ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2022 р. Справа№ 910/4192/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Ситайло Н.В.

відповідача - Картавенко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

про забезпечення позову

у справі №910/4192/22 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг"

про визнання недійсним правочину.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" про визнання недійсним повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А від 13.12.2021, оформлене відповідачем повідомленням №1146 від 14.04.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 відкрито провадження у справі №910/4192/22, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.06.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" вилучати об`єкт лізингу - автомобіль загальний легковий седан Peugeot моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк", в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження законних прав лізингоодержувача щодо володіння та користування об`єктом лізингу, в тому числі переоформлення його на третіх осіб.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" повідомлення №1146 від 14.04.2022 про розірвання договору фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А від 13.12.2021 з вимогою у період часу з 13-00 год. до 14-00 год. 27.04.2022 повернути лізингодавцю отримане за договором майно (об`єкт лізингу) - автомобіль загальний легковий седан Peugeot моделі 301, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з усіма приналежностями, а також підписати акт повернення предмета лізингу та видати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну. У повідомленні №1146 вказано, що у разі несвоєчасного повернення майна об`єкт лізингу за договором фінансового лізингу буде вилучено у встановленому порядку з покладенням на лізингоодержувача усіх витрат та збитків.

Окрім цього, лізингодавець також надіслав лізингоодержувачу повідомлення №1327 від 02.05.2022 про відмову від 70 договорів фінансового лізингу з вимогою повернути отримане за договорами майно (об`єкти лізингу). При цьому, 14.06.2022 лізингодавцем було вилучено у лізингоодержувача автомобіль, який був об`єктом лізингу за одним із вказаних договорів. Враховуючи наведене, заявник вважає, що існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а невжиття таких заходів істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, позивач зазначив, що вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" дій щодо вилучення в позасудовому порядку майна, яке знаходиться в лізингу, фактично позбавляє лізингоодержувача, що має легітимні сподівання на користування цим майном, права доводити правомірність свого володіння та користування ним.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі №910/4192/22 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для забезпечення позову. Викладені у заяві мотиви щодо можливої поведінки відповідача носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факту розумного ставлення власника до належного йому майна, вчинення адекватних дій спрямованих на його збереження. Крім того, судом зазначено, що інститут забезпечення позову має своєю метою саме усунення вірогідності невиконання судового рішення і, як наслідок, відновлення прав позивача щодо предмету спору. Однак, за висновками суду, обраний заявником захід забезпечення позову не забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погоджуючись з ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" вказує на те, що місцевим господарським судом не враховано однозначний намір відповідача вчинити дії щодо вилучення об`єкта лізингу у позасудовому порядку.

Також, на переконання скаржника, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 апеляційну скаргу у справі №910/4192/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/4192/22, призначено її до розгляду на 09.08.2022, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

На електронну поштову адресу суду 05.08.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 вказане клопотання задоволено.

До суду 09.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Аргументами відповідача є те, що:

- вжиття заходів забезпечення позову є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог;

- позивач у незаконний спосіб без згоди відповідача вивозить транспортні засобами за межі території України, що може мати наслідком їх втрату;

- заходи забезпечення позову шляхом заборони вилучати транспортний засіб не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки можуть мати негативні наслідки для відповідача.

У призначене засідання суду 09.08.2022 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із заходів забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України є заборона відповідачу вчиняти певні дії.

Апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, 16.10.2019 у справі №904/2285/19 та 16.03.2020 у справі №916/3245/19.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом заявленого позову є вимога немайнового характеру про визнання недійсним повідомлення про одностороннє розірвання (відмову від) договору фінансового лізингу №211213-5/ФЛ-Ю-А від 13.12.2021, оформлене повідомленням №1146 від 14.04.2022.

Окрім цього, відповідно до наявного у матеріалах справи акту від 14.06.2022 прийому-передачі предмета лізингу за договором №22121-19/ФЛ-Ю-А від 21.02.2022, відповідачем у зв`язку з припинення (розірванням) договору фінансового лізингу в односторонньому порядку на підставі повідомлення №1327 від 02.05.2022 вилучено у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" автомобіль Peugeot 301 Active, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

Тобто, відповідачем вчинялися дії щодо вилучення об`єкта лізингу за іншим укладеним між сторонами договором лізингу.

Судом враховано, що лізингодавець також надіслав лізингоодержувачу повідомлення №1327 від 02.05.2022 про відмову від 70 договорів фінансового лізингу з вимогою повернути отримане за договорами майно (об`єкти лізингу).

Відтак, з наведених обставин убачається вчинення відповідачем дій щодо вилучення в позасудовому порядку у позивача майна, яке знаходиться в лізингу. Наведене, на переконання суду, фактично, позбавляє позивача, який має легітимні сподівання на користування цим майном, доводити правомірність свого володіння та користування ним.

Як було зазначено вище, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, місцевий господарський суд вказав на те, що всупереч вимог ст. 74 ГПК України Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для забезпечення позову, зокрема, про вчинення нотаріусом виконавчого напису, який до того ж не є предметом оскарження у даній справі. Викладені у заяві мотиви щодо можливої поведінки відповідача носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факту розумного ставлення власника до належного йому майна, вчинення адекватних дій спрямованих на його збереження. За висновками суду, у даному випадку обраний заявником захід забезпечення позову не забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте, апеляційний суд вказує на те, що наведені висновки місцевого господарського суду здійснено без урахування всіх наявних обставин справи.

У повідомленні №1146 лізингодавець зазначив, що у разі невиконання обов`язків, визначених договором, несвоєчасного повернення майна об`єкт лізингу за договором фінансового лізингу буде вилучено з покладанням на позивача усіх витрат та збитків. Також відповідач вказав на те, що він має намір використати своє право на повернення об`єкта лізингу (вилучити його), у тому числі, у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів або в інший спосіб за вибором лізингодавця, який не суперечить чинному законодавству.

При цьому, як було зазначено вище, відповідачем у зв`язку з одностороннім припинення (розірванням) іншого договору фінансового лізингу на підставі повідомлення №1327 вже вилучено інший транспортний засіб.

Таким чином, на переконання колегії суддів, відповідач має однозначний намір вчинити дії щодо вилучення об`єкта лізингу та розпочав дії щодо такого вилучення. Отже, такий намір носить цілковито реальний характер і не є умовним, як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, апеляційним судом також враховано, що позивач, окрім як забезпечення позову в порядку ст. ст. 136, 137 ГПК України, не має ефективних засобів для недопущення порушення своїх прав на володіння та користування об`єктом лізингу.

Водночас, вчинення відповідачем дій щодо вилучення в позасудовому порядку майна, яке знаходиться в лізингу, фактично, позбавляє лізингоодержувача, що має легітимні сподівання на користування цим майном, доводити правомірність свого володіння та користування ним. Вилучення об`єкту лізингу несе беззаперечний ризик його втрати шляхом продажу (перереєстрації) лізингодавцем як власником даного автомобіля, третій особі вже впродовж розгляду справи про визнання недійсним повідомлення №1146.

З огляду на предмет позову, невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки останній у випадку задоволення заявленого позову не зможе захистити своє право в даному судовому провадженні, позаяк об`єкт лізингу без вжиття заходів щодо заборони на його вилучення, може бути відчужено на користь третіх осіб.

Цим спростовується висновок суду першої інстанції стосовно того, що обраний заявником захід забезпечення позову не забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, необґрунтованим є і висновок місцевого господарського суду з приводу того, що інститут забезпечення позову має своєю метою саме усунення вірогідності невиконання судового рішення і, як наслідок, відновлення прав позивача щодо предмету спору. Так, в даному контексті судом першої інстанції не враховано, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №910/11648/19).

Одночасно суд приймає до уваги, що відповідні заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вилучати об`єкт лізингу не обмежують Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" в реалізації ним права власності, в тому числі, щодо повернення майна з застосуванням судових процедур і мають тимчасовий характер.

Отже, беручи до уваги те, що заявником вказується на фактичне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, що підтверджується належними і допустимими доказами, наявність зв`язку між заходами та предметом позовних вимог, суд дійшов висновку про існування вірогідності заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача) до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

При цьому, колегія суддів вкотре наголошує, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача та позбавить останнього можливості поновити своє порушене право користування отриманим у лізинг майном.

Отже, позивач, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, обґрунтовано вказав не необхідність застосування таких заходів та надав відповідні докази в обґрунтування своїх доводів. Натомість, місцевий господарський суд не дослідив усі обставини справи та помилково вказав на відсутність підстав вважати доцільним вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони на вчинення відповідачу дій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що вжиття заходів забезпечення позову є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів наведене твердження вважає помилковим, оскільки предметом спору є визнання недійсним односторонньої відмови відповідача від договору, а не повернення об`єкта лізингу його власнику. Тобто, у випадку задоволення позову договір лізингу зберігатиме свою чинність, що жодним чином не є тотожним до заборони відповідачу вилучати об`єкт лізингу у позивача.

Ще одним із аргументів відзиву на апеляційну скаргу є те, що позивач у незаконний спосіб без його згоди вивозить транспортні засобами за межі території України, що може мати наслідком їх втрату.

Однак, апеляційний суд зазначає, що наведені доводи не мають жодного відношення до вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для забезпечення позову у даній справі. Відповідач, вважаючи, що позивач вчиняє певні незаконні дії, не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції для вжиття заходів зустрічного забезпечення на підставі ст. 141 ГПК України.

Насамкінець, відповідач вказує на те, що заходи забезпечення позову шляхом заборони вилучати транспортний засіб не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки можуть мати негативні наслідки для відповідача.

Суд вважає вказаний аргумент таким, що не заслуговує на увагу, оскільки забезпечення позову у даному випадку жодним чином не свідчить про позбавлення відповідача права власності на об`єкт лізингу, а лише передбачає тимчасові заходи, необхідні для фіксації правовідносин сторін по договору у такому вигляді, якими вони є станом на час подання позову, з метою забезпечення ефективного судового захисту позивача у одному судовому провадженні та без необхідності звернення з новим позовом для захисту прав лізингоодержувача на користування транспортним засобом. Натомість, відповідачем не доведено можливість спричинення йому збитків (негативних наслідків) внаслідок забезпечення позову у даному спорі.

До того ж, на переконання апеляційного суду, обраний позивачем захід забезпечення позову узгоджується з предметом позову, оскільки не передбачає накладення арешту на майно чи грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг".

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі №910/4192/22 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та за умов неповного з`ясування обставин справи, а відтак підлягає скасуванню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі №910/4192/22 - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг".

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.06.2022 у справі №910/4192/22 скасувати.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

4. З метою забезпечення позову заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2 (літера Б), ідентифікаційний код 33880354) вилучати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код 44369067), у тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса, об`єкт лізингу - автомобіль Peugeot 301 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також вчиняти інші дії, спрямовані на обмеження прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" щодо володіння та користування зазначеним об`єктом лізингу, в тому числі, переоформлення його на третіх осіб.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код 44369067).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2 (літера Б), ідентифікаційний код 33880354).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, місто Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2 (літера Б), ідентифікаційний код 33880354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Парк" (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, ідентифікаційний код 44369067) 1240 (одна тисяча двісті сорок),50 грн витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна),00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.08.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов