РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2022Справа № 910/21823/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/21823/21

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Системс»

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

Міністерство оборони України (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом б/н б/д до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (відповідач) про стягнення банківської гарантії у розмірі 34 236,90 грн. (тридцять чотири тисячі двісті тридцять шість гривень 90 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 34 236,90 грн., у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Пролог ЛТД" (ТОВ «Тех Системс») зобов`язань за договором № 286/2/18/92 від 30.08.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/21823/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу. Крім того ухвалою суду від 07.02.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Системс».

17.05.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що позивачем не доведено настання гарантійного випадку за банківською гарантією, оскільки ТОВ "Пролог ЛТД" (ТОВ «Тех Системс») зверталося до Міністерства оборони України з претензією щодо поставки товару. При цьому, Міністерство оборони України не подавало повідомлення про час та пункт прийняття товару. У той же час, договір поставки не зареєстрований в органах Казначейства та фактично відбувається подвійне стягнення з огляду на стягнення Міністерством оборони України коштів з ТОВ "Пролог ЛТД" (ТОВ «Тех Системс»). У прохальній частині відзиву відповідач просить поновити процесуальний строк для його подання.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Правовий аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє дійти висновку про те, що учаснику справи гарантується право подати до суду відзив на позов протягом строку, встановленого судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ч. 1, ч. 7 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отож, суд може поновити лише пропущений процесуальний строк та строк який встановлений законом.

Отже, відповідач помилково просить поновити, а не продовжити процесуальний строк, встановлений судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що строк для подання відзиву на позовну заяву встановлено судом в ухвалі суду, такий строк не може бути поновлено, а тому суд дійшов висновку про відмову відповідачу у поновленні строку для подання відзиву на позов.

Втім, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищенаведене, задля дотримання принципів господарського судочинства та з метою повного та всебічного розгляду справи, з огляду на право учасників справи подавати до суду докази, суд вважає за необхідне за власною ініціативою продовжити відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву на позов до 17.05.2022 року.

Так, з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи та про її право подати пояснення на позовну заяву, копія ухвали суду від 07.02.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/21823/21 була направлена за адресою: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене третій особі та було повернуте до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку на відповідному конверті «за закінченням терміну зберігання» - 06.04.2022 року.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення третій особі ухвали про відкриття провадження у справі від 07.02.2022 року у справі № 910/21823/21 є 06.04.2022 року.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 7300 від 19.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні суд розглядає дану справу з перевищенням встановленого ст. 248 Господарського процесуального кодексу України строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2018 року між Міністерством оборони України (надалі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Лтд" (перейменовано у ТОВ «Тех Системс») (постачальник) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/92 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався у 2018 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (обладнання для деталей), лот 2 Обладнання для їдалень (39312200-4) (столи, 3 найменування, а саме: стіл для очищення картоплі, стіл для збирання залишків їжі, стіл для встановлення хліборізки (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. договору, строк поставки товару - протягом 45 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 14.10.2018 року включно).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо.

Рознарядкою Міністерства оборони України (додаток № 12.1.1. до договору) встановлені терміни постачання товару:

- стіл для очищення картоплі (30 шт.) - до 14.10.2018 включно;

- стіл для збирання залишків їжі (38 шт.) - до 14.10.2018 включно;

- стіл для встановлення хліборізки (41 шт.) - до 14.10.2018 включно.

Відповідно до п. 11.3. договору ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") забезпечило виконання зобов`язань за договором у розмірі 5% ціни договору банківською гарантією № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року у сумі 34 236,90 грн.

За умовами банківської гарантії № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року Банк гарантував безумовно та безвідклично виплатити Міністерству оборони України кошти в сумі 34 236,90 грн. у випадку невиконання (неналежного) виконання принципалом (ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД")) умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара (Міністерства) з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, із зазначенням у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Дана гарантія дійсна по 01.02.2019 року включно.

У відповіді від 29.01.2019 року на вимогу Міністерства оборони України № 286/6/7035 від 26.12.2018 року Банк повідомив, що дана вимога не відповідає умовам гарантії, зокрема, не надано належного підтвердження повноважень підписанта вимоги. Крім того, до вимоги не додано документів, що підтверджують настання гарантійного випадку.

Через невиконання зобов`язань за договором банківської гарантії, Міністерство оборони України звернулося до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору банківської гарантії.

Особливості регулювання спірних правовідносин визначено параграфом 4 глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно з частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з частиною другою ст. 200 Господарського кодексу України зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Відповідно до приписів п. 2 Глави 4 розділу II "Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах", затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639 одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Згідно з частинами другою та четвертою ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до приписів частини другої ст. 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Згідно з частинами першою та другою ст. 565 Цивільного кодексу України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до умов договору банківської гарантії № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року, Банк безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити бенефіціару 34 236,90 грн. у разі невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") зобов`язань за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 року у справі № 910/14252/19, яке набрало законної сили, встановлено порушення ТОВ "Пролог ЛТД" умов договору № 286/2/18/92 від 30.08.2018 року в частині своєчасної поставки товару.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судовим рішенням у справі № 910/14252/19 підтверджується факт несвоєчасного виконання ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") зобов`язань з поставки товару за договором №286/2/18/92 від 30.08.2018 року у встановлений цим правочином строк.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від Банку в розмірі суми банківської гарантії № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року, що є правовими підставами для стягнення з Банку на користь позивача 34 236,90 грн.

Щодо доводів Банку в частині не настання гарантійного випадку через не дотримання формату повідомлення про час та пункт прийому поставки (на умовах DDP), який зазначений у правилах поставки Інкотермс, в редакції 2010 року, суд зауважує, що такі доводи жодним чином не можуть впливати на факт здійсненої поставки товару.

Що стосується тверджень Банку про необхідність реєстрації договору поставки № 268/2/18/92 від 30.08.2018 року в органах казначейства, то така реєстрація означає реєстрацію бюджетного зобов`язання за договором.

Оскільки кошти за продукцію з боку Міністерства оборони України були перераховані на рахунок третьої особи, та поставлений товар був Міністерством прийнятий та взятий на бухгалтерський облік, то такий факт свідчить про дотримання Міністерством вимог бюджетного законодавства, з огляду на те, що без дотримання таких вимог орган казначейства не підтвердив би правомірність та не надав би дозвіл на перерахування коштів за договором поставки.

Судом також враховані заперечення Банку щодо відсутності обґрунтування Міністерством оборони України розміру вимоги за банківською гарантією.

Так, суд звертає увагу, що надана Банком гарантія в сумі 34 236,90 грн. є фіксованою (5% від суми договору поставки № 268/2/18/92 від 30.08.2018 року), умов щодо зміни такої суми умовами договору не передбачено, та Банком дана сума є погодженою при видачі ним банківської гарантії Міністерству оборони України.

Одночасно суд наголошує, що неустойка і банківська гарантія мають різну правову природу та не належать до одного виду відповідальності, а отже, стягнення коштів як неустойки та окремо як банківської гарантії не є порушенням статті 61 Конституції України.

З огляду на наведене, реалізація Міністерством оборони України права на стягнення з ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") коштів у вигляді штрафу за порушення умов договору поставки № 268/2/18/92 від 30.08.2018 року не є правовою підставою для припинення зобов`язання Банку зі сплати гарантійного платежу за наданою гарантією.

Окрім того, щодо заперечень Банку проти наявності повноважень у Гулєвич В.В. на підписання вимоги про сплату гарантійного платежу, яка не відповідала умовам банківської гарантії, суд наголошує наступне.

Наведені аргументи Банку є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів. При цьому, довіреність Гулєвич В.В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (ідентифікаційний код 21570492, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9-А) на користь Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) грошові кошти: банківської гарантії - 34 236,90 грн. (тридцять чотири тисячі двісті тридцять шість гривень 90 копійок) та судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.08.2022р.

Суддя О.В. Котков