ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2022 р. Справа№ 910/19736/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Коваленко О.В.,

від відповідача-1: Спорий І.Г.,

від відповідача-2: Івашін Є.В.,

від третьої особи-1: Костенко В.М.,

від третьої особи-2: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 (повний текст рішення складено та підписано 01.12.2021.)

у справі №910/19736/20 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-Груп»

до 1. Міністерства оборони України,

2. Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Кабінет Міністрів України,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Фонд державного майна України,

про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-Груп» (далі - ТОВ «Укрінвест-Груп») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило визнати за ним право власності за набувальною давністю на:

нежитлові приміщення, які складають: в будинку літ. А-2:

І поверх: 1 - сходи пл. 17,6 кв. м;

II поверх: 1 - сходи пл. 19,4 кв. м, 2 - кабінет пл. 7,3 кв. м, 3 - кабінет пл. 9,1 кв. м, 6 -кабінет пл. 17,9 кв. м, 7 - кабінет пл. 15,0 кв. м, 8 - коридор пл. 48,7 кв. м, 9 - вбиральня пл. 2,7 кв. м, 10 - коридор пл. 2,2 кв. м, 10а - вбиральня пл. 2,0 кв. м, 11 - теплогенераторна пл. 7,6 кв. м, 13 - кабінет пл. 17,7 кв. м, 14 - кабінет пл. 15,9 кв. м, 15 - кабінет пл. 15,6 кв. м, 16 - кабінет пл. 5,8 кв. м, 17 - кабінет пл. 21,1 кв. м, 18 - кабінет пл. 18,6 кв. м, 20 - кабінет пл. 30,4 кв. м, 21а - кабінет пл. 13,6 кв. м, 21 - кабінет пл. 24,0 кв. м, 25 - кабінет пл. 20,8 кв. м, 28 - кабінет пл. 31,7 кв. м, загальною площею 364,7 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

на нежитлові приміщення, які складають: в будинку літ. А-2:

підвал, що знаходиться в підвальній частині будинку за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 6, та складаються з частини будинку А-2, до складу яких входять: 8 - сходи пл. 7,1 кв. м, 8А - підсобне приміщення пл. 5,1 кв. м, 9 - коридор пл. 3,5 кв. м; 9А - роздягальня пл. 1,4 кв. м, 9Б - вбиральня пл. 1,8 кв. м, 14 - приміщення пл. 40,8 кв. м; сходи пл. 6,8 кв. м, загальною площею 66,5 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Укрінвест-Груп» вказує, що з моменту вибуття спірних приміщень з володіння Держави 28.08.2002 (дати укладення біржової угоди №28-02/12) Держава протягом 12,5 років (до дати звернення з позовом від 21.01.2015 у справі №917/154/15) жодним чином не опікувалась долею цього майна, через що Держава Україна втратила право власності на спірні приміщення у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, а у ТОВ «Укрінвест-Груп» існують законні підстави для набуття права власності за набувальною давністю за рішенням суду на спірні нежитлові приміщення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів, а суд не встановив обставин, з якими застосування у даній справі положень ч. 1 ст. 344 ЦК України пов`язують можливість визнати за ТОВ «Укрінвест-Груп» права власності за набувальною давністю на спірні нежитлові приміщення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачами у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2021, ТОВ «Укрінвест-Груп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги ТОВ «Укрінвест-Груп» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права; вважає, що оскаржуване рішення ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Щодо допущених судом порушень скаржник вказує, що не був належним чином повідомлений про дату судового засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, що позбавило його можливості користуватися своїми процесуальними правами, зокрема, на присутність у судовому засіданні, на участь у дослідженні доказів, на надання пояснень суду, наведення своїх доводів, міркувань щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, поставлення питань іншим учасникам справи тощо.

Щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, зокрема, ст. 344 ЦК України, скаржник зазначає, що оскільки позивач заволодів спірними приміщенням на підставі договорів купівлі-продажу, які не призвели до переходу права власності (прав володіння, користування та розпорядження), а будь-які інші правові підстави для володіння та користування спірними приміщеннями відсутні, позивач був безтитульним володільцем, та до даних правовідносин може бути застосований інститут набувальної давності.

Апелянт вказує, що у позовній заяві він детально обґрунтував факт порушення його прав та законних інтересів відповідачами, а тому не погоджується з висновком суду, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачами у справі.

Скаржник вважає, що він добросовісно за оплатним правочином заволодів спірним майном, відкрито і безперервно володів ним протягом строку набувальної давності, а тому має право вимоги, законне сподівання (матеріально-правовий інтерес) на отримання права власності на спірне майно.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19736/20 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Укрінвест-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/19736/20.

12.01.2022 матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19736/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Укрінвест-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/19736/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/838/22 від 08.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному відповідно до пп. пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/19736/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19736/20 за апеляційною скаргою ТОВ «Укрінвест-Груп» колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 16.03.2022.

09.02.2022 від ДП МОУ «Укрвійськбуд» надійшла заява про відвід суддів, у якій відповідач-2 заявив відвід судді Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2022 визнано необґрунтованою заяву ДП МОУ «Укрвіськбуд» про відвід суддів від розгляду справи №910/19736/20. Справу №910/19736/20 передано для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2022 заява ДП МОУ «Укрвійськбуд» про відвід судді Тарасенко К.В. від розгляду справи №910/19736/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Агрикова О.В. (головуючий суддя), судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 відмовлено у задоволенні заяви ДП МОУ «Укрвійськбуд» про відвід судді Тарасенко К.В. від розгляду справи №910/19736/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 заяву судді Тарасенко К.В. про самовідвід у справі №910/19736/20 задоволено; справу №910/19736/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-07/150/22 від 23.02.2022 у зв`язку із задоволенням заяви судді Тарасенко К.В. про самовідвід у справі №910/19736/20 відповідно до пп. 2.3.50 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/19736/20.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справа №910/19736/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Наказом голови суду від 03.03.2022 №10 зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, №259/2022 від 18.04.2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX продовжено строку дії воєнного стану.

Наказом голови суду від 31.03.2022 №11 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022, після виходу судді Євсікова О.О. з лікарняного (з 04.04.2022 по 22.04.2022 включно), прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Укрінвест-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/19736/20 до провадження у визначеному складі суду; розгляд апеляційної скарги призначено на 04.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 в п. 2 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 у справі №910/19736/20 слова: «Розгляд справи призначити на 04.06.2022. Судове засідання відбудеться о 12 год 00 хв» виправлено на слова «Розгляд справи призначити на 06.06.2022. Судове засідання відбудеться о 12 год 00 хв».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 відкладено судове засідання на 13.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2022 клопотання представника ТОВ «Укрінвест-Груп» адвоката Пащенка В.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 13.06.2022 о 13 год 20 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Доручено представнику ТОВ «Укрінвест-Груп» адвокату Пащенку В.В. забезпечити проведення судового засідання у справі №910/19736/20 в режимі відеоконференції 13.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 відкладено судове засідання на 27.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2022 клопотання представника ТОВ «Укрінвест-Груп» адвоката Коваленко О.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 27.06.2022 об 11 год 20 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Доручено представнику ТОВ «Укрінвест-Груп» адвокату Коваленко О.В. забезпечити проведення судового засідання у справі №910/19736/20 в режимі відеоконференції 27.06.2022 об 11 год 20 хв.

Судове засідання 27.06.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Євсікова О.О. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 призначено судове засідання на 12.07.2022 на 12 год 30 хв. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ТОВ «Укрінвест-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/19736/20 відбудеться в режимі відеоконференції 12.07.2022 о 12 год 30 хв в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

У судовому засіданні 12.07.2022 суд протокольно відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення судового розгляду.

Позиції учасників справи.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити ТОВ «Укрінвест-Груп» у задоволенні скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, судові витрати покласти на ТОВ «Укрінвест-груп».

ДП МОУ «Укрвійськбуд» категорично заперечує щодо викладеного у апеляційній скарзі, вважає його надуманим, необгрунтованим та таким, що зазначено виключно з метою переоцінки рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018, постанови Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 та Постанови Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» щодо доводів апеляційної скарги наголошує, що у рішенні Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15 зазначено про те, що правовідносини, пов`язані з укладанням біржової угоди купівлі-продажу, що призвело до вибуття об`єктів, які є військовим майном, з державної власності, не є законними та правомірними, оскільки пов`язані з фіктивним банкрутством та суперечать суспільним інтересам.

У п. 32.7 постанови Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15 зазначено про те, що відчуження майна у процедурі банкрутства, яке в судовому порядку було визнано фіктивним, безумовно свідчить про відсутність волі власника на таке відчуження і про вибуття майна із володіння держави внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» вказує, що 22.12.2006 позивач незаконно заволодів нежитловими приміщеннями загальною площею 364,7 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтава на підставі договору-купівлі-продажу і за ним 29.12.2006 було незаконно зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення.

Про неправомірність заволодіння позивачем спірними нежитловими приміщеннями заявив військовий прокурор шляхом подання 21.01.2015 позову у справі №917/154/15.

Відкритість та безперервність володіння вказаним нерухомим майном ТОВ «Укрінвест-Груп» складала 8 років та 23 дні, чим спростовуються доводи ТОВ «Укрінвест-Груп» про нібито володіння ним спірним майном більше 12 років 10 місяців.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» зазначає, що 10.04.2015 позивач незаконно заволодів нежитловими приміщеннями загальною площею 66,5 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтаві на підставі договору-купівлі-продажу і за ним 18.12.2015 було незаконно зареєстровано право власності не вказані нежитлові приміщення. Ці події відбулися тоді, коли справа №917/154/15 розглядалася по суті і суд відмовив прокурору та позивачам у задоволенні клопотань про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Таким чином, на думку ДП МОУ «Укрвійськбуд», ТОВ «Укрінвест-груп» було титульним, а не безтитульним володільцем вказаного нерухомого майна, оскільки придбало його на підставі договорів купівлі-продажу, укладених внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» вважає, що ТОВ «Укрінвест-груп» намагається переоцінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постанову Верховного Суду у справі №917/154/15 шляхом подання позову у справі №910/19736/20.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна від 29.01.1999 та дубліката відповідного Свідоцтва від 11.06.2002 №220 об`єкт літ. «А-2» площею 860,5 кв. м, розташований у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, належить державі на праві державної власності та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України.

01.12.1998 Двадцять другою госпрозрахунковою дільницею м. Полтави Міністерства оборони України на підставі акта приймання-передачі основних засобів вказане нерухоме майно було передано до ДП МОУ «Укрвійськбуд».

Ухвалою арбітражного суду міста Києва від 06.11.2000 порушено провадження у справі №24/612-б-43/234 про банкрутство ДП МОУ «Укрвійськбуд».

28.08.2002 в ході банкрутства ДП МОУ «Укрвійськбуд», у процедурі санації, ДП МОУ «Укрвійськбуд» (продавець) та ТОВ «Імідж» (покупець) уклали біржову угоду №28-02/12 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - цегляного нежитлового будинку літ. «А-2» загальною площею 763,2 кв. м по вул. Фрунзе, 6, в м. Полтава. Від імені продавця вказану угоду підписав Дубовий О.Г., який діяв на підставі довіреності АВН №864155 від 20.09.2000.

Право власності ТОВ «Імідж» на нежитлову будівлю, розташовану у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, на підставі Біржової угоди зареєстроване Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 14.10.2002 в реєстровій книзі №3.

12.11.2004 ТОВ «Імідж» (продавець) та Приватне підприємство «Укрбізнесконсалтинг» (далі - ПП «Укрбізнесконсалтинг») (покупець) уклали договір купівлі-продажу №Н-8, зареєстрований на Українській універсальній біржі, згідно з яким ТОВ «Імідж» продало ПП «Укрбізнесконсалтинг» нежитлову будівлю, розташовану у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, загальною площею 765,00 кв. м, що складало 39/50 частин об`єкта, яка належала ТОВ «Імідж» на підставі Біржової угоди.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» №2/2 від 22.11.2004 договір купівлі-продажу №Н-8 від 12.11.2004, зареєстрований на Українській універсальній біржі, визнано дійсним. Визнано за ПП «Укрбізнесконсалтинг» право власності на нерухоме майно, розташоване у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, загальною площею 765,00 кв. м, що складало 39/50 частин об`єкта.

Право власності ПП «Укрбізнесконсалтинг» на нерухоме майно, розташоване у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, загальною площею 765,00 кв. м, що складало 39/50 частин об`єкта, було зареєстроване Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 30.11.2004 в книзі №4, номер запису 471.

22.12.2006 ТОВ «Укрінвест-Груп» та ПП «Укрбізнесконсалтинг» уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «Укрінвест-Груп» придбало нежитлові приміщення загальною площею 364,7 кв. м (згідно із зазначеним в договорі переліком), які знаходяться в будинку за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 6.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25.12.2006 у справі №2/249 договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2006 визнано дійсним. Визнано за ТОВ «Укрінвест-Груп» право власності на нерухоме майно, розташоване у м. Полтава по вул. Фрунзе, 6, загальною площею 364,7 кв. м.

29.12.2006 право власності ТОВ «Укрінвест-Груп» на вказані нежитлові приміщення було зареєстровано Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в книзі №8, номер запису 1135, реєстраційний номер: 11591891, дата: 02.01.2007.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 у кримінальній справі №1-175/07 з обвинувачення Дубова О.І. (заступника генерального директора по фінансово-економічній роботі ДП МОУ «Укрвійськбуд») у діях за ст. 218 КК України, як завідомо неправдиву інформацію про фінансову неспроможність виконання вимог кредиторів і зобов`язань перед бюджетом, на стадії санації боржника встановлено факт фіктивного банкрутства ДП МОУ «Укрвійськобуд».

У постанові Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у справі №24/612-б-43/234 про банкрутство ДП МОУ «Укрвійськбуд» зазначено, що цей факт, який встановлено вироком суду у кримінальній справі, є преюдиціальним для даної справи.

Відповідно, спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею внаслідок вчинення кримінального злочину, а саме під час фіктивного банкрутства ДП МОУ «Укрвійськбуд». Таким чином, спірне майно має бути повернуте його законному власнику.

У січні 2015 року заступник військового прокурора Полтавського гарнізону звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом (від 21.01.2015 №79-115 вих.15) до ТОВ «Укрінвест-груп» про визнання права власності на вказане нерухоме майно та його витребування.

10.04.2015 (тобто після подання позову та до прийняття судом рішення) ПП «Укрбізнесконсалтінг» (продавець) та ТОВ «Укрінвест-груп» (покупець) уклали договір купівлі-продажу 11/50 часток нежитлових приміщень в будинку по вул. Фрунзе, 6 (літ. А-2), м. Полтава, загальною площею 66,5 кв. м.

18.12.2015 право власності ТОВ «Укрінвест-Груп» на нежитлові приміщення загальною площею 66,5 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 6, було зареєстровано, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_1 . Позов задоволено частково. Визнано за Державою Україна, в особі МОУ право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будинку номер 6 (літ. А-2) по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтава загальною площею 708,8 кв. м (згідно з переліком, наведеним у рішенні). Витребувано шляхом вилучення у ТОВ «Укрінвест-груп» нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2), по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтава загальною площею 66,5 кв. м, реєстраційний номер 01 (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 7/100 частки даного нежитлового будинку, та передано ДП МОУ «Укрвійськбуд» в експлуатацію. Витребувано шляхом вилучення у ТОВ «Укрінвест-Груп» нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2) по вул. Європейській (Фрунзе) в м. Полтава загальною площею 364,7 кв. м, реєстраційний номер 11591891 (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 37/100 частки даного нежитлового будинку, та передано ДП МОУ «Укрвійськбуд» в експлуатацію. Витребувано шляхом вилучення від ПАТ «Діамантбанк» нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку номер 6 (літ. А-2) по вул. Європейській (Фрунзе) в м. Полтава , загальною площею 277,6 кв. м, реєстраційний номер 28081417 (згідно з переліком, наведеним у рішенні), що складають 28/100 частки даного нежитлового будинку, та передано ДП МОУ «Укрвійськбуд» в експлуатацію. Стягнуто з ТОВ «Укрінвест-груп» судовий збір у розмірі 44458,37 грн. Стягнуто з ПАТ «Діамантбанк» до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 28621,63 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог до ПП «УкрБізнесКонсалтінг» та ФОП Філь Ніни Сергіївни закрито.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15 залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 та постановою Верховного Суду від 18.02.2020.

04.02.2020 на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15 право власності на нежитлові приміщення площею 364,7 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та площею 66,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), які знаходяться в будинку номер 6 (літ. А-2) по вул. Європейській (Фрунзе) у м. Полтаві, було зареєстровано за Державою в особі МОУ.

Звертаючись з позовом у цій справі, ТОВ «Укрінвест-Груп» зазначає, що з моменту вибуття спірних приміщень з володіння Держави 28.08.2002 (дати укладення біржової угоди №28-02/12) Держава протягом 12,5 років (до дати звернення з позовом від 21.01.2015 у справі №917/154/15) жодним чином не опікувалася долею цього майна.

ТОВ «Укрінвест-Груп» вважає, що за таких обставин Держава Україна втратила право власності на спірні приміщення у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, а у ТОВ «Укрінвест-Груп» існують законні підстави для набуття права власності за набувальною давністю за рішенням суду на нежитлові приміщення (за наведеним у позові переліком).

ТОВ «Укрінвест-Груп» зазначає, що обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №917/154/15, мають преюдиційне значення для даної справи.

Зокрема, ТОВ «Укрінвест-Груп» відзначає, що судовими рішеннями у справі №917/154/15 встановлено наступне: ТОВ «Укрінвест-Груп» є добросовісним набувачем спірного майна; право власності держави на спірне майно не припинялось протягом всього часу, тобто титул власника залишався у держави; ТОВ «Укрінвест-Груп» фактично володіло спірним майном, не маючи правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом), тобто було безтитульним володільцем; законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення ЦК України про набувальну давність ст. 344 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог в повному обсязі МОУ, у відзиві та письмових поясненнях послалось на постанову Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15, у якій зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій на підставі наявних у справі матеріалів та з огляду на вказівки суду касаційної інстанції дійшли правомірного висновку про те, що укладення біржової угоди від 28.09.2002 №28-02/12 у процедурі фіктивного банкрутства, поза волею власника, не призвело до припинення права власності держави на спірне майно, а відтак, оскільки на теперішній час наявність у держави відповідного права власності не визнається відповідачами, то воно потребує захисту шляхом задоволення позову про визнання права власності в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. МОУ наголошує, що відчуження майна у процедурі банкрутства, яке в судовому порядку було визнано фіктивним, безумовно свідчить про відсутність волі власника на таке відчуження і про вибуття майна із володіння держави внаслідок скоєння кримінального правопорушення. Разом з цим, МОУ зазначає, що будь-яких доказів, що свідчили б про наявність волі держави на відчуження спірного майна (у тому числі, судових рішень, якими було б встановлено відповідні обставини), ТОВ «Укрінвест-Груп» не надало.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» у відзиві та письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечило. ДП МОУ «Укрвійськбуд» послалось на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15, в якому зазначено, що правовідносини, пов`язані з укладанням біржової угоди купівлі-продажу, що призвело до вибуття об`єктів, які є військовим майном, з державної власності не є законними та правомірними, оскільки останні пов`язані з фіктивним банкрутством та суперечать суспільним інтересам. Також ДП МОУ «Укрвійськбуд» послалось на постанову Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15, у якій зазначено, що відчуження майна у процедурі банкрутства, яке в судовому порядку було визнано фіктивним, безумовно свідчить про відсутність волі власника на таке відчуження і про вибуття майна із володіння держави внаслідок скоєння кримінального правопорушення. ДП МОУ «Укрвійськбуд» наголошує, що 22.12.2006 ТОВ «Укрінвест-Груп» незаконно заволоділо нежитловими приміщеннями загальною площею 364,7 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтаві на підставі договору-купівлі-продажу і 29.12.2006, за ним незаконно було зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» також зазначило, що 10.04.2015 ТОВ «Укрінвест-Груп» незаконно заволоділо нежитловими приміщеннями загальною площею 66,5 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтаві на підставі договору-купівлі-продажу і 18.12.2015 за ним незаконно було зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення. ДП МОУ «Укрвійськбуд» відзначає, що ТОВ «Укрінвест-Груп» було титульним, а не безтитульним володільцем вказаного нерухомого майна, оскільки придбало його на підставі договорів купівлі-продажу внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ДП МОУ «Укрвійськбуд» послалось на постанову Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №917/154/15, у якій зазначено, що повернення у державну власність нерухомого майна, незаконно відчуженого в процедурі фіктивного банкрутства, що було наслідком вчинення кримінального правопорушення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цього майна як майна Збройних Сил України. В силу об`єктивного цільового призначення вказаного майна набувач такого майна, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це майно належить до майна Збройних Сил України.

Кабінет Міністрів України та Фонд державного майна України у поданих письмових поясненнях просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У постанові від 16.01.2020 у справі №916/455/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав таке.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у т.ч. і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз. 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01.01.2018 у справі №201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння.

За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 вказала, що за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

ТОВ «Укрінвест-Груп» у поданій позовній заяві вказало про отримання спірних нежитлових приміщень у власність 29.12.2006 (загальною площею 364,7 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтаві на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006) та 18.12.2015 (загальною площею 66,5 кв. м в будинку по вул. Європейській (Фрунзе), 6, у м. Полтаві на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2015).

