ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" липня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/298/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ИДЗ» (69014, м. Запоріжжя, вул. Радистів, буд.54, код ЄДРПОУ - 41361840, електронна адреса: )

До відповідача: Акціонерного товариства «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» (65001, м. Одеса, вул. Садова, буд.10, код ЄДРПОУ - 22485297, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Богомолова В.С.

Представники сторін:

Від позивача: Саланська І.Л. - на підставі ордера серії АР № 1090817 від 20.06.2022р.;

Від відповідача: Ніколенко Г.В. - на підставі довіреності №945 від 01.12.2021р.

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ИДЗ», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства (далі -АТ) «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» про стягнення збитків у розмірі 474 876 грн 80 коп., інфляційних втрат у розмірі 6 672 грн 01 коп., 3% річних у розмірі 3 395 грн 69 коп.

24 лютого 2022р. Президентом України підписано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджено Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX.

Указом Президента України від 14.03.2022р. №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджено Законом України №2119-IX від 15.03.2022р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/298/22 справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 12.05.2022р.

Указом Президента України від 18.04.2022р. №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указ затверджено Законом України №2212-IX від 21.04.2022р.

Ухвалою суду від 12.05.2022р. відкладено судове засідання на 23.06.2022р.

Указом Президента України від 18.05.2022р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указ затверджено Законом України №2263-IX від 22.05.2022р.

Ухвалою суду від 23.06.2022р. відкладено судове засідання на 12.07.2022р. Ухвалою суду від 12.07.2022р. відкладено судове засідання на 21.07.2022р.

Позивач - ТОВ «ИДЗ», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА», заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 07.04.2022р., та поясненнях, що надійшли до суду 15.07.2022р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий су

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у п.45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та продовження строку його дії до 23.08.2022р., суд вважає, що у даному випадку справу №916/298/22 розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 28.12.2017р. між ТОВ «ИДЗ» (Комітент) та АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» (Комісіонер) укладено Договір комісії №19-1057 про розповсюдження періодичних друкованих видань в роздріб (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Комітент доручає, а Комісіонер бере на себе зобов`язання за винагороду вчинити правочини з реалізації періодичних друкованих видань (код товару згідно УКТЗЕД-4902) (надалі - Товар) за ціною, зазначеною у Специфікації (Додаток №1 до Договору №19-1057 від 28.12.2017) та у кількості, визначеній в Замовленні на товар.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами свої грошових зобов`язань за цим Договором.

В подальшому, між ТОВ «ИДЗ» та АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» укладалась низка додаткових угод до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., якими продовжено строк його дії до 31.12.2020р.

Згідно п.п. 2.1.-2.3. Договору термін реалізації товару починається з дня його надходження до об`єкта поштового зв`язку Комісіонера та діє в наступні строки: щоденні видання - протягом 5 робочих днів, щотижневі видання - протягом 12 робочих днів, щомісячні видання - протягом 54-60 днів. Термін реалізації товару можете бути змінений за згодою сторін. Після завершення терміну реалізації, товар що не був реалізований, підлягає поверненню Комітету, у разі наявності в специфікації відмітки про його повернення. У разі, відсутності такої відмітки, Комісіонер знищує, утилізує, або в іншій спосіб позбавляється нереалізованого товару, у тому числі шляхом передачі такого товару до пунктів приймання макулатури, без відшкодування його вартості Комітету.

За умовами п.5.1 Договору розрахунки між Комітентом та Комісіонером здійснюються на підставі Звітів комісіонера, що відповідає вимогам ст.1022 Цивільного кодексу України.

Винагорода Комісіонера, згідно з п.5.1 Договору, виплачується шляхом утримання належних останньому сум з грошових коштів, отриманих від продажу товару Комітента, і становить 37% від вартості реалізованого товару (з урахуванням ПДВ) за цінами, визначеними Комітентом.

Відповідно до п. 5.2. Договору Комісіонер перераховує не пізніше 20 числа кожного другого місяця після закінчення строку продажу на товар (п.1.2. Договору) на рахунок Комітента кошти за реалізований товар після підписання «Звіту Комісіонера» але не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітнім.

Пунктом 4.3.5 Договору встановлено, що після завершення терміну реалізації товару, у разі наявності в специфікації відмітки про його повернення, Комісіонер повинен повернути Комітенту за його рахунок нереалізовані примірники товару.

Позивач зазначає, що на виконання Договору сторонами підписано Специфікацію №1 (Додаток № 1 від 28.12.2017р. до Договору), Додаткову угоду до Договору зі змінами до специфікації від 2018р., Додаткову угоду до Договору зі змінами до специфікації від 2019р.

За твердженнями позивача, на виконання умов Договору, у відповідності до Специфікації, на адресу АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» було поставлено товар на загальну суму 474 876 грн 80 коп., що підтверджується звітами комісіонера за січень 2021р., лютий 2021р., березень 2021р., квітень 2021р. та травень 2021р.

Однак, у визначений Договором строк відповідач кошти за реалізований товар не сплатив, не реалізований товар не повернув, у зв`язку з чим за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 486 108 грн 70 коп.

24 лютого 2021р. ТОВ «ИДЗ» на адресу відповідача направлено вимогу про відшкодування повної вартості реалізованої продукції, що відповідає розрахунку в надісланому звіті комісіонера №446 за грудень 2020р.

Як зазначає позивач, листом від 18.05.2021р. за вих.№24-2/3-59 відповідач підтвердив інформацію про існування заборгованості на загальну суму 489 750 грн 20 коп. Вказаним листом АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» також підтвердило факт втрати періодичних друкованих видань у розмірі більш як 80% від загальної суми.

В подальшому, 07.10.2021р. ТОВ «ИДЗ» повторно звернулося до відповідача з вимогою про повернення нереалізованого товару або відшкодування його вартості у термін до 05.11.2021р., яка була вручена відповідачу 22.10.2021р., однак кошти у розмірі 489 750 грн 20 коп. не були сплачені на користь позивача, товар не повернуто.

10 грудня 2021 року ТОВ «ИДЗ» повторно звернулося до відповідача з вимогою про повернення нереалізованого товару або відшкодування його вартості у термін до 25.12.2021р., однак, вимога не була задоволена з боку відповідача.

Позивач зазначає, що відповідно до звіту комісіонера №167 за травень 2021р., акта звірки розрахунків за період з 01.01.2021р. по 30.09.2021р. за відповідачем рахується залишок нереалізованої продукції на суму 474 876 грн 80 коп.

При цьому, позивач вважає, що станом на 28.01.2022р. строк дії Договору продовжено не було та термін його дії закінчився 31.12.2021р., але ТОВ «ИДЗ» від АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» ані нереалізований товар, ані відшкодування його вартості не отримало.

На підставі зазначеного, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» збитки у розмірі вартості втраченого товару, що становлять 474 876 грн 80 коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства, посилаючись на висновки Великої палати Верховного Суду, викладені в постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, позивач нарахував 3% річних у розмірі 3 395 грн 69 коп. та інфляційні втрати у розмірі 6 672 грн 01 коп., які просить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням умов Договору.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 693, 1011, 1012, 1021, 1022, 1166 Цивільного кодексу України.

Позивач виклав в позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого позивач очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до п.1.1. Договору №19-1057 від 28.12.2017р. Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується за винагороду вчинити правочин з реалізації періодичних друкованих видань за ціною, зазначеною в Специфікації (Додаток № 1 до Договору) та у кількості визначеній в Замовленні на товар, за формою передбаченою Додатком №2 до цього Договору.

Таким чином, перелік та ціна товару, що підлягає реалізації за Договором встановлено Специфікацією.

В той же час, специфікація, яка додана до Договору, за текстом самої специфікації визначена як «додаток № 1 до Договору від _______2018р. № _____», у зв`язку із чим відповідач вважає, що дана Специфікація не є додатком до Договору №19-1057 від 28.12.2017р.

Крім цього, відповідач вважає, що специфікація на товар, який направляється для реалізації з 01.01.2020р., що міститься в Додатковій угоді 2019 р. (дата угоди не зазначена), не є додатком до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., оскільки текст специфікації вноситься як доповнення в Додаток №1 який, в свою чергу, не відноситься до Договору.

До того ж, як зазначає відповідач, в тексті позовної заяви відсутнє посилання на індекси періодичних видань, що зазначені в специфікаціях.

Відповідач зауважує, що замовлення на товар, передбачені п.1.1. Договору, відсутні.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до п.12.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018р. включно, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань за цим Договором.

Згідно Додаткової угоди до Договору, на яку позивач посилається в обґрунтування продовження строку дії Договору до 31.12.2019 р., відповідач зазначає що, за текстом цієї угоди «сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до договору комісії №______ від ____________ 2017 р.», тобто сторонами не визначено до якого саме Договору вносяться зміни.

Крім того, з позиції відповідача, невідомо коли саме було укладено дану угоду та чи була вона укладена до/після спливу терміну дії Договору, враховуючи відсутність дати її укладення. Аналогічним чином оформлена Додаткова угода 2019 р.

Крім того, відповідач зауважив, що Додаткова угода 2019 б/н та без дати, яка додана позивачем до позову в якості підтвердження продовження строку дії Договору на 2020 р., з боку відповідача підписана колишім начальником відділу поштових послуг ОД АТ «Укрпошта» Теницьким Іваном Михайловичем, який, як зазначено в угоді, діяв на підставі довіреності від 18.11.2019р. №181119-14/Р-014.

Відповідно до п.1 зазначеної довіреності, виданої АТ «УКРПОШТА» в особі Генерального директора Смілянського І.Ю., повірений (підписант угоди) - Теницький І.М. уповноважений укладати, змінювати, припиняти (розривати) з юридичними та фізичними особами, резидентами України, договори, зокрема, договори комісії на розповсюдження періодичних друкованих видань уроздріб, за умови: що ціна (сума) за кожним окремим договором не перевищує 100 000 грн, умови договору передбачають повну передоплату вартості послуг або товарно-матеріальних цінностей та надання послуг, поставка товарно- матеріальних цінностей здійснюється в межах Одеської області.

Таким чином, відповідач вважає вищенаведену Додаткову угоду такою, що оформлена неналежним чином та не може бути підтвердженням продовження дії Договору, у зв`язку з тим, що вказана Додаткова угода підписана особою з перевищенням повноважень, оскільки сума Договору складає більше ніж 100 000 грн, і умовами Договору не передбачена повна передоплата наданих послуг та поставка періодичних видань здійснювалась із м Запоріжжя (місцезнаходження позивача) до м. Одеси, а не в межах Одеської області, як передбачено довіреністю.

На підставі зазначеного відповідач дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження продовження строку дії Договору на 2020р. та того, що видання, зазначені в специфікації, повинні були бути реалізовані в 2020р.

Відповідач також стверджує, що якщо вважати, що зазначена Додаткова угода 2019 р. продовжує термін Договору до 31.12.2020р., то специфікація, яка міститься в угоді, протирічить п.3.3. Договору, яким визначено, що товар має бути переданий Комісіонеру згідно Графіку виходу товару з друку/здачі на експедирування у 2018 році за формою, що зазначена у Додатку № 3 до цього Договору, та п/п 4.1.1. Договору, яким визначено, що Комітент зобов`язаний в термін до 13 числа поточного місяця надавати Комісіонеру уточнення до Графіку виходу з друку/здачі на експедирування товару (періодичних друкованих видань) у 2018 році.

Таким чином, відповідач вважає, що п.3.3. Договору не змінювався, предметом Договору було розповсюдження видань виключно у 2018р.

У поясненнях, що надійшли до суду 15.07.2022р. відповідач зауважує на тому, що акт звірки розрахунків за період з 01.01.2021р. по 30.09.2021р., на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, не було підписано директором, а підписано лише головним бухгалтером Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА».

Крім того, відповідно до вказаного акта він підлягає підтвердженню протягом 3 робочих днів, однак докази підтвердження позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає, що позовні вимоги ТОВ «ИДЗ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в обґрунтування витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн позивачем не надано доказів того, що позивачем були понесені витрати у заявленому розмірі.

Крім того, відповідач вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, які будуть понесені у випадку ухвалення рішення на користь позивача, не є витратами на правову допомогу.

Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, судом встановлено, що 28 грудня2017р. між ТОВ «ИДЗ» (Комітент) та АТ «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» (Комісіонер) укладено Договір комісії №19-1057 про розповсюдження періодичних друкованих видань в роздріб, відповідно до п.1.1. якого Комітент доручає, а Комісіонер бере на себе зобов`язання за винагороду вчинити правочини з реалізації періодичних друкованих видань (код товару згідно УКТЗЕД -4902) (надалі - товар) за ціною, зазначеною у Специфікації (Додаток №1 до Договору) та у кількості, визначеній в замовленні на товар, за формою, передбаченою Додатком №2 до Договору.

Відповідно до ст.1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Тобто, сутність договору комісії полягає в тому, що одна сторона (комітент) уповноважує іншу сторону (комісіонера) вчинити один або кілька правочинів від імені останнього і за власний рахунок.

Сторонами договору комісії виступають комісіонер і комітент. Спеціальних вимог щодо суб`єктного складу даного договору закон не встановлює, відтак обсяг цивільної дієздатності комісіонера залежить, по-перше, від його власного обсягу дієздатності, наданого йому законом як суб`єкту цивільних правовідносин, по-друге, від змісту доручення комітента.

Предметом договору комісії є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачають вчинення одного або кількох правочинів, за винятком правочинів, що мають особистий характер. Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера.

Частиною 1 ст.1013 Цивільного кодексу України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору між сторонами склалися комісійні правовідносини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.12.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань за цим Договором.

Умов щодо автоматичної пролонгації Договір не містить.

В подальшому, у 2018 році, сторони уклали Додаткову угоду б/н до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., відповідно до п.1 якої термін дії Договору продовжено до 31.12.2019р.

У 2019 році сторони уклали Додаткову угоду б/н до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., відповідно до п.1 якої термін дії Договору продовжено до 31.12.2020р.

З тексту Додаткової угоди від 2019р. до Договору вбачається, що від імені ТОВ «ИДЗ» дану угоду підписала директор - Босенко Марина Миколаївна, яка діяла на підставі статуту, а від імені АТ «УКРПОШТА» - начальник відділу поштових послуг Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» Теницький Іван Михайлович, який діяв на підставі Положення про Одеську дирекцію АТ «УКРПОШТА» та довіреності від 18.11.2019р. №181119-14/Р-014.

В обґрунтування своєї позиції у справі, відповідач зазначає, що підписант Додаткової угоди від 2019р. до Договору від імені АТ «УКРПОШТА» - Теницький І.М. підписав її з перевищенням повноважень, адже відповідно до Довіреності від 18.11.2019р. №181119-14/Р-014 був уповноважений укладати, змінювати, припиняти договори, зокрема, договори комісії на розповсюдження періодичних друкованих видань уроздріб, за умови: що ціна (сума) за кожним окремим договором не перевищує 100 000 грн, умови договору передбачають повну передоплату вартості послуг або товарно-матеріальних цінностей та надання послуг, поставка товарно-матеріальних цінностей здійснюється в межах Одеської області.

Досліджуючи зазначені обставини, суд встановив, що дійсно довіреністю №181119-14/Р-014 від 18.11.2019р. АТ «УКРПОШТА» в особі генерального директора Смілянського Ігоря Юхимовича уповноважило начальника відділу поштових послуг Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» Теницького Івана Михайловича від імені АТ «УКРПОШТА» здійснювати наступні дії: за наявністю відповідної дієздатності та правоздатності у сторін укладати, змінювати, припиняти (розривати) з юридичними та фізичними особами, резидентами України, нижченаведені договори, за якими АТ «УКРПОШТА» виступає як виконавець послуг та постачальник товарно-матеріальних цінностей, за умови що ціна (сума) за кожним окремим договором не перевищує 100 000 грн, умови договору передбачають повну передоплату вартості послуг або товарно-матеріальних цінностей та надання послуг, поставка товарно-матеріальних цінностей здійснюється у межах Одеської області: договори з надання послуг на виготовлення та поставку поштової марки тематичної «Власна марка»; договори про надання у користування абонементних скриньок; договорів про надання послуг з додаткового сервісу Пріоритетна викладка періодичних друкованих видань; договори з продажу (передплати) й доставки періодичних друкованих видань; договори про надання послуг з розміщення реклами та/або додаткової інформації у передплатних каталогах; договори на реалізацію пакувальної тари для поштових відправлень; договори на реалізацію немаркованої продукції; договори комісії на розповсюдження періодичних друкованих видань у роздріб; договори на доставку періодичних видань друкованих засобів масової інформації вітчизняного виробництва для розповсюдження у роздріб (п.1 Довіреності).

Відповідно до п.2 Довіреності №181119-14/Р-014 від 18.11.2019р. цією довіреністю надається право здійснювати від імені АТ «УКРПОШТА» усі юридичні дії, направлені на здійснення прав та виконання зобов`язань з зазначених в даній довіреності договорів, у тому числі підписання документів з оформлення наданих послуг, інших документів.

Згідно із положеннями абзацу 2 ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 237 Цивільного кодексу України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст.239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

За приписами ч.3 ст.244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (ст.ст. 245, 246 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Настання передбачених ст.241 Цивільного кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.). Відповідний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі №926/2308/19.

При цьому, при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.11.2021р. у справі №911/604/19, від 04.03.2021р. у справі №905/1132/20, від 20.03.2018р. у справі №910/8794/16).

Не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду за відсутності належних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі №910/28080/14 та Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №910/20790/17.

З матеріалів справи вбачається, що після підписання Додаткової угоди від 2019р. до Договору сторонами у справі підписувались документи на виконання Договору, а саме: акт звірки залишків від 01.11.2020р.; звіт комісіонера №311 від 30.09.2020р.; звіт комісіонера №357 від 31.10.2020р.; звіт комісіонера №402 від 30.11.2020р.; звіт комісіонера №446 від 31.12.2020р.; звіт комісіонера №46 від 31.01.2021р.; звіт комісіонера №93 від 28.02.2021р.; звіт комісіонера б/н від 31.03.2021р.; звіт комісіонера №171 від 30.04.2021р.; звіт комісіонера №167 від 31.05.2021р. до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., які підписані директором Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» Дрозд С.Я.

Крім того, листом Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» вих.№24-2/3-50 від 18.05.2021р. за підписом директора Дрозд С.Я. відповідачем повідомлено позивача про те, що відповідно до звіту комісіонера №93 від 28.02.2021р. за лютий 2021р. наявний залишок заборгованості у розмірі 489 750 грн 20 коп.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що шляхом здійснення дій, направлених на виконання Договору після підписання спірної Додаткової угоди від 2019р., відповідачем в особі директора Одеської філії АТ «УКРПОШТА» - Дрозд С.Я., схвалено правочин, вчинений начальником відділу поштових послуг Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» Теницьким Іваном Михайловичем, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача щодо закінчення строку дії договору 31.12.2019р. відповідно до п.12.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 2018р.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди від 2019р. до Договору термі дії Договору продовжено до 31.12.2020р.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що термін реалізації товару починається з дня його надходження до об`єктів поштового зв`язку (пунктів реалізації) Комісіонера та діє в наступні строки: щоденні видання - протягом 5 робочих днів; щотижневі видання - протягом 12 робочих днів; щомісячні видання - протягом 45-60 днів. Термін реалізації товару може бути змінений за згодою сторін (п.2.2. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору після завершення терміну реалізації, товар, що не був реалізований, підлягає поверненню Комітенту, в разі наявності в Специфікації відмітки про його повернення. У разі відсутності такої відмітки, Комісіонер знищує, утилізує, або в інший спосіб позбавляється нереалізованого товару, у тому числі шляхом передачі такого товару до пунктів приймання макулатури, без відшкодування його вартості Комітенту. Весь отриманий при цьому дохід належить Комісіонеру.

Згідно п.2.4. Договору повернення Комітенту нереалізованого товару здійснюється за рахунок Комітента після надання Комісіонером повідомлення на визначену в п.10.9.1. адресу Комітента про закінчення збору нереалізованого товару, дату та місце здійснення цього повернення.

Якщо Комітент протягом 1 робочого дня з моменту отримання такого повідомлення від Комісіонера, не здійснить забір нереалізованого товару, Комісіонер забезпечує його збереження до 10 календарних днів і виставляє Комітенту рахунок на надання послуги зі зберігання тиражу. Після закінчення терміну зберігання повернутий нереалізований товар підлягає здачі в макулатуру.

За умовами п.3.1. Договору передача товару на комісію здійснюється на території ЦОП Одеської дирекції Комісіонера, за адресою: вул. Середньофонтанська, 26.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що доставка товару з ЦОП м. Одеси до пунктів реалізації об`єктів поштового зв`язку здійснюється транспортом Комісіонера у відповідності до укладеного із Комітентом договору на оброблення та перевезення періодичних друкованих видань вроздріб.

Відповідно до п.3.4. Договору підтвердженням фактичної передачі товару є: видаткова накладна, за формою, зазначеною у Додатку №4 до цього Договору, яка надається Комітентом Комісіонеру у 2-х примірниках разом із товаром, що передається на комісію; зведена накладна, за формою, зазначеною у Додатку №4 до цього Договору, яка направляється Комітентом Комісіонеру у 2-х примірниках згідно термінів, які вказані в п.4.1.6 Договору; Акт фактичного направлення товару, за формою, зазначеною у Додатку №5 до цього Договору, який формується на підставі видаткових накладних та щомісячно, в терміни, що вказані в п.4.1.6 направляється Комісіонеру у 2-х примірниках.

Згідно п.3.5. Договору видаткова накладна, акт приймання-передачі товару та/або інший документ, який підтверджує факт передачі товару від Комітента до Комісіонера, в обов`язковому порядку має містити код УКТЗЕД для кожного найменування товару.

Відповідно до п.5.1. Договору за виконання доручення Комітент сплачує Комісіонеру винагороду в розмірі 37% (у т.ч. ПДВ) від вартості реалізованого товару, на підставі погодженого та скріпленого печатками сторін Звіту Комісіонера. Винагорода сплачується шляхом отримання Комісіонером належних йому сум з грошових коштів, утримання Комісіонером від Покупців за продаж товару Комітента.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Комісіонер перераховує не пізніше 20 числа кожного другого місяця після закінчення строку продажу товару (п.2.1.) на рахунок Комітента кошти за реалізований товар після підписання Звіту комісіонера, але не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітнім.

Пунктом 5.4. визначено, що ціна Договору складається з суми винагороди Комісіонера згідно Звітів Комісіонера за цим Договором.

Згідно п.13.1 Договору невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток №1 на 1 ст. - зразок «Специфікація»; Додаток №2 на 1 ст. - зразок «Замовлення на товар для реалізації у роздріб»; Додаток №3 на 1 ст. - зразок «Графік виходу з друку/здачі на експедирування товару»; Додаток №4 на 1 ст. - зразок «Видаткова накладна»; Додаток №5 на 1 ст. - зразок «Акт фактичного направлення товару»; Додаток №6 на 1 ст. - зразок «Звіт Комісіонера»; Додаток №7 на 1 ст. - зразок «Акт про виявлення неякісного/некомплектного товару»; Додаток №8 на 1 ст. - зразок «Опис-акт нереалізованого товару, який підлягає поверненню».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ціна на товар визначена сторонами в Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору №19-1057 від 28.12.2017р., однак, в матеріалах справи не міститься Додаток №1 саме Договору №19-1057 від 28.12.2017р.

Водночас, до позовної заяви ТОВ «ИДЗ» надано Додаток №1 до Договору від ________ 2018р. №________, який не є Додатком №1 до Договору №19-1057 від 28.12.2017р.

Однак, суд приймає до уваги те, що сторонами в Додаткових угодах від 2018р. та від 2019р. викладено Специфікації на товар, який направляється для реалізації з 01.01.2019р. та з 01.01.2020р. відповідно.

Як зазначалося вище, п.3.4. Договору визначено, що підтвердженням фактичної передачі товару є: видаткова накладна, за формою, зазначеною у Додатку №4 до цього Договору, яка надається Комітентом Комісіонеру у 2-х примірниках разом із товаром, що передається на комісію; зведена накладна, за формою, зазначеною у Додатку №4 до цього Договору, яка направляється Комітентом Комісіонеру у 2-х примірниках згідно термінів, які вказані в п.4.1.6 Договору; Акт фактичного направлення товару, за формою, зазначеною у Додатку №5 до цього Договору, який формується на підставі видаткових накладних та щомісячно, в терміни, що вказані в п.4.1.6 направляється Комісіонеру у 2-х примірниках.

Однак, на підтвердження факту передачі та кількості переданого товару на користь відповідача позивачем не надано документів, визначених п.3.4. Договору.

Натомість, матеріали справи містять звіти комісіонера, складені відповідачем на виконання Договору №19-1057 від 28.12.2017р., та Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021р. по 30.09.2021р.

Статтею 1022 Цивільного кодексу України передбачено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ч.2 ст.9 зазначеного закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо..

Таким чином, звіт комісіонера є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарських операцій надання послуг за Договором і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012).

Матеріали справи містять Звіт комісіонера №311 від 30.09.2020р. за вересень 2020р., з якого вбачається, що залишок товару на початок звітного періоду становить 381 367 грн 20 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 110 776 грн 30 коп., з нього повернуто товар на суму 41 688 грн, реалізовано 26 809 грн 30 коп., винагорода Комісіонера - 9 919 грн 44 коп., підлягає перерахування Комітенту - 16 889 грн 86 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 423 646 грн 20 коп.

Згідно Звіту комісіонера №357 від 31.10.2020р. за жовтень 2020р. залишок товару на початок звітного періоду становить 423 646 грн 20 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 78 989 грн 50 коп., з нього повернуто товар на суму 73 845 грн 20 коп., реалізовано на суму 28 383 грн 10 коп., винагорода Комісіонера - 10 501 грн 75 коп., підлягає перерахування Комітенту - 17 881 грн 35 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 400 407 грн 40 коп.

Згідно Звіту комісіонера №402 від 30.11.2020р. за листопад 2020р. залишок товару на початок звітного періоду становить 400 407 грн 40 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 143 019 грн 50 коп., з нього повернуто товар на суму 00 грн 00 коп., реалізовано на суму 36 312 грн 10 коп., винагорода Комісіонера - 13 435 грн 48 коп., підлягає перерахування Комітенту - 22 876 грн 62 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 503 836 грн 90 коп.

В матеріалах справи також міститься Акт звірки залишків від 01.11.2020р., підписаний сторонами у справі, з якого вбачається, що Одеською філією АТ «Укрпошта» прийнято на відповідальне зберігання від ТОВ «ИДЗ» товар на суму 400 407 грн 40 коп.

Згідно Звіту комісіонера №446 від 31.12.2020р. за грудень 2020р. залишок товару на початок звітного періоду становить 503 836 грн 90 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 126 734 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 49 836 грн 30 коп., реалізовано на суму 27 641 грн 30 коп., винагорода Комісіонера - 10 227 грн 28 коп., підлягає перерахування Комітенту - 17 414 грн 02 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 553 093 грн 30 коп.

Згідно Звіту комісіонера №46 від 31.01.2021р. за січень 2021р. залишок на початок звітного періоду становить 553 093 грн 30 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 00 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 26 099 грн 40 коп., реалізовано на суму 21 858 грн 40 коп., винагорода Комісіонера - 8 087 грн 62 коп., підлягає перерахування Комітенту - 13 770 грн 78 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 505 135 грн 50 коп.

Згідно Звіту комісіонера №93 від 28.02.2021р. за лютий 2021р. залишок на початок звітного періоду становить 505 135 грн 50 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 00 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 15 385 грн 30 коп., реалізовано на суму 00 грн 00 коп., винагорода Комісіонера - 00 грн 00 коп., підлягає перерахування Комітенту - 00 грн 00 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 489 750 грн 20 коп.

Згідно Звіту комісіонера від 31.03.2021р. за березень 2021р. залишок на початок звітного періоду становить 489 750 грн 20 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 00 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 3 090 грн 70 коп., реалізовано на суму 00 грн 00 коп., винагорода Комісіонера - 00 грн 00 коп., підлягає перерахування Комітенту - 00 грн 00 коп. Таким чином, станом на кінець звітного періоду залишок на кінець звітного періоду становить 486 659 грн 30 коп.

Згідно Звіту комісіонера №171 від 30.04.2021р. за квітень 2021р. залишок на початок звітного періоду становить 486 659 грн 30 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 00 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 550 грн 60 коп., реалізовано на суму 00 грн 00 коп., винагорода Комісіонера - 00 грн 00 коп., підлягає перерахування Комітенту - 00 грн 00 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 486 108 грн 70 коп.

Згідно Звіту комісіонера №167 від 31.05.2021р. за травень 2021р. залишок на початок звітного періоду становить 486 108 грн 70 коп., у звітному періоді на комісію передано товар на суму 00 грн 00 коп., з нього повернуто товар на суму 1 870 грн 10 коп., реалізовано на суму 9 361 грн 80 коп., винагорода Комісіонера - 3 462 грн 57 коп., підлягає перерахування Комітенту - 5 899 грн 23 коп. Таким чином, залишок на кінець звітного періоду становить 474 876 грн 80 коп.

Водночас, Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021р. по 30.09.2021р., який підписано від імені Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» головним бухгалтером та виконавцем, однак не підписано директором Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» не приймається судом до уваги, з підстав відсутності підпису директора Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» як уповноваженої особи.

При цьому, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018р. у справі №911/3685/17 та від 10.09.2019р. у справі №916/2403/18, відповідно до якої до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування стати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Так, в матеріалах справи міститься лист Одеської дирекції АТ «УКРПОШТА» за вих.№24-2/3-50 від 18.05.2021р., відповідно до якого відповідач повідомляє, що за звітом комісіонера за лютий 2021р. на залишку по ТОВ «ИДЗ» знаходяться кошти на загальну суму 489 750 грн 20 коп.

Враховуючи наступні звіти комісіонера, а саме: за березень 2021р., квітень 2021р. та травень 2021р. за відповідачем рахується залишок товару, переданого ТОВ «ИДЗ» за Договором комісії, на суму 474 876 грн 80 коп.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів повернення на користь позивача товару на суму 474 876 грн 80 коп. або оплати його вартості, що, в свою чергу, свідчить про порушення відповідачем своїх обов`язків за Договором.

У відповідності до п.4.3.5. Договору після завершення терміну реалізації товару, у разі наявності у Специфікації відмітки про його повернення, повернути Комітенту за його рахунок нереалізовані примірники товару.

Відповідно до ч.1 ст.1021 Цивільного кодексу України комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`ялення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Також, слід зазначити, що відповідно до ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доводиться кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Аналогічне положення закріплено і в ст. 226 Господарського кодексу України.

З положень ст. ст. 614, 623 Цивільного кодексу України та ст. 226 Господарського кодексу України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов`язання; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

На підставі вищенаведеного, виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в діях відповідача наявний повний склад цивільного правопорушення, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення збитків, що дорівнюють вартості товару, що не був повернутий/оплачений на користь позивача, у розмірі 474 876 грн 80 коп. підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до п.5.2. Комісіонер перераховує не пізніше 20 числа кожного другого місяця після закінчення строку продажу товару (п.2.1.) на рахунок Комітента кошти за реалізований товар після підписання «Звіту Комісіонера», але не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітнім.

В свою чергу, п.2.1 Договору визначено, що термін реалізації товару починається з дня його надходження до об`єкта поштового зв`язку Комісіонера та діє в наступні строки: щоденні видання - протягом 5 робочих днів, щотижневі видання - протягом 12 робочих днів, щомісячні видання - протягом 54-60 днів.

Відповідно до п.6.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та відповідно до чинного законодавства України.

Однак, за відсутності в матеріалах справи документів, визначених п.3.4. Договору, суд не має можливості встановити дату початку терміну реалізації товару, а саме: відповідних щоденних, щотижневих та щомісячних видань, та дату його закінчення, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ИДЗ».

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30 000 грн суд звертає увагу ТОВ «ИДЗ» на те, що на підтвердження вказаних витрат позивачем надано орієнтовний розрахунок судових витрат та Договір про надання правової допомоги №01/09/21 від 01.09.2021р.

Однак, вказані докази не є достатніми для підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30 000 грн, у зв`язку з чим дане питання може бути розглянуте в порядку ст.244 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ИДЗ» до Акціонерного товариства «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» про стягнення збитків у розмірі 474 876 грн 80 коп., інфляційних втрат у розмірі 6 672 грн 01 коп., 3% річних у розмірі 3 395 грн 69 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «УКРПОШТА» в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» (65001, м. Одеса, вул. Садова, буд.10, код ЄДРПОУ - 22485297, електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ИДЗ» (69014, м. Запоріжжя, вул. Радистів, буд.54, код ЄДРПОУ - 41361840, електронна адреса: ) збитки у розмірі 474 876 грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 122 грн 87 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 28 липня 2022 р.

Суддя Н.В. Рога