ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 922/1995/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

обов`язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді покладено на помічника судді Александренко К.І.,

представників учасників справи:

акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Мандик В.А., в порядку самопредставництва,

акціонерного товариства «Мегабанк» - Сердійчук О.Л., адвокат (дов. від 25.07.2022), Дребот І.А., адвокат (дов. від 25.07.2022),

Швед Валентини Анатоліївни -не з`явився,

приватного підприємства «Оскар-Д» - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги акціонерного товариства «Мегабанк» та приватного підприємства «Оскар-Д»

на рішення господарського суду Харківської області від 19.08.2021 (суддя Ємельянова О.О.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 (головуючий суддя: Попков Д.О., судді: Істоміна О.А., Радіонова О.О.)

у справі № 922/1995/17

за первісним позовом акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк»)

до акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк»),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Швед Валентина Анатоліївна (далі - Швед В.А. ), приватне підприємство «Оскар-Д» (далі - ПП «Оскар-Д»),

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

та за зустрічним позовом АТ «Мегабанк»

до АТ «Укрсиббанк» та Швед В.А. ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ПП «Оскар-Д»,

про визнання іпотеки припиненою та визнання відсутності права іпотеки.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Укрсиббанк» звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до АТ «Мегабанк» (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про: звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.07.2007 (за реєстровим номером 1-4402), а саме, домоволодіння, площею 473,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 , та належить на праві приватної власності АТ «Мегабанк» на підставі свідоцтва, серія та номер: ВТР № 152678 № 2630, яке видано 23.12.2013 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., для задоволення вимог АТ «Укрсиббанк», які виникли на підставі кредитного договору від 10.07.2007 № 0 в розмірі 200 000 доларів США, що становить основний борг, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки за іпотечним договором від 10.07.2007 (за реєстровим номером 1-4402) шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

АТ «Мегабанк» у зустрічному позові просило суд: визнати іпотеку за договором іпотеки від 10.07.2007 такою, що припинилась та визнати відсутнім в АТ «Укрсиббанк» права іпотеки за вказаним правочином, який укладений АТ «Укрсиббанк» зі Швед В.А. та посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк А.А., зареєстрований в реєстрі за номером 1-4402.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.08.2021 зі справи № 922/1995/17 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Судове рішення місцевого господарського суду за первісним позовом мотивоване, зокрема, з посиланням на відсутність відомостей щодо реєстрації на користь АТ «Укрсиббанк» обтяження нерухомого майна за договором іпотеки від 10.07.2007, отже, зазначений іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку майно; за відсутності відомостей про обтяження нерухомого майна попередній іпотекодержатель не може посилатись на обмеження повноважень іпотекодавця щодо передачі майна в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя у відносинах з наступним іпотекодержателем, якщо попередній іпотекодержатель не довів, що наступний іпотекодержатель знав чи за всіма обставинами не міг не знати про обтяження нерухомого майна іпотекою; позивачем за первісним позовом не доведено, що на момент укладення АТ «Мегабанк» зі Швед В.А. договору іпотеки від 12.09.2008 № ГД-07/2008-з1 щодо цього ж нерухомого майна (із записом про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою) у реєстрі були наявні обтяження стосовно даного об`єкта нерухомості, а, отже, відсутні підстави вважати, що вимога АТ «Укрсиббанк» є пріоритетною відносно прав та вимог АТ «Мегабанк». Що ж до зустрічного позову АТ «Мегабанк», то суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що власником нерухомого майна за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 є ПП «Оскар-Д» згідно з договором купівлі-продажу від 30.07.2019 № 494 номер запису 32615465, а АТ «Мегабанк» не є стороною договору іпотеки від 10.07.2007, який укладений АТ «Укрсиббанк» зі Швед В.А . Звернення з позовом про усунення правової невизначеності, яка існувала в минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Згідно з додатковим рішенням від 07.09.2021 зі справи задоволено частково заяву АТ «Мегабанк» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь АТ «Мегабанк» 33 037,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У частині вимоги АТ «Мегабанк» про стягнення з АТ «Укрсиббанк» 13 512,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 зі справи рішення суду першої інстанції змінено; викладено мотивувальну частину підстав відмови в задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» до АТ «Мегабанк» у редакції мотивувальної частини постанови; резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано з посиланням на те, що договір іпотеки від 10.07.2007 чинний і є підставою виникнення та існування за таким договором кореспондуючих прав та обов`язків сторін; наслідком виникнення іпотечних відносин між АТ «Укрсиббанк» та Швед В.А. , та наявності у АТ «Укрсиббанк» статусу іпотекодержателя відповідного нерухомого майна з 10.07.2007 є, зокрема, неможливість передачі предмета іпотеки в наступну іпотеку; вчинення ж такого правочину про наступну іпотеку зумовлює його недійсність в силу закону (нікчемність). Отже, як іпотечний договір від 12.09.2008 № ГД-07/2008-з1, укладений АТ «Мегабанк» з Швед В.А. , так і подальші договори (купівлі-продажу та іпотеки), які укладені АТ «Мегабанк» з ПП «Оскар-Д» щодо цього ж майна, є нікчемними; обізнаність ПП «Оскар-Д» про існування спору відносно наявності/відсутності іпотечних відносин між Швед В.А. та АТ «Укрсиббанк» щодо нерухомого майна на момент його придбання у АТ «Мегабанк» унеможливлює звільнення ПП «Оскар-Д» від ризиків, пов`язаних з наслідками з`ясування приналежності такого майна. Нікчемність вказаних договорів зумовлює висновок про неналежність відповідача за первісним позовом, оскільки належним відповідачем може бути лише Швед В.А. , як поточний іпотекодавець і власник відповідного об`єкта нерухомості. Неналежність АТ «Мегабанк», як відповідача є підставою для відхилення позовних вимог за первісним позовом. Оскільки захищувані суб`єктивні права АТ «Мегабанк» за зустрічним позовом також ґрунтувалися на договорах, щодо яких суд дійшов висновку про їх нікчемність, а, отже, й про відсутність прав за такими правочинами, на захист яких спрямований позов, у задоволенні зустрічного позову суд апеляційної інстанції відмовив з наведених підстав.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі АТ «Мегабанк», з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції змінити мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції, виключивши з неї пункти 60-71 та скасувати в частині пункту 3 її резолютивної частини; скасувати судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити у скасованій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову у справі.

