ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2022 р. Справа№ 910/4926/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021

у справі № 910/4926/21 (суддя: Головіна К. І.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 10 456,44 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 10 456,44 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018 в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні та фінансові санкції. Також у зв`язку із використанням у період з березня по квітень 2019 року газу в меншому обсязі, ніж був замовлений у постачальника, за недобір газу позивачем нараховані збитки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 10 456,44 грн задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у сумі 105,11 грн, 3% річних у сумі 20,61 грн, збитки у сумі 10 330,72 грн, витрати по сплаті судового збору в 2270 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Українська залізниця» допустило прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого газу, що є порушенням господарського зобов`язання, у зв`язку із чим за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 були нараховані пеня та 3 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та збитків, суд першої інстанції виходив з того, що нараховані та заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та збитків, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені їх доводи

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі №910/4926/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу; передбачений у договорі порядок розрахунку збитків за відсутності факту їх реального понесення не може слугувати підставою для розрахунку та стягнення збитків. За твердженням апелянта, позивач не поніс додаткових витрат на постачання природного газу.

Крім того, відповідач зазначає, що усі оплати за договором №6613/18-БО-21 від 11.08.2018 були здійснені вчасно, а тому вважає вимоги позивача про стягнення пені та 3% річних безпідставними.

Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції винесене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі належних та допустимих доказів, що містяться в матеріалах справи, із з`ясуванням всіх обставин справи, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначає, що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України «Про ринок природного газу», Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України. Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Отже, загальний розмір збитків, нарахований позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору за фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу в розрахунковому періоді в об`ємі меншому від замовленого, розрахований на підставі пунктів 3.13 та 5.7. договору і пункті 1 Розділу VI Правил постачання природного газу.

Щодо стягнення пені та 3% річних позивач зазначає, що вказані штрафні санкції нараховані відповідно до умов договору та законодавства з 27.11.2018 по 29.11.2018.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/4926/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі №910/4926/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено учасникам справи строк для подання оформленого відповідно до ст. 263 ГПК України відзиву на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідно, але не пізніше 29.12.2022. Витребувано матеріали справи у Господарського суду міста Києва.

29.12.2021 через канцелярію суду від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

31.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4926/21.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 р. № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Відповідно до п. 2 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 «Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 № 10 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» визнано таким, що втратили чинність, зокрема, пункт 1 наказу Голови суду від 03.03.2022 №10 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11.10.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та АТ «Українська залізниця» (споживач) був укладений договір постачання природного газу №6613/18-БО-21 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1). Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтні - 17 жовтня 2018 року (включно) природній газ в кількості орієнтовним обсягом до 1,0 тис. куб.м.

Обсяги природного газу, які плануються поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені у пункті 2.1 договору і несе відповідальність за правильність їх визначення (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.4 договору допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу у розмірі +/- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Додатковими угодами № 1-4 до договору сторонами протягом його дії внесені відповідні зміни.

Зокрема, відповідно до п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 постачальник передає споживачу у жовтні 2018 року - грудні 2018 року газ в кількості 42809 куб.м., у січні 2019 року - квітні 2019 року - 96 000 куб.м.

Пунктом 2.4. договору перегляд і коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів за цим договором.

Відповідно до п. 3.13 додаткової угоди № 4 якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору.

При цьому, розмір збитків визначається таким чином: пп. 3.13.1) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; пп. 3.13.2) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Відповідно до п. 5.1 додаткової угоди № 4 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.7 додаткової угоди № 4 відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: - постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору; - постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт - претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; - споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до пп. 4 п. 6.3 додаткової угоди № 4 позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більше ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

У пункті 7.2 додаткової угоди № 4 сторони погодили, що за несвоєчасну оплату споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 додаткової угоди №4).

Згідно з п. 11.2 додаткової угоди № 4, підп. 8 п. 6.2, підп. 4 п. 6,3 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 цього договору, та розміщується на офіційному сайті постачальника.

На виконання умов договору позивач фактично передав у власність відповідача у жовтні-грудні 2018 року природний газ в обсязі 55,710 тис.куб.м., що підтверджується складеним сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018 та 31.12.2018 відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані акти підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень.

Проте, вартість поставленого за вказаний період газу відповідач сплатив із порушенням строку, визначеного договором. Зокрема, листами № 2628 від 30.11.2018 та № 2627 від 30.11.2018, направленими на адресу позивача (постачальника), АТ «Українська залізниця» просило зарахувати кошти за платіжним дорученням № 1386934 від 30.11.2018 на суму 540000,00 грн та переплату по договору № 6243/1718-БО-21 у сумі 65 974,47 грн. у рахунок оплати газу за договором № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018.

Вказані листи АТ «НАК «Нафтогаз України» були прийняті до уваги, у зв`язку з чим 30.11.2018 позивач здійснив відповідне зарахування коштів на загальну суму 605 974,47 грн у рахунок оплати поставленого газу за договором № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018, у тому числі за жовтень-грудень 2018 року на суму 434 527,41 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано АТ «Українська залізниця», відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого газу, що є порушенням господарського зобов`язання, у зв`язку із чим за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 були нараховані пеня та 3 % річних.

Як вбачається з п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №4, позивач передає відповідачу у січні 2019 р. - квітні 2019 р. замовлений обсяг природного газу в кількості - 96 000 куб.м., у тому числі у березні 2019 року 23 тис. куб., у квітні 2019 року - 23 тис.куб. У той же час, встановлено, що у березні 2019 року та квітні 2019 року відповідач вказаного обсягу газу не спожив, а показник фактично спожитого газу склав 0,00 тис. куб.

27.05.2019 та 12.06.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до відповідача з актами-претензіями сплатити збитки на підставі п. 3.13 та п. 5.7 договору у якості різниці між замовленим та фактично спожитим у березні та квітні 2019 року обсягом газу в розмірі 5 262,02 грн та 5 068,70 грн, що разом становить 10 330,72 грн.

АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 6613/18-БО-21 постачання природного газу від 11.10.2018 в частині своєчасної та повної оплати природного газу, що стало підставою для нарахування пені, 3 % річних та недотримання відповідачем обсягів природного газу в березні - квітні 2019 року, що стало підставою для нарахування збитків за перевищення обсягів фактично спожитого природного газу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого газу за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, що перевірено судом апеляційної інстанції, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та пені є законними та обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних та пені, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, з відповідача на користь позивача правомірно стягнуто 3% річних в сумі 20,61 грн та 105,11 грн пені.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 10 330,72 грн збитків, нарахованих на підставі положень п. 3.13 договору, суд зазначає наступне.

Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 Цивільного кодексу України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у частині 2 статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України визначає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

При цьому необхідно зазначити, що у договірних відносинах протиправна поведінка проявляється у невідповідності поведінки умовам договору та конкретним правовим нормам, що регулюють цей договір.

Під збитками варто розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, додаткові витрати, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому збитки розглядаються не тільки як обов`язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що передбачене нормами Правил та пунктом 3.13.2 договору право постачальника на нарахування суми за формулою за правовим змістом не відповідає правовій категорії збитків згідно статей 224, 225 ГК України та ст. 22 ЦК України, а є договірною санкцією, передбаченою за перевищення споживання природного газу понад замовлені обсяги, розмір, порядок застосування якої відповідає наведеним нормам розділу VI Правил постачання природного газу (у відповідній редакції).

Так, право постачальника вимагати від споживача на підставі Правил постачання природного газу та договору відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягара доказування понесених збитків, а передбачений у договорі порядок розрахунку збитків за відсутності факту реально понесених збитків не є підставою для розрахунку та стягнення збитків.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими твердження відповідача про те, що право на стягнення збитків із споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення ним наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Виходячи зі змісту пункту 6 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» договір постачання повинен містити істотні умови, зокрема, щодо порядку відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Умовами договору сторони передбачили обсяги газу, які є плановими та можуть змінюватись. Водночас сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному Договорі в розмірі до 5,0 (п`яти) відсотків.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу №2496 передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил №2496 у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496, а також те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде більший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому, визначальним є те, що пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачає можливість щодо відшкодування збитків споживачем.

Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде більший від підтвердженого обсягу природного газу.

Суд вважає, що право на стягнення збитків із споживача, яке передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496, не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Оцінивши надані позивачем докази відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10330,72 грн санкції (збитків) відповідно до пункту 3.13.2 договору є обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на викладене вище.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягала доведенню позивачем перед судом.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.09.2021 справі № 904/6992/20, в якій викладено висновок щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику природного газу із урахуванням приписів розділу VI Правил.

Зокрема, Верховний Суд акцентував увагу, що право на стягнення збитків зі споживача (передбачене розділом VI Правил) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому ГПК України, а пункт 3.13 Договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених порушенням відповідачем неналежним виконанням зобов`язань за договором, а погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та обґрунтованість доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з чим остання підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 910/4926/21 - частково скасуванню в частині стягнення збитків, з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків.

Судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 14 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі № 910/4926/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі №910/4926/21 скасувати частково в частині стягнення 10330,72 грн збитків.

3. В цій частині прийняти нове судове рішення у справі №910/4926/21, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 10330,72 грн відмовити повністю.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 у справі №910/4926/21 - залишити без змін.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) 3 361 (три тисячі триста шістдесят одна) грн 07 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

7. Матеріали справи № 910/4926/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала