УХВАЛА

14 липня 2022 року

м. Київ

Справа № 3/60"Б" (906/1/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика КЛАСУМ": Старцева Ю. К.

Національного банку України: Ніколаєнко О. В

арбітражний керуючий Чепелюк О. О. (особисто в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр нерухомості та права"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021

у складі колегії суддів: Крейбух О. Г. (головуючого), Юрчука М. І., Коломис В. В.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика КЛАСУМ"

про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу

в межах справи № 3/60"Б"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерстиль"

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави поданої заяви

1. В провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 3/60 "Б" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Інтерстиль? (далі - ТОВ ?Інтерстиль?).

2. 04.01.2021 на адресу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фабрика КЛАСУМ? (далі - ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ?) про визнання недійсними результатів аукціону і договору купівлі-продажу майна.

3. У поданій заяві обґрунтовуючи свої вимоги, позивач серед іншого, вказує на те, що він являється власником спірного нерухомого майна, яке було в незаконний спосіб та без відома останнього реалізовано ліквідатором у межах провадження у справі про банкрутство ТОВ ?Інтерстиль? на аукціоні, що відбувся 15.05.2017.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

4. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.04.2005 у справі № 3/60?Б? за заявою Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" (м. Київ) порушено провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ ?Інтерстиль?, яке постановою від 30.07.2007 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

5. В ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором 15.05.2017, згідно з протоколом проведення аукціону, було реалізовано майно банкрута - цілісний майновий комплекс, до складу якого входять, зокрема, адміністративний будинок літ. "А", виробничий корпус літ. "Б", побутовий корпус літ. "В", компресорна (юридична адреса: вул. Шкільна, буд. 74, с. Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області) (далі - спірне майно).

6. За результатами проведеного аукціону було реалізовано майно на суму 149 655,79 грн; переможцем аукціону визнано - Товариство з обмеженою відповідальністю ?Центр нерухомості та права? (далі - ТОВ ?Центр нерухомості та права?).

7. 15.05.2017 між ТОВ ?Центр нерухомості та права? та ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Шевченком І. В. укладено договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах та підписано акт передавання права власності на майно.

8. Рішенням комітету кредиторів від 14.09.2017 затверджено результати аукціону від 15.05.2017.

9. В подальшому ТОВ ?Центр нерухомості та права?, як переможець аукціону від 15.05.2017, зареєструвало право власності на спірне майно.

10. 22.05.2017 у зв`язку з намаганням ТОВ "Центр нерухомості та права" дістатися до належного йому в результаті проведення вказаного аукціону нерухомого майна, ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" було викликано поліцію і за їх заявою було відкрито кримінальне провадження відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

11. У зазначеному витязі зафіксовано, що в період травня 2017 року невстановлені особи, шляхом відкриття нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від імені державного реєстратора Пиріжківськоі сільської ради Малинськиго району, Житомирська області Ширченко Лесі Володимирівни, на підставі виданих Сумською регіональною біржею "Нова" актів прийому-передачі б/н від 12.05.2017 та від 15.05.2017 та договорів купівлі-продажу б/н від 12.05.2017 та від 29.01.2016 відповідно, які не відповідають дійсності, без будь-яких попередніх погоджень із власниками та службовими особами ТОВ "Фабрика КЛАСУМ", внесли відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме записи № 20488671 та № 20485561 щодо права власності ТОВ "Центр нерухомості та права" власності ТОВ "Центр нерухомості та права" (), на цілісні майнові комплекси реєстраційний № 220 та реєстраційний № 220, розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Тетерівка, вуп. Садова 49, які фактично перебувають у власності ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" ().

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, щодо права власності ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? на спірне майно

12. 31.05.1995 у виконавчому комітеті Житомирської районної Ради народних депутатів було зареєстровано юридичну особу Спільне українсько-американське підприємство ?Інтерстиль? (далі - СУАП ?Інтерстиль?) у формі товариства з обмеженою відповідальністю та видано свідоцтво про реєстрацію № 20412800.

13. 10.10.1995 між Акціонерним товариством ?Градобанк? та Спільним Українсько-Американським підприємством ?Інтерстиль? (правонаступником якого є ТОВ ?Інтерстиль?) укладено кредитну угоду № 009/95, за якою АТ ?Градобанк? надало позику в сумі 1 125 384 дол. США на строк до 05.02.1999.

14. 12.10.1995 між Акціонерним товариством ?Градобанк? та СУАП ?Інтерстиль? (правонаступником якого є ТОВ ?Інтерстиль?) в забезпечення виконання зобов`язань останнього по кредитній угоді від 10.10.1995 укладено договір застави, за яким СУАП ?Інтерстиль? передало в заставу Акціонерному товариству ?Градобанк? майновий комплекс діючого заводу з виробництва меблів з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться в с. Тетерівка Житомирського району. Одночасно, посвідчуючи вказаний договір, нотаріус наклав заборону на відчуження вказаного майнового комплексу з прилеглою земельною ділянкою.

15. 25.12.1996 між Національним банком України, Акціонерним товариством ?Градобанк? та СУАП ?Інтерстиль? укладена угода, за якою Акціонерне товариство ?Градобанк? передало, а Національний банк України прийняв усі права та обов`язки, які випливають з кредитної угоди від 10.10.1995 та з договору застави від 12.10.1995.

16. 20.03.1997 між Національним банком України, Акціонерним товариством ?Градобанк? та СУАП ?Інтерстиль? укладена угода, за якою внесено зміни в договір застави від 12.10.1995, а саме замінено заставодержателя Акціонерне товариство ?Градобанк? на Національний банк України.

17. Відповідно до договору про діяльність ТОВ ?Інтерстиль? від 14.11.1997, учасники домовились продовжувати діяльність товариства, що є юридичною особою за законодавством України, зареєстрованого 31.05.1995, свідоцтво про реєстрацію № 20412800 (п.1.1) та встановили найменування товариства - ТОВ ?Інтерстиль?.

18. У зв`язку з цим статут ТОВ ?Інтерстиль? викладено в новій редакції зі змінами та доповненнями, відповідно до якого ТОВ ?Інтерстиль? є повним правонаступником СУАП ?Інтерстиль? у формі товариства з обмеженою відповідальністю із місцем знаходження юридичної особи: вул. Шкільна, 74 у с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області. Державну реєстрацію статуту в новій редакції проведено Житомирською РДА - 17.11.1997 за № 97.

19. 05.11.1997 між Національним банком України та ТОВ ?Інтерстиль? укладено договір застави, предметом якого став цілісний майновий комплекс, що належав ТОВ ?Інтерстиль? на праві власності, та складався з нерухомого майна - виробничої бази (будинок № 74 по вул. Шкільна у с. Тетерівка) та належав на підставі реєстраційного напису на документі про право власності, виданого Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації та зареєстрованого в реєстрову книгу 103 за реєстровим номером № 169 09.08.1996 (інвентарна справа 403), а також все інше майно, яке знаходилось на балансі ТОВ ?Інтерстиль? станом на 01.10.1997, що перераховане в додатку № 1 від 05.11.1997, який є невід`ємною частиною цього договору застави.

20. 30.10.2000 ТОВ ?Інтерстиль? уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю ?Класичні і сучасні меблі? договір фінансового лізингу, предметом якого є майно за переліком, що міститься в додатку-1 на суму 2 576 045,73 грн. Строк лізингу - з моменту передачі майна по 01.11.2003.

21. 30.01.2001 Товариство з обмеженою відповідальністю ?Класичні і сучасні меблі? уклало з ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? угоду про поступку договору, згідно з якою останній приймає на себе права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю ?Класичні і сучасні меблі? по договору фінансового лізингу від 30.10.2000. Угода про поступку договору вступила в силу з моменту її підписання.

22. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.08.2004 у справі № 6/91?Д? визнано недійсним договір фінансового лізингу від 30.10.2000, укладений між ТОВ ?Інтерстиль? та ТОВ ?Класичні і сучасні меблі?, з моменту укладення. Зобов`язано ТОВ ?Класичні і сучасні меблі? повернути ТОВ ?Інтерстиль? все майно, отримане у фінансовий лізинг за переліком, що міститься в додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу. Визнано недійсною угоду про поступку договору від 30.01.2001, укладену між ТОВ ?Класичні і сучасні меблі? та ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ?, з моменту укладення. Зобов`язано ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? повернути ТОВ ?Інтерстиль? все майно, передане у фінансовий лізинг згідно договору від 30.10.2000 за переліком, що міститься в додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу.

23. За результатами розгляду поданої ТОВ ?Інтерстиль? апеляційної скарги, постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 01.11.2006 рішення Господарського суду Житомирської області від 25.08.2004 змінено, викладено абзац 2 пункту 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: ?Зобов`язати ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? повернути ТОВ ?Класичні і сучасні меблі? все майно, зазначене в акті приймання-передачі майна № від 30.01.2001, укладеного між ТОВ ?Класичні та сучасні меблі? (лізингодавець) та ТОВ ?Фабрика Класум? (лізингоодержувач). В іншій частині рішення залишено без змін.

24. 24.03.2008 Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було проведено прилюдні торги з продажу трьох об`єктів нерухомості (адміністративний будинок літ. ?А?, виробничий корпус, літ. ?Б?, побутовий корпус, літ. ?В?) на користь третьої особи - Національного банку України, розташованих у селі Тетерівка, вул. Шкільна, 74, з правовим режимом земельної ділянки, на які вони були розташовані - постійне користування, загальна площа земельної ділянки - 1,57 га.

25. Переможцем торгів визнано ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ?, яким і придбані зазначені об`єкти нерухомості.

26. До зазначеного продажу, ці об`єкти нерухомості належали ТОВ ?Інтерстиль? на підставі акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 05.04.1996 та реєстраційного напису від 09.08.1996.

27. 24.12.2008 ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? (с. Тетерівка, вул. Садова, буд. № 49) видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 564220 на підставі рішення 31 сесії V скликання Тетерівської сільської ради від 04.12.2008, відповідно якого товариство є власником земельної ділянки з кадастровим номером - :02:001:0590, площею 1,8500 га у межах згідно з планом, що розташована у с. Тетерівка, вул. Садова, 49.

28. Разом з тим, судами попередніх інстанцій з матеріалів справи встановлено, що попереднім ліквідатором ТОВ "Інтерстиль" арбітражним керуючим Свінцицьким А. В. проводились заходи щодо недопущення реалізації майна боржника поза судовою процедурою банкрутства, про що свідчить копія позовної заяви ТОВ "Інтерстиль" до Департаменту ДВС Мінюсту України та ЗАТ "Надбання" (м. Київ) про визнання бездіяльності органів ДВС незаконною, про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу про проведення публічних торгів.

29. Однак, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2009 у справі № 21/27 за позовом ТОВ "Інтерстиль" до 1) Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби, 2) ЗАТ "Надбання", 3) ТОВ "Фабрика КЛАСУМ", треті особи Національний банк України, КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації, з-поміж іншого, було прийнято відмову від первісного та зустрічного позову, у тому числі ліквідатора ТОВ "Інтерстиль" Свінціцького А. В., провадження у справі № 21/27 припинено.

30. 23.07.2009 ухвалою суду ліквідатором ТОВ "Інтерстиль" призначено арбітражного керуючого Шевченка І. В., яким, як і попереднім арбітражним керуючим Свінцицьким А. В. ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2009 у справі № 21/27 в апеляційному порядку не оскаржено.

31. Водночас, суди попередніх інстанцій зазначили, що майно, яке було реалізовано на спірному аукціоні та те, яке зареєстровано за заявником ТОВ "Фабрика КЛАСУМ", містить різні назви вулиць та будинків, а саме: вул. Шкільна, буд. 74 та вул. Садова, буд 49.

32. Однак, з доданих до матеріалів справи висновків судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 240/10-2020 від 15.10.2020 та № 293/04-2021 від 09.04.2021, складених судовим експертом ТОВ ?Центр будівельних та земельних експертиз? на виконання вимог Господарського суду Житомирської області у справі № 906/373/20 за позовом ТОВ ?Центр нерухомості та права? до ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? про визнання права власності на земельну ділянку, встановлено, що у будівлі компресорної літ. ?К1?, насосної літ. ?Н1?, лісопильного цеху № 2 літ. ?П?, побутових приміщень літ. ?М?, основні будівлі літ. ?Н?, літ. ?О?, літ. ?П?, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 1,85 га, кадастровий номер: :02:001:0590, ідентифіковані як такі, що перебувають у власності ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? на підставі наданих експерту та наявних у справі правовстановлюючих документів датованих 2009-2014 роками. Водночас основні будівлі літ. ?Н?, літ. ?О?, літ. ?П? також ідентифіковані як основні будівлі літ. ?А?, літ. ?Б?, літ. ?В?, що придбані ТОВ ?Центр нерухомості та права? у ТОВ ?Інтерстиль? згідно з договором купівлі-продажу майна банкрута від 15.05.2017 на підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 05.04.1996 та реєстраційного напису від 09.08.1996.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

33. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.07.2021 у справі № 3/60?Б? (906/1/21) відмовлено у задоволенні позовної заяви ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? про визнання недійсними результатів аукціону і договору купівлі-продажу майна від 15.05.2017.

34. Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? є власником майна, яке було реалізовано на спірному аукціоні 15.05.2017, тому реалізація майна, яке належить на праві власності іншій юридичній особі є грубим порушенням норм чинного законодавства (статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 41 Конституції України), що є підставою для визнання результатів аукціону 15.05.2017 з продажу майна - недійсним. Крім того, суд дійшов висновку про наявність самостійної підстави для визнання результатів аукціону недійсними, а саме через неналежне дотримання ліквідатором порядку продажу майна згідно з положенням про порядок продажу майна ТОВ ?Інтерстиль? на аукціоні, затвердженого комітетом кредиторів ТОВ ?Інтерстиль? (протокол від 01.12.2012), в частині підготовки інформації про майно та умови його продажу (пункт 3 положення) та сплати установленого організатором аукціону гарантійного та реєстраційного внеску (пункт 8 положення).

35. Однак суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог за спливом (пропуском) позовної давності послався на те, що ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" було обізнане про наявність акта про передавання права власності на майно від 15.05.2017, у якому зафіксовано факт наявності договору купівлі-продажу майна від 15.05.2017, укладеного в результаті спірного аукціону, саме з 22.05.2017, тобто з дати звернення ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" до правоохоронних органів та фактичного відкриття кримінального провадження № 0001518 за його заявою. При цьому судом враховано, що в рамках розслідування даного кримінального провадження слідчим суддею у справі № 296/4400/17 здійснювався арешт реалізованого на аукціоні майна від 15.05.2017, тоді як у період часу дії арешту до фактичного його зняття 22.01.2020, ТОВ "Фабрика КЛАСУМ", жодних позовів з приводу захисту, порушеного права власності на об`єкти нерухомого майна не подавало.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

36. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 залишено без задоволення апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.07.2021; задоволено апеляційну скаргу ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ?; рішення Господарського суду Житомирської області від 13.07.2021 скасовано; ухвалено нове рішення, яким позовну заяву ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? про визнання недійсними результатів аукціону і договору купівлі-продажу майна задоволено, визнано недійсним результати аукціону і договору купівлі-продажу майна банкрута ТОВ ?Інтерстиль?, оформлені протоколом від 15.05.2017, визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 15.05.2017.

37. Приймаючи зазначене рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що порушене право позивача ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" через проведення ліквідатором ТОВ "Інтерстиль" Шевченко І. В. незаконного аукціону з продажу майна банкрута підлягає захисту.

38. Колегія суддів не погодилась з висновками місцевого господарського суду стосовно відмови у задоволенні позовних вимог за спливом (пропуском) позовної давності враховуючи те, що зі змісту спірного договору купівлі-продажу від 15.05.2017 та кримінального провадження № 0001518, на яке здійснив суд першої інстанції посилання, визнаючи сплив позовної давності, неможливо було дізнатись про порушення права ТОВ "Фабрика КЛАСУМ", за захистом яких позивач звернувся із позовом до суду у січні 2021 році у цій справі, оскільки обставини реалізації саме його майна на аукціоні банкрута не були відомі і об`єктивно не могли бути відомі до проведення експертного дослідження, здійсненого у господарській справі № 906/373/20 за позовом ТОВ "Центр нерухомості та права" до ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" про визнання права власності на земельну ділянку.

39. Таким чином, оскільки ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" про порушення свого права власності на три об`єкти нерухомого майна у зв`язку з продажем останнього у складі цілісного майнового комплексу на аукціоні 15.05.2017, проведеним у справі № 3/60 "Б" про банкрутство ТОВ "Інтерстиль", дізналося з висновку експерта від 15.10.2020 № 240/10-2020, тому ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" звернулося до суду у січні 2021 року з позовом про визнання недійсними результатів аукціону від 15.05.2017 та договору купівлі-продажу майна банкрута від 15.05.2017 у межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого розпочався 15.10.2020.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

40. ТОВ "Центр нерухомості та права" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 3/60"Б" (906/1/21), в якій просить її скасувати і залишити в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 13.07.2021.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

41. В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи (зокрема щодо припинення права власності на ряд об`єктів нерухомого майна; щодо подання позову про скасування права власності на ряд об`єктів нерухомого майна в межах справи про банкрутство; щодо інших підстав для визнання аукціону недійним; щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності) та в якості підстав касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи в контексті цієї підстави застосування судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах норми права без врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 917/2579/14 та постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

(ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ?)

42. У відзиві ТОВ ?Фабрика КЛАСУМ? спростовує доводи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції обставин встановлених рішеннями судів, які набрали законної сили та втрати ним права власності на ряд об`єктів нерухомого майна на підставі зазначених судових рішень. Також ?Фабрика КЛАСУМ? зазначає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також з урахуванням правових позицій Верховного Суду , здійснив судовий розгляд, перевірив та надав оцінку обставинам справи та дійшов вірного висновку, що порушене право позивача через проведення ліквідатором аукціону з продажу майна підлягало захисту, а трирічний строк на звернення позивача до суду не пропущений. Також, позивач зазначає, що правовідносини які досліджувались під час розгляду справ, на які посилається скаржник в касаційній скарзі не є подібними тим, які є предметом розгляду у вказаній справі.

(Арбітражний керуючий Чепелюк О. О.)

43. Арбітражний керуючий Чепелюк О. О. зазначає про обставини справи щодо правових підстав для визнання результатів спірного аукціону та договору купівлі-продажу недійсними, щодо порядку організації та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та просить суд прийняти та врахувати подані ним письмові пояснення під час вирішення справи.

Розгляд клопотань

44. 13.07.2022 до Верховного Суду (в системі ?Електронний суд?) від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю надання додаткового часу для підготовки відповіді на відзив, а також необхідністю заздалегідь планувати прибуття представника скаржника до міста Києва для участі в судовому засіданні з огляду на обставини запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнного стану в Україні та перебуванням представника за кордоном.

45. Розглянувши зазначене клопотання, суд зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 30.06.2022 явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась. Окрім того, скаржник та/або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до приписів статті 197 ГПК України про що наголошувалось також в ухвалі від 30.06.2022, проте цим правом останній не скористався. Крім того, скаржник не позбавлений був права надати свої пояснення щодо поданого відзиву безпосередньо в судовому засіданні.

46. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

47. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відхилення клопотання ТОВ ?Центр нерухомості та права? та про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

48. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

49. Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

50. До того ж, частиною першою статті 300 ГПК України у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-XI визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

51. Відтак, Верховний Суд саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

52. Колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

53. Таким чином у цій справі касаційний розгляд здійснюється в межах доводів поданої касаційної скарги зазначених в пункті 41 цієї ухвали.

54. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

55. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

56. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на скаржника.

57. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

58. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 3/60"Б" (906/1/21) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

59. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

60. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

61. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

62. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

63. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала свої правові висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" при застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

64. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що:

- правовідносини розуміються як різновид передбачених юридичними нормами чи зумовлених принципами права ідеологічних суспільних відносин, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (пункт 17 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19 (провадження № 14-73цс21));

- подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16; ухвала від 14.12.20218 у справі № 910/21267/16; ухвала від 20.05.2021 у справі № 904/6125/20; пункт 18 ухвали від 15.06.2021 у справі № 212/7466/19);

- під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц; пункт 6.30 постанови від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; постанова від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; постанова від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г).

65. Отже, подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і змістовного критеріїв, але й також у разі їх схожості, що визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

66. При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

67. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив, тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

68. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

69. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

70. Таким чином наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення подібності таких складових елементів (критеріїв) як предмет спору (заявлених вимог), підстави позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справах за результатами перегляду яких Верховним Судом сформовано правовий висновок, про неврахування якого стверджує касатор.

71. Відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касатор обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв тягне за собою процесуальні наслідки встановлені статтею 296 ГПК України, а саме закриття касаційного провадження.

72. Аналіз висновків викладених в постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 917/2579/14 та постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17 на які посилався скаржник у касаційній скарзі як на висновки Верховного Суду, що не були враховані судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі, свідчить, що правовідносини у зазначених справах є неподібними правовідносинам, які склалися між сторонами у цій справі № 3/60"Б" (906/1/21), що переглядається, з огляду на таке.

73. У цій справі № 3/60"Б" (906/1/21), що переглядається предметом розгляду є про визнання недійсними результатів аукціону і договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке належить позивачу, однак, як обґрунтовано позивачем, реалізовано ліквідатором у межах провадження у справі про банкрутство на аукціоні незаконним способом та без відома останнього.

74. Суд апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви, дійшов висновку, що порушене право позивача ТОВ "Фабрика КЛАСУМ" через проведення ліквідатором ТОВ "Інтерстиль" Шевченко І. В. незаконного аукціону з продажу майна банкрута підлягає захисту, та з урахуванням встановлених обставин, врахував, що позивач звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності, який слід обраховувати не з дати звернення позивача до правоохоронних органів та фактичного відкриття кримінального провадження (відповідно до висновку суду першої інстанції), а з моменту отримання результатів судової експертизи в іншій судовій справі.

75. Водночас, у постановах на які зроблено посилання в касаційній скарзі предметом розгляду були:

- у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 917/2579/14 - позовна заява Полтавського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" 45 361,44 грн, спричинених викидом забруднюючих речовин в повітря зі стаціонарних джерел без спеціального дозволу за фактом перевірки ДЕІ у Полтавській області ( акт № 137/01-03-29 від 31.03.201) в редакції заяви про збільшення позовних вимог. У цій справі судом встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу є триваючим порушенням, а право на позов про стягнення шкоди, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту виявлення до моменту його усунення. Отже, момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями частини першої статті 261 ЦК України;

- у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17 - позов про визнання недійним договору поруки, розглядаючи який судом касаційної інстанції у відповідності до приписів частини третьої статті 35 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) встановлено, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про встановленість рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 у справі № 915/623/15, яке набрало законної сили, факту невиконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором, правомірність позовних вимог кредитора - ПАТ "Сбербанк", наявність обов`язку ТОВ БТК "Таврія" зі сплати заборгованості за основним договором та договором поруки саме на користь відповідача.

76. Отже, правовідносини у справах наведених скаржником та у справі, що розглядається, є неподібними, оскільки у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймались відповідні судові рішення, за інших предмета, правових підстав позову, змісту позовних вимог та фактичних обставин справи, а також матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

77. За таких умов, помилковими є аргументи ТОВ ?Центр нерухомості та права" щодо незастосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень висновків викладених у постановах Верховного Суду.

78. При розгляді цієї справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

79. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

80. Крім того ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

81. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

82. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

83. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі ""Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

84. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

85. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

86. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

87. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

88. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

89. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

90. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

91. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

92. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

93. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі Monnel and Morris v. the United Kingdom", а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden").

94. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 201/2832/19, від 03.07.2019 у справі № 757/12646/16, від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, від 14.02.2018 у справі № 379/1256/15-ц, від 08.02.2018 у справі № 756/9955/16-ц та постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

95. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Центр нерухомості та права" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 3/60"Б" (906/1/21) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, позаяк після відкриття касаційного провадження судом встановлено, що висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними правовідносинам у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр нерухомості та права" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 3/60"Б" (906/1/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. І. Картере

В. Г. Пєсков