Також у касаційній скарзі АТ «Мегабанк» міститься попередній розрахунок сум судових витрат (у тому числі, витрат АТ «Мегабанк» на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.).

ПП «Оскар-Д» у касаційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить Суд змінити мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції, виключивши з неї пункти 60-71 та скасувати в частині пункту 3 її резолютивної частини.

Також у касаційній скарзі ПП «Оскар-Д» міститься попередній розрахунок сум судових витрат (у тому числі, витрат ПП «Оскар-Д» на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.).

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ «Мегабанк»:

- посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема, приписи статті 16 Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приписи частини п`ятої статті 75 ГПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, Верховного Суду від 16.06.2021 зі справи № 760/15679/15, від 13.10.2020 зі справи № 04/14-10/5026/2337/2011, від 13.11.2019 зі справи № 755/513/18, Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 922/3537/17, від 19.01.2021 зі справи № 916/1415/19, від 26.01.2021 зі справи № 522/1528/15-ц, від 15.06.2021 зі справи № 922/2416/17.

В обґрунтування порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме, приписів статей 2, 7, 13, 74, 76, 77, 79, 162, 236 ГПК України, АТ «Мегабанк» посилається, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції надав оцінку рішенню Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15.03.2010, згідно з яким задоволено позов ПАТ «Мегабанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» та Швед В.А . Водночас таке рішення не є предметом спору у справі № 922/1995/17, його копія в матеріалах справи відсутня та саме рішення судом не оглядалося, проте його покладено в основу постанови суду апеляційної інстанції й надано оцінку його законності.

ПП «Оскар-Д» в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на:

- пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема, положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 зі справи № 922/2416/17, від 02.11.2021 зі справи № 925/1351/19, Верховного Суду від 30.01.2018 зі справи № 161/16891/15-ц.

В обґрунтування порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права ПП «Оскар-Д» посилається, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції надав оцінку рішенню Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15.03.2010. Водночас таке рішення не є предметом спору у справі № 922/1995/17, його копія в матеріалах справи відсутня та суд не був обізнаний з його (рішенням) змістом. Серед іншого ПП «Оскар-Д» вказує на те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання, які не є предметом розгляду у цій справі. Водночас назване Підприємство зазначає, що суд апеляційної інстанції проігнорував висновки Верховного Суду та обставини, що вже були встановлені у господарській справі, які мають преюдиціальне значення для справи № 922/1995/17 та порушив принцип правової визначеності (певності) тим, що переглянув вимоги АТ «Укрсиббанк» щодо нікчемності правочинів, які були предметом розгляду у межах справи № 924/675/20 та щодо яких прийнято судове рішення, яке набрало законної сили.

Доводи інших учасників справи, розгляд заяв, клопотань

АТ «Укрсиббанк» у відзиві на касаційні скарги просило залишити постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду (в частині, що не змінена судом апеляційної інстанції) без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі № 922/1995/17 розгляд касаційних скарг 23.06.2022 не відбувся.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 27.06.2022 № 29.3-02/1101 проведений повторний автоматизований розподіл справи № 922/1995/17 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М.

Ухвалою Суду від 27.06.2022 учасників справи повідомлено про те, що розгляд касаційних скарг у справі № 922/1995/17 відбудеться 14.07.2022.

Згідно з ухвалою Суду від 14.07.2022 розгляд касаційних скарг відкладався до 28.07.2022.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.07.2022 № 29.3-02/1258 проведений повторний автоматизований розподіл справи № 922/1995/17 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І.В.

У судовому засіданні 28.07.2022 представник АТ «Мегабанк» усно заявив про те, що вважає неможливим розгляд касаційних скарг у справі без участі у судовому засіданні представників Швед В.А. та ПП «Оскар-Д», стосовно яких, на думку АТ «Мегабанк», немає підстав вважати про належне повідомлення їх про розгляд касаційних скарг у справі № 922/1995/17.

З огляду на те, що: участь представників учасників справи у судовому засіданні не визнавалася обов`язковою; Судом з урахуванням доводів представника АТ «Мегабанк» вже відкладався розгляд справи 14.07.2022 з метою повторного повідомлення учасників справи про розгляд касаційних скарг по справі; Суд вжив всіх можливих заходів з повідомлення Швед В.А. та ПП «Оскар-Д» про дату та час судового засідання у справі (з направленням, зокрема, копії ухвали Суду від 14.07.2022 на адреси учасників справи; з розміщенням інформації для Швед В.А. та ПП «Оскар-Д» про дату та час судового засідання у справі на офіційному веб-сайті судової влади України; ухвалу Суду від 14.07.2022 внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень 18.07.2022, відповідно учасники справи, які добросовісно користуються своїми правами, мали можливість ознайомитись з ухвалою Суду; представник Виговська А.В. , яка підписала касаційну скаргу від імені ПП «Оскар-Д» [відомості про припинення/відкликання її повноважень в матеріалах справи відсутні] відмовилися прийняти телефонограму Суду; засоби зв`язку Швед В.А. в матеріалах справи відсутні); ПП «Оскар-Д», як особа, які ініціювала оскарження судового рішення попередньої інстанції у цій справі шляхом подачі касаційної скарги повинна цікавитися перебігом відомого їй касаційного провадження (Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання), враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України, - Суд у судовому засіданні 28.07.2022, порадившись на місці, постановив про можливість розглядати касаційні скарги у справі № 922/1995/17 за відсутності представників Швед В.А. та ПП «Оскар-Д».

Суд, ухвалюючи рішення щодо можливості розгляду касаційної скарги у справі без участі представників Швед В.А. та ПП «Оскар-Д», враховував позицію представника АТ «Укрсиббанк», процесуальні строки розгляду касаційної скарги, повторну неявку представників зазначених учасників справи у призначене по справі судове засідання та керувався завданням господарського судочинства, а також принципом змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України.

За клопотанням представника АТ «Укрсиббанк» Судом долучено до матеріалів справи № 922/1995/17 надану представником до відома Суду копію постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 зі справи № 466/3744/16-ц (провадження № 61-14788св21).

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10.07.2007 АТ «Укрсиббанк», як Банком та фізичною особою-підприємцем Швед В.А., як позичальником укладений кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір 1), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 1 400 000 доларів США у порядку та умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 7 070 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

Згідно з додатком № 1 до Кредитного договору 1 сторони узгодили графік погашення кредиту за договором.

10.07.2007 АТ «Укрсиббанк», як Банком та фізичною особою-підприємцем Швед В.А., як позичальником укладений кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір 2), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 210 000 доларів США у порядку та умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 060 500,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаними договорами 10.07.2007 фізичною особою-підприємцем Швед В.А., як іпотекодавцем та АТ «Укрсиббанк», як іпотекодержателем укладений договір іпотеки (далі - Договір іпотеки від 10.07.2007), який посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Аліною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за номером 1-4402. Крім того, державним нотаріусом Оксанюк Аліною Анатоліївною накладено заборону відчуження вказаного в договорі майна, що належить Швед В.А. до припинення чи розірвання договору іпотеки, яку (заборону) зареєстровано в реєстрі за номером 1-4403.

Відповідно до пункту 1.1 Договору іпотеки від 10.07.2007 іпотека нерухомості: домоволодіння, площею 473,1 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 . Ринкова вартість предмета іпотеки згідно зі звітом незалежного оцінщика становить 3 601 765,00 грн. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2001, який виданий Департаментом житлово-комунального господарства на підставі рішення міськвиконкому від 14.12.2000 № 1060 та зареєстрований в Хмельницькому БТІ в державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1529154.

Згідно з пунктом 1.2 Договору іпотеки від 10.07.2007 іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за Кредитними договорами 1 і 2.

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором 1, рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.07.2013 у справі № 924/108/13-г позов АТ «Укрсиббанк» про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором 1 з фізичної особи-підприємця Швед В.А., приватного підприємства «Альпи» та товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» задоволений у повному обсязі.

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором 2, рішенням господарського суду Хмельницької області від 14.07.2011 у справі № 9/5025/956/11 позов АТ «Укрсиббанк» про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором 2 з фізичної особи-підприємця Швед В.А., приватного підприємства «Альпи» та товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» задоволений у повному обсязі.

Постановою головного державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Перун В.Є. від 30.04.2013 з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 27.09.2011 у справі № 9/5025/956/11 закінчено виконавчого провадження № 30184628 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «При виконавче провадження» (у редакції, чинній станом на час вчинення виконавчої дії), з огляду на подання АТ «Укрсиббанк» заяви про скасування арешту нерухомого майна боржника в частині заставного майна іпотеки, у зв`язку з погашенням заборгованості.

За твердженням АТ «Укрсиббанк», під час здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні з виконання зазначених судових рішень з Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.03.2017 № 82039939, позивачу стало відомо про порушення його прав та законних інтересів, у зв`язку з вилученням приватним нотаріусом записів про обтяження та іпотеку.

Відповідно до вказаної довідки право іпотеки на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 зареєстроване за АТ «Мегабанк» на підставі іпотечного договору від 12.09.2008 (номер запису про іпотеку 40010708), який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. (далі - Іпотечний договір від 12.09.2008).

Крім того, як зазначає АТ «Укрсиббанк», спірне майно також перебувало в іпотеці ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) на підставі іпотечного договору від 02.06.2010 № 913 (номер запису про іпотеку 4010712), який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т.В., проте відомостей про укладення цього договору матеріали справи № 922/1995/17 не містять, а згідно з поясненнями представника АТ «Мегабанк», які надані в суді апеляційної інстанції, зазначена іпотека є припиненою.

Судами встановлено, що 11.09.2008 на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна та повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек, які підписані від імені заступника начальника Хмельницького управління Подільського регіонального департаменту АТ «Укрсиббанк» з середнього та малого бізнесу Гладким К.І., приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Оксанюк Аліною Анатоліївною вилучено обтяження об`єкта нерухомого майна, зазначеного в Договорі іпотеки від 10.07.2007, виключено запис з Державного реєстру іпотек.

Судами також встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.01.2016 у справі № 822/5740/15 у задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Швед В.А. , АТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними (щодо виключення обтяження та запису з Державного реєстру іпотек) та зобов`язання вчинити дії шляхом поновлення державної реєстрації обтяження, відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 у справі № 822/5740/15 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.01.2016 скасовано, позов задоволено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 06.08.2019 у справі № 822/5740/15 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.01.2016 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 скасовано, а провадження у справі закрито, з посиланням на те, що правовідносини у справі виникли між Швед В.А. та АТ «Укрсиббанк», останні (правовідносини) пов`язані з виконанням умов кредитного та іпотечного договорів, що свідчить про не віднесення означеного спору до публічно-правового.

Судом апеляційної інстанції з посиланням на зміст зустрічного позову АТ «Мегабанк» у справі та письмові пояснення останнього, встановлено, зокрема, таке.

На наступний день після вилучення запису про іпотечне обтяження АТ «Укрсиббанк», між АТ «Мегабанк», як іпотекодержателем та Швед В.А. , як іпотекодавцем укладений Іпотечний договір від 12.09.2008, предметом іпотеки за яким було визначено той самий об`єкт нерухомості, який був предметом іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007.

Іпотека Швед В.А. за Іпотечним договором від 12.09.2008 забезпечувала не власні зобов`язання іпотекодавця перед АТ «Мегабанк», а грошові зобов`язання позичальника - товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» за генеральним договором від 12.09.2008 № ГД-04/2008 на здійснення кредитних операцій. Додатковим договором від 16.09.2008 № 1 до Іпотечного договору від 12.09.2008 доповнені основні зобов`язання позичальника, на які розповсюджується іпотечне забезпечення Швед В.А. , але її статус у правовідносинах з іпотекодержаталем, як майнового поручителя, а не зобов`язаної особи (солідарного боржника) за грошовими зобов`язаннями за цим кредитом не змінився.

Пунктом 9.1 Іпотечного договору від 12.09.2008 передбачено третейське застереження, згідно з яким усі спори, що виникають за цим договором між сторонами розглядаються Постійнодіючим третейським судом при Асоціації «Слобожанська Перспектива» у відповідності до Регламенту суду.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та порушенням умов Іпотечного договору від 12.09.2008 рішенням Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 15.03.2010 задоволені позовні вимоги про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» та Швед В.А. на користь АТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором та звернено стягнення на предмет іпотеки.

Київським районним судом міста Харкова ухвалою від 19.10.2010 зі справи № 6-384/10/10 задоволено заяву АТ «Мегабанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15.03.2010.

Відповідно до відомостей, які містяться в Інформаційній довідці з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.03.2017 № 82039939, 23.12.2013 АТ «Мегабанк» зареєструвало за собою право власності на спірний об`єкт - домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 на підставі свідоцтва приватного нотаріуса від 23.12.2013 (іпотекодержатель залишив за собою нереалізоване на прилюдних торгах майно).

30.07.2019 АТ «Мегабанк», як продавцем та ПП «Оскар-Д», як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богдановичем Альоною Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за № 494, відповідно до якого право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 передано на оплатній основі ПП «Оскар-Д», про що приватним нотаріусом на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено відповідні дані до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно з Інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.10.2019 № 183350465, 31.07.2019 означене нерухоме майно на забезпечення виконання кредитного договору від 31.07.2019 № 20-37/2019 передано в іпотеку АТ «Мегабанк» на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богдановичем Альоною Олександрівною, укладеного АТ «Мегабанк» та ПП «Оскар-Д», та зареєстрованого в реєстрі за номером 500.

Після 11.09.2008 і на момент ухвалення рішення судом першої інстанцій у справі № 922/1995/17 запис про існування іпотечного обтяження на користь АТ «Укрсиббанк» щодо спірного нерухомого майна не відновлений.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.10.2020 у справі № 924/675/20 первісний позов АТ «Укрсиббанк» до АТ «Мегабанк», ПП «Оскар-Д» та Швед В.А. про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки від 31.07.2019 та договору купівлі-продажу від 30.07.2019, укладених АТ «Мегабанк» з ПП «Оскар-Д», та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяження, задоволено в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ПП «Оскар-Д» до АТ «Укрсиббанк» про визнання іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007 припиненою, відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі № 924/675/20, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.08.2021, рішення господарського суду Хмельницької області від 28.10.2020 в частині задоволення первісного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована з посиланням на те, що АТ «Укрсиббанк», хоча й є іпотекодержателем за договором іпотеки щодо нерухомого майна за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13, проте з огляду на відсутність запису про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, вимога АТ «Укрсиббанк» не мала пріоритету відносно зареєстрованих прав АТ «Мегабанк» за Іпотечним договором від 12.09.2008. Враховуючи чинність укладеного 12.09.2008 іпотечного договору, реєстрацію 23.12.2013 права власності за АТ «Мегабанк» на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 , подальше правомірне відчуження АТ «Мегабанк» вказаного майна шляхом укладення з ПП «Оскар-Д» договору купівлі-продажу від 30.07.2019 № 494, а також передачу останнім 31.07.2019 майна в іпотеку АТ «Мегабанк», у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ «Укрсиббанк».

З посиланням на протиправне вилучення записів про обтяження та іпотеку на домоволодіння за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гонти, 13 , що є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007, право на яке в подальшому було зареєстроване за АТ «Мегабанк» на підставі Іпотечного договору від 12.09.2008, АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до АТ «Мегабанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007, що належить на праві приватної власності АТ «Мегабанк», для задоволення вимог АТ «Укрсиббанк», що виникли на підставі Кредитного договору 1 в розмірі 200 000,00 доларів США.

Вважаючи іпотеку за Договором іпотеки від 10.07.2007 припиненою, АТ «Мегабанк» звернулося до суду із зустрічним позовом у справі до АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 про визнання іпотеки такою, що припинилась та визнання відсутнім в АТ «Укрсиббанк» права іпотеки за вказаним правочином.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного господарського суду

Причиною виникнення спору зі справи за первісним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007, що належить на праві приватної власності АТ «Мегабанк», для задоволення вимог АТ «Укрсиббанк», які виникли на підставі Кредитного договору 1 в розмірі 200 000 доларів США.

Причиною виникнення спору зі справи за зустрічним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання іпотеки такою, що припинилась та визнання відсутнім в АТ «Укрсиббанк» права іпотеки за Договором іпотеки від 10.07.2007.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження, АТ «Мегабанк» посилається, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема, приписи статті 16 Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приписи частини п`ятої статті 75 ГПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, Верховного Суду від 16.06.2021 зі справи № 760/15679/15, від 13.10.2020 зі справи № 04/14-10/5026/2337/2011, від 13.11.2019 зі справи № 755/513/18, Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 922/3537/17, від 19.01.2021 зі справи № 916/1415/19, від 26.01.2021 зі справи № 522/1528/15-ц, від 15.06.2021 зі справи № 922/2416/17.

ПП «Оскар-Д» в обґрунтування доводів касаційної скарги також посилається, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема, положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 зі справи № 922/2416/17, від 02.11.2021 зі справи № 925/1351/19, Верховного Суду від 30.01.2018 зі справи № 161/16891/15-ц.

Відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

14.12.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, якою конкретизовано запроваджене раніше тлумачення категорії «подібності правовідносин».

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 вказано, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Таким чином, конкретизація Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) касаційного суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 43), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20) тощо].

У касаційній скарзі скаржники посилаються на висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постановах від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, від 16.06.2021 зі справи № 760/15679/15, від 13.10.2020 зі справи № 04/14-10/5026/2337/2011, від 13.11.2019 зі справи № 755/513/18, від 23.10.2019 зі справи № 922/3537/17, від 19.01.2021 зі справи № 916/1415/19, від 26.01.2021 зі справи № 522/1528/15-ц, від 15.06.2021 зі справи № 922/2416/17, від 02.11.2021 зі справи № 925/1351/19, від 30.01.2018 зі справи № 161/16891/15-ц, які, за доводами скаржників, не враховані у вирішенні спору зі справи № 922/1995/17 (за результатом нового розгляду справи) судом апеляційної інстанції.

З урахуванням змістового критерію, Суд дійшов висновку про те, що постанови Верховного Суду у зазначених скаржниками справах ухвалені у подібних правовідносинах зі справою, судове рішення в якій переглядається в касаційному порядку.

Крім того, у справі № 922/1995/17 (первісний судовий розгляд) Суд враховує відповідність як змістового, так і суб`єктного та об`єктного критеріїв, а у справах № 922/2416/17, № 916/1415/19 відповідність окрім змістового, й об`єктного критерію, а також те, що у справі № 922/2416/17, з огляду на наведені у відповідній постанові мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.09.2015 зі справи № 6-1193цс15 і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10.05.2018 зі справи № 643/18839/13-ц, від 23.01.2019 зі справи № 643/12557/16-ц та від 13.03.2019 зі справи № 643/19761/13-ц. Означена конкретизація висновків полягає у тому, що:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 [провадження № 12-127гс19]). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Направляючи справу № 922/1995/17 на новий розгляд об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, зокрема, про те, що у постанові Верховного Суду від 07.05.2019 зі справи № 926/3371/17, висновок в якій став підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, зазначено, що, виходячи зі змісту статті 17 Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного сторонами договору іпотеки, колегія суддів визнала помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо припинення договору іпотеки у зв`язку із здійсненням державної реєстрації припинення іпотеки, оскільки вилучення обтяжень про іпотеку та заборону на відчуження не тягне припинення договору іпотеки.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній як на час укладення договору іпотеки АТ «Укрсиббанк» від 10.07.2007, так і на час укладення договору іпотеки АТ «Мегабанк» від 12.09.2008 зі Швед В. А.) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Отже, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17 стосовно дійсності договору іпотеки у разі нездійснення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою (або вилучення такого запису) відповідає положенням законодавства, водночас не свідчить про наявність в особи статусу іпотекодержателя у разі відсутності запису про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, а вимога такої особи не має пріоритету відносно зареєстрованих прав, тому відсутні підстави для відступу від правового висновку, викладеного Верховним Судом у зазначеній постанові.

Разом з цим у постанові Верховного Суду від 07.05.2019 у справі № 926/3371/17 акцентовано увагу на тому, що виходячи із загальних засад змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин наявності заборгованості за кредитним договором у зв`язку з його не виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Належне дослідження доказів та встановлення обставин дійсності заборгованості за спірним кредитним договором має першочергове значення для вирішення питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду зі справи № 916/1415/19 за позовом партнерства з обмеженою відповідальністю «Серфінг системс ЛП» до публічного акціонерного товариства «Банк «Петрокоммерц-Україна» та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ капітал» про визнання договорів іпотеки припиненими, на яку в касаційній скарзі посилається АТ «Мегабанк», Суд зазначив про те, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Отже, звертатися з позовом може не будь-яка, а лише заінтересована особа.

У разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Отже, заінтересованою особою, яка може звертатися з позовом про визнання відсутності права іпотеки, є перш за все власник предмета іпотеки, оскільки саме за рахунок його майна іпотекодержатель може одержати задоволення своїх вимог. Позивач у цій справі не стверджує, що він є власником спірних предметів іпотеки. Позивачем за вимогою про визнання відсутності права іпотеки може бути також інша особа, чиє право чи інтерес порушується. Зокрема, позивачем може бути особа, якій належить право іпотеки, яке виникло за іншим договором. Позивач у цій справі вважає себе такою особою.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 [провадження № 12-14звг19], пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 [провадження № 12-234гс18]).

У постанові Верховного Суду зі справи № 522/1528/15-ц за позовом фізичної особи до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним, на яку також у касаційній скарзі посилається АТ «Мегабанк», Суд дійшов висновку про те, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

У постанові зі справи № 04/14-10/5026/2337/2011 Верховний Суд зазначив про те, що згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень частини четвертої статті 75 ГПК України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини п`ятої статті 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові від 13.11.2019 зі справи № 755/513/18 за позовом фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Україна» та публічного акціонерного товариства Банк «Морський» про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання договору іпотеки недійсним, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, зокрема іпотека.

Отже, якщо в Державному реєстрі іпотек та Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на момент укладення договору іпотеки були відсутні відомості про обтяження нерухомого майна, попередній іпотекодержатель (заставодержатель) не може посилатись на обмеження повноважень іпотекодавця щодо передачі майна в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя у відносинах з наступним іпотекодержателем, якщо попередній іпотекодержатель не довів, що наступний іпотекодержатель знав чи за всіма обставинами не міг не знати про обтяження нерухомого майна іпотекою.

Таким чином, наступний договір про передачу майна в іпотеку не може бути визнаний недійсним за позовом попереднього іпотекодержателя на підставі статей 12, 13 Закону України «Про іпотеку», якщо обтяження нерухомого майна попередньою іпотекою не було зареєстровано у порядку, встановленому законодавством, а попередній іпотекодержатель не довів, що наступний іпотекодержатель знав, повинен був знати чи за всіма обставинами не міг не знати про таке обтяження.

Згідно з постановою Верховного Суду у справі № 760/15679/15, на яку посилається АТ «Мегабанк», при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

ПП «Оскар-Д» у доводах касаційної скарги такої посилається на постанови Верховного Суду у справах № 925/1351/19, № 161/16891/15-ц та висновки щодо застосування норм права, викладені у них, які, за доводами скаржника, не враховані судом апеляційної інстанції у розгляді справи № 922/1995/17.

Так, у постанові зі справи № 925/1351/19 про витребування майна, скасування запису про право власності, реєстрацію права власності, Верховний Суд дійшов таких висновків: якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 Цивільного кодексу України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

У постанові зі справи № 161/16891/15-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом апеляційної інстанції у новому розгляді справи № 922/1995/17 не враховані наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та не спростовано покладені в основу рішення суду першої інстанції зі справи встановлені обставини та висновки про те, що:

- державний нотаріус наклав заборону на відчуження майна, зазначеного у Договорі іпотеки від 10.07.2007 до припинення чи розірвання цього договору, проте такий запис 11.09.2008 було вилучено нотаріусом з Державного реєстру іпотек на підставі повідомлення та заяви, поданих від імені АТ «Укрсиббанк»;

- у справі № 822/5740/15 за позовом АТ «Укрсиббанк» до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Швед В.А. , АТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними (щодо виключення обтяження та запису з Державного реєстру іпотек) та зобов`язання вчинити дії шляхом поновлення державної реєстрації обтяження, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду судові рішення попередніх інстанцій скасовані, провадження у справі закрито з посиланням на те, що правовідносини у справі виникли між Швед В.А. та АТ «Укрсиббанк», останні (правовідносини) пов`язані з виконанням умов кредитного та іпотечного договорів, що свідчить про не віднесення означеного спору до публічно-правового;

- після 11.09.2008 і на момент ухвалення рішення судом першої інстанцій у справі № 922/1995/17 запис про існування іпотечного обтяження на користь АТ «Укрсиббанк» щодо спірного нерухомого майна не відновлений;

- за відсутності відомостей щодо реєстрації на користь АТ «Укрсиббанк» обтяження нерухомого майна за договором іпотеки від 10.07.2007 зазначений іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку майно;

- за відсутності відомостей про обтяження нерухомого майна попередній іпотекодержатель не може посилатись на обмеження повноважень іпотекодавця щодо передачі майна в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя у відносинах з наступним іпотекодержателем, якщо попередній іпотекодержатель не довів, що наступний іпотекодержатель знав чи за всіма обставинами не міг не знати про обтяження нерухомого майна іпотекою;

- позивачем за первісним позовом не доведено, що на момент укладення АТ «Мегабанк» з Швед В.А. договору іпотеки від 12.09.2008 № ГД-07/2008-з1 щодо цього ж нерухомого майна (із записом про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою) у реєстрі були наявні обтяження стосовно даного об`єкта нерухомості, а, отже, відсутні підстави вважати, що вимога АТ «Укрсиббанк» є пріоритетною відносно прав та вимог АТ «Мегабанк».

При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які могли б свідчити про недобросовісність АТ «Мегабанк», а натомість його добросовісність не поставлено під сумнів. Крім того, в межах справи 924/675/20 вже розглядалося питання добросовісності дій як АТ «Мегабанк» (набувача спірного майна), так і ПП «Оскар-Д» (нового власника цього майна) й недобросовісності дій останніх у спірних правовідносинах судами встановлено не було.

Верховний Суд також звертає увагу на те, що зазначаючи, що саме на АТ «Мегабанк» та Швед В.А. покладено обов`язок з доведення факту припинення/погашення зобов`язань за Кредитним договором-1 (що має значення для з`ясування наявності/відсутності підстав вважати іпотеку на користь АТ «Укрсиббанк» припиненою), суд апеляційної інстанції не врахував того, що при зверненні з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором саме на позивача покладений тягар доведення обставин наявності та розміру заборгованості за кредитним договором у зв`язку з його не виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 зі справи № 922/1995/17, згідно з якою зазначена справа направлялася на новий розгляд.

Водночас, як встановлено місцевим господарським судом, позивачем за первісним позовом не надано будь-яких доказів (окрім виписки по кредиту та судових рішень у справах № 924/108/13-г та № 924/237/18), на підтвердження заборгованості Швед В.А. перед АТ «Мегабанк» у розмірі 200 000 доларів США.

Посилаючись на судове рішення від 03.07.2013 у справі № 924/108/13-г про стягнення заборгованості на підтвердження наявності заборгованості Швед В.А. перед АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором та вказуючи на преюдиціальність встановлених у зазначеному судовому рішенні обставин для справи № 922/1995/17, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що рішення суду, яким вирішено спір між АТ «Укрсиббанк» та фізичною особою-підприємцем Швед В.А. щодо стягнення заборгованості, у даному випадку, не має преюдиційного характеру для АТ «Мегабанк», який взагалі не має жодних відносин з АТ «Укрсиббанк», а наявність такої заборгованості повинна бути доведена позивачем за первісним позовом у справі № 922/1995/17 саме належними та допустимими доказами.

Водночас, зазначаючи про те, що встановлені обставини у рішенні зі справи № 924/675/20 за позовом АТ «Укрсиббанк» до АТ «Мегабанк», ПП «Оскар-Д», Швед В.А. , про застосування наслідків нікчемності договорів та скасування записів про державну реєстрацію, та за зустрічним позовом ПП «Оскар-Д» до АТ «Укрсиббанк» про визнання іпотеки припиненою, не мають преюдиціального значення для справи № 922/1995/17, оскільки є лише правовою оцінкою, наданою судом при розгляді справи № 924/675/20, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що преюдиціальність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ; преюдиціально встановлені обставини в силу частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, у справі № 924/675/20, в якій брали участь ті ж самі особи, що й у справі № 922/1995/17 встановлені обставини, згідно з якими: за обставин, між іншим відсутності, починаючи з вересня 2008 року, у державному реєстрі прав відомостей про права інших осіб на спірне нерухоме майно або їх обтяжень, не встановлено недобросовісність АТ «Мегабанк», як набувача спірного нерухомого майна, так і ПП «Оскар-Д», як нового власника цього майна згідно з договором від 30.07.2019; АТ «Мегабанк» у 2013 році набуло право власності на спірне майно на відповідних підставах, що не було спростовано у встановленому законом порядку, і в подальшому правомірно розпорядилося цим майном на власний розсуд, відчуживши його на користь ПП «Оскар-Д» згідно з договором купівлі-продажу від 30.07.2019, а ПП «Оскар-Д», у свою чергу, передало це майно в іпотеку за договором від 31.07.2019, що у сукупності з іншими фактичними обставинами не дає підстав для задоволення позову АТ «Укрсиббанк» про застосування наслідків нікчемності правочинів - договорів від 30.07.2019 та від 31.07.2019. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 924/675/20, Верховний Суд зазначив про те, що оскільки у справі № 924/675/20 не було встановлено, що правочини від 30.07.2019 та від 31.07.2019 за участю АТ «Мегабанк» та ПП «Оскар-Д» є недійсними в силу закону (нікчемні), а АТ «Укрсиббанк» належними і допустимими доказами не доведено підстав для застосування наслідків нікчемності таких правочинів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Верховний Суд, переглядаючи вказану справу в касаційному порядку, зазначив також про доцільність застосування судом апеляційної інстанції у вирішенні спору у справі № 924/675/20, у тому числі, приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також вказав, що висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, зокрема, наведеним у зазначених в цьому рішенні постановах Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду (зокрема, й у справі № 922/2416/17, на яку посилаються скаржники).

Крім того, Верховний Суд у справі № 924/675/20 зазначив про те, що як на момент укладення АТ «Мегабанк» з фізичною - особою підприємцем Швед В.А. Іпотечного договору від 12.09.2008, так і на момент набуття АТ «Мегабанк» права власності на спірне майно у 2013 році й вчинення щодо цього майна правочинів від 30.07.2019 та від 31.07.2019, АТ «Укрсиббанк» не вчинено дій для відновлення запису про обтяження речового права за Договором іпотеки від 10.07.2007, поновлення державної реєстрації обтяження речового права за Договором іпотеки від 10.07.2007 за реєстраційним № 1-4402 не відбулося.

Судом апеляційної інстанції у розгляді справи № 922/1995/17 не враховано те, що встановлені у справі № 924/675/20 обставини мають преюдиціальне значення для справи № 922/1995/17 у розумінні приписів частини четвертої статті 75 ГПК України.

Фактично, з огляду на зміст спірних правовідносин між тими ж сторонами та предмет і підстави позову у справі № 924/675/20, розглядаючи вказану справу суд вже дослідив питання набуття майна та розпорядження майном АТ «Мегабанк» (їх правомірності), перевірив доводи та міркування АТ «Укрсиббанк» щодо нікчемності правочинів, укладених АТ «Мегабанк» з ПП «Оскар-Д», спростував наявність обставин їх нікчемності та відмовив АТ «Укрсиббанк» у застосуванні наслідків нікчемності відповідних правочинів. Проте суд апеляційної інстанції у розгляді справи № 922/1995/17 вдався до повторного розгляду одних і тих самих питань між тими ж сторонами, що є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції у вирішення спору зі справи № 922/1995/17 також виходив з того, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та порушенням умов Іпотечного договору від 12.09.2008 рішенням Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 15.03.2010 задоволені позовні вимоги про солідарне стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» та Швед В.А. на користь АТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором та звернено стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд зазначив про те, що положення статті 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, чинній з 31.03.2009, тобто станом на момент ухвалення рішення Постійнодіючим третейським судом при Асоціації «Слобожанська Перспектива») забороняло вирішення в третейському порядку спорів щодо нерухомого майна.

Стосовно наведеного знайшли своє підтвердження доводи ПП «Оскар-Д» про вихід суду апеляційної інстанції за межі заявлених позовних вимог, оскільки у справі № 922/1995/17 предметом спору не було питання щодо оскарження рішення Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива». Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано встановлені у справі обставини про те, що Київським районним судом міста Харкова ухвалою від 19.10.2010 зі справи № 6-384/10/10 задоволено заяву АТ «Мегабанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 15.03.2010. Водночас саме у розгляді такої заяви суд встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, перевіряє підвідомчість справи третейському суду відповідно до закону (стаття 56 Закону України «Про третейські суди»).

У зазначеному контексті заслуговують на увагу й доводи скаржників про те, що копія рішення Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» в матеріалах справи відсутня та саме рішення судом не оглядалося, суд не ознайомлювався з його дійсним змістом, а посилався у зазначеному аспекті виключно на зміст зустрічного позову АТ «Мегабанк» у справі та письмові пояснення останнього.

Водночас, за приписами пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд зазначає, що рішення Постійнодіючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» не є предметом спору у справі № 922/1995/17, не входить до предмета доказування в межах цієї справи та, з урахуванням виданого судом виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, не може мати суттєвого значення у вирішенні спору зі справи № 922/1995/17, у зв`язку з чим допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, на яке посилаються скаржники, у даному випадку не є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції для направлення справи на новий розгляд до цього ж суду з метою забезпечення названим судом встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас Верховний Суд зазначає, що допущені судом апеляційної інстанції порушення та неправильне застосування норм матеріального й процесуального права призвели до безпідставного скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

При цьому доводи касаційної скарги АТ «Мегабанк», які стосуються зустрічного позову та незгоди останнього з судовим рішенням першої інстанції про відмову в його задоволенні Суд відхиляє, оскільки у розгляді зустрічного позову й висновку щодо обрання позивачем за зустрічним позовом неефективного способу захисту, місцевим господарським судом враховані як позиція Верховного Суду, викладена у постанові зі справи № 916/1415/19, так і позиція Верховного Суду, викладена у постанові зі справи № 522/1528/15-ц щодо можливості застосування превентивного способу захисту, проте неефективності обраного АТ «Мегабанк» способу захисту для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому.

Що ж стосується судової практики у справі № 466/3744/16-ц (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022), яка надана представником АТ «Укрсиббанк» у судовому засіданні 28.07.2022 до відома Суду, то зазначена постанова не є релевантною до спірних правовідносин ані за змістовим (у справі № 922/1995/17, на відміну від справи № 466/3744/16-ц судами не було встановлено обставин підроблення офіційних документів, зокрема, заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна та повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек, поданих від імені АТ «Укрсиббанк», на підставі яких приватним нотаріусом вилучено обтяження об`єкта нерухомого майна, зазначеного в Договорі іпотеки від 10.07.2007 та виключено запис з Державного реєстру іпотек), ані за суб`єктним, об`єктним критеріями.

Враховую викладене, постанову суду апеляційної інстанції зі справи № 922/1995/17 слід скасувати, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову з мотивів, наведених у рішенні господарського суду Харківської області від 19.08.2021 зі справи - залишити в силі.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Отже, касаційні скарги АТ «Мегабанк» та ПП «Оскар-Д» слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції - скасувати, а рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений АТ «Мегабанк» за перегляд судових рішень попередніх інстанцій в суді касаційної інстанції покладається на АТ «Укрсиббанк» у розмірі 4962,00 грн., а саме в тій частині, в якій касаційна скарга стосувалася питання обґрунтованості мотивувальної частини рішення попередньої інстанції та законності підстав для зміни рішення суду першої інстанції в його (рішенні) мотивувальній частині.

Судовий збір, сплачений АТ «Мегабанк» за перегляд судових рішень попередніх інстанцій в частині вирішення спору за зустрічним позовом, з правомірністю відмови в якому судом першої інстанції погодився Верховний Суд, покладається на самого скаржника (АТ «Мегабанк»).

Судовий збір, сплачений ПП «Оскар-Д» з касаційної скарги в розмірі 4962,00 грн., з урахуванням доводів касаційної скарги ПП «Оскар-Д», які знайшли своє підтвердження, покладається на АТ «Укрсиббанк».

Керуючись статтями 129, 300, 308, 312, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги акціонерного товариства «Мегабанк» та приватного підприємства «Оскар-Д» задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 зі справи № 922/1995/17 скасувати.

3. Рішення господарського суду Харківської області від 19.08.2021 зі справи № 922/1995/17 залишити в силі.

4. Стягнути з акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь акціонерного товариства «Мегабанк» 4962,00 грн. судового збору з касаційної скарги.

5. Стягнути з акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь приватного підприємства «Оскар-Д» 4962,00 грн. судового збору з касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова