. за 1 долар США; станом на 15.10.2020 року становив 28,45 грн. за 1 долар США; станом на 10.11.2020 року становив 28,300 грн. за 1 долар США, що підтверджено наявною в матеріалах справи роздруківкою з сайту: https://minfin.com.ua.

Відтак, враховуючи те, що п. 3.1. договору визначено відповідну формулу визначення проіндексованої вартості товару, умовами специфікацій - строки оплати та порядок таких індексацій, колегія суддів дійшла висновку про правомірність розрахунку суду першої інстанції проіндексованої вартості поставленого товару у розмірі 33754 грн. 09 коп., рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення зазначеної вище суми є законним та обґрунтованим. При цьому, як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, розрахунки суду першої інстанції стосовно встановленої спірним договором формули вирахування проіндексованої вартості поставленого товару є арифметично правильними та коригування не потребують.

Крім того, як вже зазначалося вище, п. 3.2 договору передбачено, що у разі необхідності (на вимогу будь-якої сторони), на дату будь-якого платежу покупця вони оформляють до накладних, по яким відбулась індексація ціни/вартості товару, відповідні додаткові документи, коригуючи вартісні показники (акти-додатки, протоколи тощо). Сторони домовились також, що при направленні/передачі постачальником таких двосторонніх документів для підписання покупцю, він (постачальник) має право разом з такими документами направити/надати покупцю розрахунок вартості товару на дати платежу згідно пункту 3.1 договору, який є дійсним до моменту підписання сторонами відповідного двостороннього документа (акту, протоколу тощо). Тобто, фактично, лише на вимогу однієї із сторін за спірними правовідносинами у питанні щодо зміни ціноутворення незалежно від фактору здешевшання або здорожчання гривні по відношенню до іноземної валюти можливо надання додаткових документів.

Проте, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не було надано належних та допустимих доказів щодо його звернення до позивача з вимогою надання вказаних вище додаткових документів про коригування вартісних показників товару. Відтак, посилання скаржника, визначені ним в апеляційній скарзі щодо відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів щодо збільшення ціни на поставлений товар та коригування в бухгалтерському обліку позивача не приймаються колегією суддів до уваги також і з огляду на те, що таке зобов`язання по коригуванню внутрішніх бухгалтерських документів постачальника не є предметом спору у даній справі та не переглядається в апеляційному порядку.

Також, судова колегія з приводу аргументу відповідача щодо наявного у позивача обов`язку здійснення розрахунку та документального оформлення зміни договірної ціни товару після його фактичного постачання зазначає, що таке твердження не узгоджується з умовами спірного договору поставки, яким, зокрема у п. 3.1 визначено, що індексація (коригування) відбувається пропорційно зміни курсу без додаткового узгодження, тобто, обов`язок по оформленню зміни договірної ціни товару у даному випадку не визначений саме за постачальником.

Щодо твердження скаржника в частині неврахування позивачем оплати у розмірі 320 437 грн. 50 коп. при формуванні ціни позову у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки по рахунку НОМЕР_1 в період з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року, відповідач дійсно перерахував на рахунок позивача вказану вище суму 25.01.2021 року.

Проте, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції з боку скаржника жодним належним та допустимим доказом не було підтверджено того факту, що вказана оплата у розмірі 320 437 грн. 50 коп. була проведена саме в рамках спірного договору поставки товару від 26.02.2020 року № 36/34. Більш того, наявна в матеріалах справи специфікація на товар від 25.01.2021 року до договору від 24.06.2020 року №216 свідчить про те, що означена сума була сплачена саме в рамках вказаного вище договору поставки, а не спірного договору, оскільки сума ПДВ у розмірі 53406 грн. 25 коп. повністю співпадає з сумою ПДВ, сплаченою відповідачем 25.01.2021 року. При цьому, сума ПДВ за спірним договором поставки (зокрема за поставлені добрива) складає 17705 грн. 41 коп.

Отже, з огляду на наведене, колегією суддів не приймається до уваги позиція скаржника про те, що стан розрахунків позивача не відповідає даним, які за ним обліковуються.

Щодо наявних припущень скаржника про те, що надані позивачем договір поставки від 24.06.2020 року №216, специфікація до нього, видаткова та товарно-транспортна накладні, довіреність викликають у останнього обґрунтовані сумніви, колегія суддів зазначає, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, яка переглядається судом апеляційної інстанції, не був позбавлений права ініціювання експертного дослідження достовірності вказаних вище письмових доказів, але цього не зробив, як свідчать матеріали справи, а саме, відповідного клопотання не заявляв, відсутні звернення до суду з цього приводу, наявність цих документів не спростована відповідачем належними та допустимими доказами по справі, з огляду на що апеляційний господарський суд позбавлений можливості, у відповідності до норм чинного процесуального законодавства, розглядати таке питання.

Щодо твердження скаржника про те, що під час розгляду судом першої інстанції позивачем вимоги ухвали суду не виконані та вказані вище документи не надані для огляду, колегія суддів, після прослуховування аудіо-запису судового засідання від 07.06.2022 року, дійшла висновку про його неспроможність, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідач оглядав спірні документи та лише після цього у останнього виникли сумніви щодо їх достовірності, на підтвердження яких ним на надано суду відповідних доказів.

Щодо посилань відповідача на невірність розрахунку позивача стосовно відсотків за користування грошовими коштами, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Передбачене законом (ст. 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При зверненні до суду з такими вимогами саме позивач самостійно обирає як суму боргу, так і період нарахування інфляційних (прострочку боржника), оскільки це відноситься до предмету позову, і ці суми та дати можуть не співпадати з повною сумою боргу та повним періодом прострочки. Це є правом кредитора, а суд тільки перевіряє обґрунтованість наданого розрахунку та його відповідність як нормам права, так і конкретним фактичним обставинам кожної справи.

Так, позивачем в даному випадку було заявлено до стягнення з відповідача 21% річних на загальну суму 46055 грн. 63 коп. (з розрахунку 365 днів у році).

За розрахунками позивача 21% річних нараховується за період з 21.06.2020 року по 31.01.2022 року (за 590 днів), сукупний розмір яких складає 46055 грн. 63 коп.

Переглянувши оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині, судова колегія визначилась про таке. Так, скаржник, зазначаючи в апеляційній скарзі про неправильність розрахунків позивача, не наводить обґрунтованого мотивування своєї позиції та не надає контр- розрахунку нарахованих позивачем відсотків, який би, на його думку. За таких обставин, враховуючи положення ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими.

Відтак, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, під час перегляду справи апеляційним судом не знайшли свого підтвердження та є такими, що спростовуються наявними у справі належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З норми ст. 76 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги наведені вище обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, воно в цій частині прийнято судом першої інстанції з належним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на що рішення Господарського суду Одеської області по даній справі не потребує скасування.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного. колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, а мотиви та доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції, з огляду на що, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі № 916/285/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДКОНТАКТ», Одеська область, Біляївський район на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі № 916/285/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2022 року у справі № 916/285/22 без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош