ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. Справа№ 911/1321/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА-СПЕЦАГРО" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 (повний текст складено 12.08.2021)

у справі №911/1321/21 (суддя Белов С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА-СПЕЦАГРО"

до Державного підприємства "ЧАЙКА"

про стягнення заборгованості у розмірі 433 776,08 грн.

В судовому засіданні 30.06.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 у справі №911/1321/21 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 у справі № 911/1321/21 та ухвалити нове рішення про стягнення з ДП «Чайка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» 148 248, 21 грн. орендної плати за фактичне користування земельними ділянками.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» (далі - ТОВ «Чайка-Спецагро», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Чайка» (надалі ДП «Чайка», відповідач) заборгованості зі сплати орендної плати за договором суборенди землі № 02-20200110-1 від 01.10.2020 у розмірі 433 776, 08 грн., з яких:

372 763,00 грн. - заборгованість за договором;

26 869, 57 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення;

6 495,00 грн. - 3% річних;

27 648, 51 грн. - борг з урахуванням індексу інфляції.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» б/н від 30.04.2021 р. (вх. № 1313/21 від 05.05.2021 р.) до Державного підприємства «Чайка» про стягнення 433776,08 грн. заборгованості за договором суборенди землі № 02-20200110-1 від 01.10.2020 з доданими до неї матеріалами передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Чернігівської області.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 у справі №911/1321/21 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- укладений між сторонами договір суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року припинив свою дію 11 грудня 2020 року, відповідно до пункту 11 договору, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для заявлення до стягнення з відповідача орендної плати починаючи з 11 грудня 2020 року;

- з урахуванням встановленого розміру орендної плати у п. 9 Договору суборенди, розмір орендної плати за один повний рік використання переданих в суборенду 229,2135 га становить 641 788, 63 грн. (2 799, 96 * 229,2135), а розмір орендної плати за 1 день використання переданого в суборенду 1 га угідь становить 1758,32 грн. (641788,63 : 365); відповідно за 71 день (період з 01 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року) орендна плата становить 1758,32 * 71 день = 124 840, 72 грн.;

- враховуючи сплату відповідачем 224 514, 79 грн. за оренду земельних ділянок, а також припинення 11 грудня 2020 року дії договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року та відсутність у матеріалах справи доказів державної реєстрації договору суборенди землі, позов у частині стягнення з відповідача 372 763,00 грн. орендної плати задоволенню не підлягає;

- у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 372763,00 грн. орендної плати, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 26869,57 грн. пені, 6495,00 грн. трьох відсотків річних, 27648,51 грн. інфляційних нарахувань слід відмовити повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач вважає, що Господарський суд Чернігівської області під час винесення оскаржуваного рішення не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- проведення відповідачем оплати в січні 2021 року орендної плати відповідно до умов укладеного договору оренди є беззаперечним доказом того, що відповідач продовжував користуватися земельними ділянками та вважав договір суборенди чинним та таким, що підлягає виконанню;

- висновок суду першої інстанції про те, що відповідач фактично користувався земельними ділянками у період з 01.10.2020 по 11.12.2020 не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджений жодними доказами;

- оскільки передача земельних ділянок в користування відповідачу оформлялася шляхом укладення окремого письмового документу, то і повернення таких земельних ділянок позивачу повинно оформлятися відповідним письмовим документом незалежно від підстав припинення договірних відносин;

- судом не враховано, що відповідач фактично використовував передані за договором земельні ділянки шляхом їх обробітку до серпня 2021 року;

- фактичне використання орендованих земельних ділянок може бути підтверджено інформацією з офіційної статистичної звітності, яку відповідач повинен надавати до Державної служби статистики України, що визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» (зі змінами), національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, затвердженими Міністерством фінансів України, та міжнародними стандартами фінансової звітності, а саме:

Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур (4-сг (річна)) за 2021 рік;

Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур (37-сг (місячна)) за липень-серпень 2021 року;

- вищевказані звіти не були та не могли бути надані суду першої інстанції, адже останні повинні бути подані в строк до 02.06.2021 (Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур 4-сг (річна) за 2021 рік) та щомісячно до 2 числа місяця починаючи з 02.07.2021 по 02.12.2021 року (звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур 37-сг (місячна);

- незважаючи на припинення договірних відносин, відповідач продовжував користуватися орендованими у позивача земельними ділянками, оскільки дані земельні ділянки були ним засіяні та зібрав з них урожай, при цьому орендну плату за користування земельними ділянками останній не сплатив;

- припинення договору суборенди не звільняє відповідача від обов`язку сплатити на користь позивача орендну плату за весь час користування земельними ділянками;

- фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 ст. 1212 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Агрикова О.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі №911/1321/21 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 18.10.2021.

18.10.2021 у справі оголошувалась перерва.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному та судді Іоннікової І.А. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.11.2021.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у справі оголошувалась перерва, останній раз на 10.03.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 10.03.2022 у справі №911/1321/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд справи призначено на 30.06.2022.

До справи під час апеляційного провадження 18.10.2021 від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, 25.10.2021 позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу та клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено в судовому засіданні 16.12.2021 з урахуванням отриманих від відповідача 18.11.2021 заперечень на клопотання про витребування доказів.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Повідомлення із копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 про призначення справи до розгляду на 30.06.2022, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронну адресу представників сторін, зазначених в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Крім того, інформація щодо призначення розгляду даної справи на 09.06.2022 була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України за посиланням: https://anec.court.gov.ua/sud4873/gromadyanam/povidomlennya/1272433/.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.06.2022 заперечував доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 30.06.2022 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

17.07.2020 Рішенням сорок першої сесії сьомого скликання Чемерської сільської ради Козелецького району Чернігівської області надано згоду Товариству з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» на передачу земельних ділянок (невитребуваних паїв) в суборенду Державному підприємству «Чайка».

01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» (Орендарем за договором) та Державним підприємством «Чайка» (Суборендарем за договором) був укладений Договір суборенди землі №02-20200110-1, згідно умов якого позивач зобов`язувався надати, а відповідач прийняти у строкове платне володіння та користування Земельні ділянки сільськогосподарського призначення згідно Додатку 1 до Договору у порядку та на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 2 Договору, в суборенду передаються земельні ділянки з кадастровими номерами згідно Додатку 1 до даного договору, загальною площею 229,2135 га, які знаходяться на території Чемерської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Договір укладено строком на 7 (сім) років або до моменту витребування цих ділянок спадкоємцями чи визнання спадщини, до якої входять передані в суборенду Земельні ділянки, відумерлою /п. 7 Договору/.

Відповідно до п. 9 Договору розмір орендної плати за цим Договором становить 2799,96 грн за один повний рік використання переданого в суборенду 1 га угідь, з урахуванням ПДВ.

Згідно п. 10 Договору орендна плата за Договором сплачується Суборендарем Орендарю в наступний спосіб:

- протягом 90 (дев`яносто) календарних днів після підписання даного Договору Суборендар зобов`язується сплатити Орендарю гарантійний платіж в розмірі 35 % від річної орендної плати;

- поточна орендна плата сплачується Суборендарем Орендарю безготівковим способом на розрахунковий рахунок Орендаря на підставі виставлених останнім рахунків щомісячно не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним, починаючи з дня, наступного за днем укладання даного Договору.

Відповідно до п. 15 Договору земельні ділянки вважаються переданими Орендарем Суборендареві з моменту підписання Сторонами Додатку №1 до даного Договору, але не пізніше державної реєстрації права суборенди Суборендарем відповідно до чинного законодавства.

За оцінкою суду першої інстанції наданих позивачем до справи доказів, підтверджено та встановлено наступне:

- до позовної заяви позивачем додано додаток №1 до договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, яким Сторони погодили, що орендар передав, а Суборендар прийняв в суборенду земельні ділянки, загальною площею 229,2135 га, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору від 01 жовтня 2020 року;

- позивач у позовній заяві зазначає, що станом на дату підписання позовної заяви, заборгованість з оплати орендної плати становить 372763,00 грн. за період 01.10.2021 по 30.04.2021 (за 212 календарних днів) включно;

- будь-яких інших документів, окрім копій Договору суборенди №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року та додатку №1 до нього, у доказ надання позивачем у суборенду відповідних земельних ділянок відповідачу за період 01.10.2021 по 30.04.2021 (актів наданих послуг, рахунків тощо) позивачем суду не надано та матеріали справи не містять;

- позивач у позовній заяві зазначає, що ним було надіслано рахунки на адресу відповідача (Рахунок № 1, Рахунок № 2, Рахунок № 5, Рахунок № 6) у доказ чого позивачем до позовної заяви додано копію накладної АТ «Укрпошта» №779 від 18.02.2021 та опис вкладення у лист;

- у матеріалах справи також відсутні докази державної реєстрації договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року;

- позивач у позовній заяві зазначає, що ним було направлено відповідачу лист-претензію вих. № 07/04-21 від 07.04.2021, доказом чого позивачем до позовної заяви додано копію поштової накладної АТ «Укрпошта» №366 від 07.04.2021 та опис вкладення у лист.

Згідно п. 11 договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається щороку наступним чином:

до 01 грудня кожного року Сторони повинні провести переговори щодо визначення розміру орендної плати на майбутній рік;

сторони зобов`язані до 10 грудня кожного року укласти додаткову угоду до даного договору з визначенням ціни оренди 1 га в майбутньому році;

сторони також погодили, що у випадку не підписання вищенаведеної додаткової угоди даний Договір припиняє свою дію 11 грудня того року, в якому настала вищенаведена обставина автоматично, тобто без підписання Сторонами будь-якого документу.

Врахувавши, що договір суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року було укладено у 2020 році, суд першої інстанції правильно зазначив, що на виконання пункту 11 Договору, сторони зобов`язані були до 10 грудня 2020 року укласти додаткову угоду до даного договору з визначенням ціни оренди 1 га в майбутньому році (тобто у 2021 році).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наступного:

- доказів укладення Сторонами додаткової угоди до договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року суду не надано та матеріали справи не містять, що свідчить про не укладення Сторонами додаткової угоди до Договору з визначенням ціни оренди 1 га в майбутньому році (у 2021 році);

- враховуючи не укладення Сторонами додаткової угоди до Договору з визначенням ціни оренди 1 га у майбутньому році (у 2021 році) на виконання пункту 11 договору суборенди, договір суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року припинив свою дію 11 грудня 2020 року, відповідно до пункту 11 договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для заявлення до стягнення з відповідача орендної плати починаючи з 11 грудня 2020 року;

- за період коли договір суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року припинив свою дію, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог;

- відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копію платіжного доручення від 04.01.2021 №1284 на суму 224514,79 грн., як доказ сплати на рахунок позивача 224514,79 грн за оренду земельних ділянок;

- відповідач фактично користувався орендованими землями у період з 01 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року (включно), тобто 71 день;

- з урахуванням положень договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, зокрема, пункту 9 Договору, за 71 день (період з 01 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року) орендна плата становить 1758,32 * 71 день = 124840,72 грн.

- оскільки відповідачем фактично сплачено позивачу 224514,79 грн. за оренду земельних ділянок, що підтверджується платіжним дорученням від 04.01.2021 №1284 на суму 224514,79 грн., відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача орендної плати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 372763,00 грн. орендної плати, відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 26869,57 грн. пені, 6495,00 грн. трьох відсотків річних, 27648,51 грн. інфляційних нарахувань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за договором суборенди землі № 02-20200110-1 від 01.10.2020 року у розмірі 372 763 грн. боргу; 26 869, 57 грн. пені, 6 495 грн. 3% річних, 27 648, 51 грн. індексу інфляції.

Доводи апеляційної скарги, поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чайка-Спецагро» (Орендарем за договором) та Державним підприємством «Чайка» (Суборендарем за договором) був укладений Договір суборенди землі №02-20200110-1

Правове регулювання суборенди земельних ділянок на рівні спеціального закону вміщено у ст. 8 Закону України «Про оренду землі», згідно положень якої:

- орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду;

- умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому;

- строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі;

- у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється;

- право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації;

- за згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально.

Позивачем до справи не надано договору оренди земельної ділянки, на підставі якого передано в суборенду земельні ділянки за договором від 01.10.2020 №02-20200110-1, а відтак питання відповідності умов суборенди умовам договору оренди не досліджується в межах даної справи, доказів припинення договору оренди, що впливає на чинність договору суборенди під час розгляду справи суду не надавалося.

Державна реєстрація права суборенди земельних ділянок за договором суборенди не проводилась, вказаних обставин під час розгляду справи не спростовано.

З урахуванням змін законодавства в частині вимог про державну реєстрацію саме права оренди, положеннями ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення договору суборенди) визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років; дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно приписів ст.ст. 638, 640 ЦК України (в редакції на час укладення договору суборенди) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України); договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України); якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України); договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

За наведених законодавчих вимог, державній реєстрації підлягає право суборенди за укладеним договором суборенди, державна реєстрація права суборенди не пов`язується з моментом укладення договору.

Обов`язок проведення державної реєстрації права суборенди договором сторін покладено на суборендаря, у п. 15 договору суборенди погоджено, що земельні ділянки вважаються переданими орендарем суборендареві з моменту підписання сторонами додатку № 1 до даного договору, але не пізніше державної реєстрації права суборенди суборендарем відповідно до чинного законодавства.

Державна реєстрація права суборенди є підставою для набуття речового права на ділянку та полягає в можливостях суборендаря визначати земельну ділянку предметом господарської діяльності, предметом витрат та формування доходів: права законної підприємницької діяльності на отриманій в суборенду земельній ділянці, права віднесення витрат понесених при господарюванні на ділянці до витрат з метою зменшення об`єкта оподаткування, зокрема й витрат у вигляді орендних платежів.

Нездійснення суборендарем державної реєстрації права суборенди має негативні наслідки для останнього, якими є перерахунок бази оподаткування, позбавлення права перебування на пільговій спрощеній системі оподаткування тощо.

Сума боргу в розмірі 372 763,00 грн. заявлена до стягнення позивачем за період з 01.10.2020 (а не з 01.10.2021 як це вказується у всіх заявах, що подавалися позивачем до справи) по 30.04.2021, за вказаний період з 01.10.2020 позивачем здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних збитків, при цьому на всю суму боргу 372 763,00 грн., тобто виходячи з поданих розрахунків прострочення по сумі орендних платежів за 7 місяців оренди настало одразу в день укладення договору оренди - 01.10.2020, що взагалі не узгоджується ні з приписами ЦК України (ст. 549, 611, 612, 625 ЦК України), ні з умовами договору сторін (п. 28 договору).

Згідно п. 11 договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається щороку наступним чином:

до 01 грудня кожного року Сторони повинні провести переговори щодо визначення розміру орендної плати на майбутній рік;

сторони зобов`язані до 10 грудня кожного року укласти додаткову угоду до даного договору з визначенням ціни оренди 1 га в майбутньому році;

сторони також погодили, що у випадку не підписання вищенаведеної додаткової угоди даний Договір припиняє свою дію 11 грудня того року, в якому настала вищенаведена обставина автоматично, тобто без підписання Сторонами будь-якого документу.

Оскільки на виконання п. 11 договору сторони зобов`язані були до 10 грудня 2020 року укласти додаткову угоду до даного договору з визначенням ціни оренди 1 га в майбутньому році (тобто у 2021 році) і такої укладено не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в силу умов договору договір суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року припинив свою дію 11 грудня 2020 року, відповідно до пункту 11 договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для заявлення до стягнення з відповідача орендної плати починаючи з 11 грудня 2020 року.

Взагалі нелогічними є твердження апелянта в апеляційній скарзі, що (дослівно): «висновок суду першої інстанції про те, що відповідач фактично користувався земельними ділянками у період з 01.10.2020 по 11.12.2020 не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджений жодними доказами», оскільки щодо цього періоду користування земельними ділянками з 01.10.2020 по 11.12.2020 позивач також нарахував орендні платежі, чим сам визнав орендне користування відповідача на підставі договору суборенди.

Встановивши факт припинення договору з 11.12.2020 з урахуванням положень договору суборенди землі №02-20200110-1 від 01 жовтня 2020 року, зокрема, пункту 9 Договору, за 71 день (період з 01 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року), визначивши розмір орендної плати за 71 день по сумі 124840,72 грн., з урахуванням сплати відповідачем 224514,79 грн. за оренду земельних ділянок, що підтверджується платіжним дорученням від 04.01.2021 №1284 на суму 224514,79 грн., суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача орендної плати.

Відповідно до п. 10 договору суборенди орендна плата за Договором сплачується Суборендарем Орендарю в наступний спосіб:

- протягом 90 (дев`яносто) календарних днів після підписання даного Договору Суборендар зобов`язується сплатити Орендарю гарантійний платіж в розмірі 35% від річної орендної плати;

- поточна орендна плата сплачується Суборендарем Орендарю безготівковим способом на розрахунковий рахунок Орендаря на підставі виставлених останнім рахунків щомісячно не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним, починаючи з дня, наступного за днем укладання даного Договору.

Сплату гарантійного платежу передбаченого наведеними положеннями договору підтверджено платіжним дорученням від 04.01.2021 №1284 на суму 224514,79 грн., вказане зобов`язання виконано відповідачем без порушення порядку визначеного договором.

До матеріалів справи позивачем не надано рахунків на оплату орендних платежів, долучено лише поштову квитанцію з описом-вкладенням до рекомендованого відправлення з штрих-кодовим ідентифікатором 779 про направлення 18.02.2021 рахунків № 1 від 25.01.2021, № 6 від 31.12.2020, № 2 від 31.01.2021, № 5 від 30.11.2020; що відповідно не дає змоги дослідити та встановити зміст направлених рахунків, в тому числі на предмет їх належності до спірного договору суборенди, та в будь-якому випадку дата їх направлення - 18.02.2021 виключає факт прострочення їх оплати у періоді дії договору з 01.10.2020 по 11.12.2020 та є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення нарахованих штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Інші доводи апелянта, свідчать про зміну предмету та підстав заявленого позову, які суду першої інстанції не заявлялися, а отже не могли бути розглянуті в межах встановлених процесуальних вимог судом першої інстанції, такі не узгоджуються з приписами ч. 5 ст. 269 ГПК України, згідно з якими у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, підлягають відхиленню і суперечать наведеним положеннями процесуального закону, доводи апелянта, що судом не враховано, що відповідач фактично використовував передані за договором земельні ділянки шляхом їх обробітку до серпня 2021 року;

фактичне використання орендованих земельних ділянок може бути підтверджено інформацією з офіційної статистичної звітності, яку відповідач повинен надавати до Державної служби статистики України, що визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» (зі змінами), національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, затвердженими Міністерством фінансів України, та міжнародними стандартами фінансової звітності, а саме:

Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур (4-сг (річна)) за 2021 рік;

Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур (37-сг (місячна)) за липень-серпень 2021 року; вищевказані звіти не були та не могли бути надані суду першої інстанції, адже останні повинні бути подані в строк до 02.06.2021 (Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур 4-сг (річна) за 2021 рік) та щомісячно до 2 числа місяця починаючи з 02.07.2021 по 02.12.2021 року (звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур 37-сг (місячна);

незважаючи на припинення договірних відносин, відповідач продовжував користуватися орендованими у позивача земельними ділянками, оскільки дані земельні ділянки були ним засіяні та зібрав з них урожай, при цьому орендну плату за користування земельними ділянками останній не сплатив;

припинення договору суборенди не звільняє відповідача від обов`язку сплатити на користь позивача орендну плату за весь час користування земельними ділянками;

фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 24.11.2021 у справі № 915/954/20, сформувалася стала судова практика при вирішенні подібних питань, відповідно до якої: «така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів».

З указаних мотивів, апеляційним господарським судом відмовлено у клопотанні позивача про витребування доказів, відповідно доводи апеляційної скарги з посиланням на можливість підтвердження фактичного використання орендованих земельних ділянок відповідачем звітністю, що подається в строк до 02.06.2021 (Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур 4-сг (річна) за 2021 рік) та щомісячно до 2 числа місяця починаючи з 02.07.2021 по 02.12.2021 року (звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур 37-сг (місячна) суперечать нормам процесуального закону, вказані докази не були предметом дослідження в суді першої інстанції, про необхідність їх дослідження не заявлялося позивачем в суді першої інстанції.

В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак є неприйнятною ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до матеріалів справи чи витребувати нові докази лише з підстав його необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в нього доказів чи його суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом й останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення.

До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 року у справі № 925/1082/18).

Викладені у апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не отримали підтвердження під час апеляційного провадження; такі твердження спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами, обґрунтовані зміною предмету (стягнення за фактичне користування) та підстав позову (з урахуванням припинення договору 11.12.2020), що не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА-СПЕЦАГРО" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 у справі № 911/1321/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.08.2021 у справі № 911/1321/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА-СПЕЦАГРО".

4. Матеріали справи № 911/1321/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 10.08.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська