ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
11 серпня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/1876/22
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча,
при секретарі судового засідання Голіней Я.І.,
за участі представників:
позивача не з`явився;
відповідача не з`явився;
розглянувши заяву (вх.№2834) від 01.08.2022 про розподіл судових витрат
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дністрові Роси
до Лівинецької сільської ради
про визнання поновленим договору оренди землі
СУТЬ СПОРУ: рішенням Господарського суду Чернівецької області від 27.07.2022 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Дністрові Роси до Лівинецької сільської ради про визнання поновленим договору оренди землі.
01.08.2022 від представника відповідача надійшла заява (вх.№2834) про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 18 399,74 грн.
Ухвалою суду від 02.08.2022 розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення суду призначено на 11.08.2022.
Ухвалою суду від 02.08.2022 розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат призначено на 11.08.2022 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.
08.08.2022 від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат, в обґрунтування якого він посилається на те, що витрати на оплату послуг з правової допомоги є неспіврозмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Зокрема, представник позивача зазначає, що адвокатом відповідача завищено час, витрачений у судових засіданнях та в дорозі.
Витрати на додатковий гонорар адвоката також не підлягає розподілу між сторонами, оскільки досягнення позитивного рішення по справі, як передумова виплати додаткового гонорару, виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг.
Представник позивача звернув увагу, що адвокатом відповідача належними доказами не підтверджено здійснення витрат на придбання пального, оскільки відсутні докази, що дане пальне витрачене транспортним засобом, який перебуває у власності чи користуванні адвоката саме на дорогу для участі у судовому засіданні по даній справі.
Ухвалою суду від 08.08.2022, судове засідання, призначене на 11.08.2022, постановлено провести в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення та заслухавши представників сторін суд встановив наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
31.05.2022 Лівинецька сільська рада уклала з адвокатом Гінгуляком О.М. договір про надання правової допомоги №17/22.
Відповідно до п.1.1-1.2 договору, адвокат зобов`язався надати клієнту правову допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дністрові Роси до Лівинецької сільської ради про визнання поновленим договору оренди землі у вигляді:
забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта;
представництва інтересів клієнта в будь-яких судах, а також в інших державних органах:
надання клієнту правової інформації, консультацій, роз`яснень з правових питань, складання різного роду документів, які стосуються діяльності клієнта, а також заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
підготовки та аналізу внутрішніх документів клієнта, що виникають у процесі їх діяльності.
Пунктом 3 договору сторони обумовили розмір гонорару, а саме 12 000 грн грошової винагороди за виконану роботу, яка складається із підготовки всіх необхідних документів для подання заперечень (відзиву, необхідних клопотань, пояснень) до суду.
Крім того, за результатами прийнятого рішення по суті справи клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається за домовленістю сторін після прийнятого рішення по суті справи. На розмір гонорару впливає результат прийнятого рішення (п.3.2 договору).
Розмір та порядок оплати гонорару визначається в додатковій угоді до договору, який укладається сторонами протягом 5-ти днів з моменту прийнятого рішення по суті справи.
Пунктом 3.5 договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату кошти у фіксованій сумі відповідно до домовленості сторін. Крім цього, сторони можуть домовитись про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення.
Клієнт відшкодовує адвокату всі витрати, понесені у зв`язку з виконанням даної угоди. Такі витрати включають: транспортні та відрядні витрати; витрати на оплату праці експертів, консультантів із спеціальних питань у разі необхідності (п.3.8 договору)
29.07.2022 між відповідачем та адвокатом Гінгуляком О.М. укладено додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 31.05.2022, п. 2.2 якого передбачено, що оскільки Господарським судом Чернівецької області у справі №926/1876/22 ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, клієнт сплачує адвокату кошти в сумі 5000 грн.
На виконання умов п. 3.8 договору клієнт компенсує адвокату транспортні витрати, що пов`язані з явкою в судове засідання в розмірі 25 літрів ДП згідно виставлених чеків (п. 2.4 додаткового договору).
На виконання умов договору між відповідачем та підписано
- ознайомлення з позовною заявою 03.06.2022 1 година, вартість 400 грн.;
- аналіз чинного законодавства та судової практики з аналогічних спорів 03.06.2022 3 години, вартість 1200 грн.;
- підготовка відзиву на позовну заяву 08.06.2022-10.06.2022 8 годин, вартість 3000 грн.;
- участь в судовому засіданні з урахуванням часу витраченого в дорозі 21.06.2022 6 годин, вартість 3000 грн.;
- ознайомлення з відповіддю на відзив та підготовка на його спростування 04.07.2022 2 години, вартість 600 грн.;
- участь в судовому засіданні (по суті, з врахуванням виступів по суті, дебатів тощо) з врахуванням часу витраченого в дорозі 27.07.2022 7 годин, вартість 3600 грн.;
- додатковий гонорар (премія) вартість 5000 грн.
Загальна кількість витраченого адвокатом часу 27 годин (враховуючи час в дорозі)
Також до акту включено компенсацію витрат на пальне в сумі 1399,74 грн.
Доказів здійснення відповідачем оплати послуг адвоката суду не надано.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).
У частині 5 наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Як зазначалось, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).
Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).
Здійснивши аналіз ціни, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, значення для суспільного інтересу, суд погоджується з позицією позивача про те, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу явно не відповідає складності справи, суперечить критеріям розумності, співмірності та справедливості.
За таких обставин, враховуючи предмет спору та наявність усталеної практики Великої Палати Верховного суду щодо розгляду справ даної категорії, незначний обсяг доказів у справі та заяв по суті справи (адвокат відповідача скористався лише правом на подання відзиву на позов), суд вважає за можливе зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу до 12 000 грн.
Суд відхиляє посилання представник позивача на те, що додатковий гонорар адвоката не підлягає розподілу між сторонами, оскільки досягнення позитивного рішення по справі, як передумова виплати додаткового гонорару, виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг виходячи з наступного.
Стаття 903 ЦК передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Зважаючи на викладене, сторони мали повне право обумовити у договорі про надання правової допомоги додатковий гонорар за надані юридичні послуги.
Щодо компенсації витрат на пальне суд зазначає, що положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Поданий в якості понесених витрат на придбання пального фіскальний чек від 27.07.2022 на суму 1399,74 грн. не підтверджує, що дані витрати здійсненні адвокатом відповідача для участі у судовому засіданні по даній справі.
Суду не надано розрахунок необхідних витрат на пальне, виходячи з відстані, яку слід подолати для участі у судовому процесі, що відбувався в м. Чернівці.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат відповідача є власником чи користувачем транспортного засобу, яким він прибував в судові процеси.
Керуючись ст. ст. 123, 124, 129, 221, 244, 236-240, 256 ГПК України, суд -
1. Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
3. В іншій частині заяви відмовити.
4. Після набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.
Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.
Повний текст додаткового рішення складено 12.08.2022.
Суддя М.І. Ніколаєв