Наведене свідчить, що ТОВ «Укрінвест-Груп» отримало спірне майно у власність саме на підставі вказаних вище договорів купівлі-продажу, а тому у цьому випадку наявні правові підстави володіння ТОВ «Укрінвест-Груп» вказаними вище нежитловими приміщеннями, що унеможливлює застосування у даній справі положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, яка виключає можливість застосування набувальної давності на підставне (титульне) заволодіння майном.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №916/455/19 та від 17.06.2020 у справі №580/2004/14-ц.

У постанові від 18.02.2020 у справі №917/154/15 Верховний Суд зазначив, що спірне нерухоме майно вибуло з державної власності незаконно та поза волею власника, оскільки державне підприємство, за яким майно було закріплено на праві господарського відання, не вправі було самостійно ним розпоряджатися. Повернення у державну власність нерухомого майна, незаконно відчуженого в процедурі фіктивного банкрутства, що було наслідком вчинення кримінального правопорушення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цього майна як майна Збройних Сил України.

В силу об`єктивного цільового призначення вказаного майна набувач такого майна, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що це майно належить до майна Збройних Сил України. З огляду на все викладене вище, в даному конкретному випадку загальний інтерес всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей, що проживають на її території, у цій справі переважає приватний інтерес ТОВ «Укрінвест-груп» та ПАТ «Діамантбанк» у збереженні права на вказане нерухоме майно.

Отже, доводи ТОВ «Укрінвест-груп» про те, що у період з 14.10.2002 по 27.11.2019 дійсний власник спірного майна був невідомий, спростовуються викладеним у постанові Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №917/154/15 висновком про те, що місцевий господарський суд на підставі наявних у справі матеріалів та з огляду на вказівки суду касаційної інстанції, дійшов правомірного висновку, що укладення біржової угоди від 28.08.2002 №28-02/12 у процедурі фіктивного банкрутства поза волею власника не призвело до припинення права власності держави на спірне майно.

Разом з цим, рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №917/154/15, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 та постановою Верховного Суду від 18.02.2020, встановлено, що правовідносини, пов`язані з укладанням біржової угоди купівлі-продажу, що призвело до вибуття об`єктів, які є військовим майном, з державної власності, не є законними та правомірними, оскільки останні пов`язані з фіктивним банкрутством та суперечать суспільним інтересам.

Наведене свідчить, що позивач не може вважатись володільцем, який добросовісно заволодів спірним майном, а відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби з`ясовувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

При цьому, беручи до уваги наявну державну реєстрацію за позивачем права власності на спірні приміщення на підставі договорів купівлі-продажу, є підстави вважати наявним титульне володіння, що також виключає можливість визнання права власності на об`єкт за набувальною давністю.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що заявлена ТОВ «Укрінвест-Груп» вимога про визнання за ним права власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення загальною площею 364,7 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Полтава, по вул. Європейська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та на нежитлові приміщення загальною площею 66,5 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Полтава, по вул. Європейська, 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), за набувальною давністю є необґрунтованою та недоведеною.

А отже вимоги ТОВ «Укрінвест-Груп» задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, що полягає у тому, що місцевий господарський суд розглянув справу та прийняв оскаржуване рішення за відсутності представника ТОВ «Укрінвест-Груп», яке не було належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 відкладено судове засідання на 27.10.2021.

Судове засідання, призначене на 27.10.2021, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 (понеділок), враховуючи факт того, що судове засідання 27.10.2021 не відбулось, призначено дату наступного судового засідання на 22.11.21 (понеділок) о 13:00 год. Роз`яснено учасникам справи, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, передбачених ст. 202 ГПК України.

Відтиск штампу реєстрації вихідної кореспонденції на звороті вказаної ухвали свідчить, що цю ухвалу було направлено учасникам справи 15.11.2021.

Виклики і повідомлення у господарських справах здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому ГПК України для вручення судових рішень (п. 2 розділу VI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України).

Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (ч. 2 п. 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертається до суду (п. п. 99-2, ч. 4 п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку).

ТОВ «Укрінвест-Груп» у апеляційній скарзі вказує, що ухвала Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 прибула до поштового відділення у м. Полтава в суботу 20.11.2021, а вручена позивачу 23.11.2021, тобто вже після проведення судового засідання.

Вказані скаржником обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу ТОВ «Укрінвест-Груп».

Колегія суддів відзначає, що наведеним спростовується зазначене у оскаржуваному рішенні, що у судове засідання 22.11.2021 не з`явились представники позивача, які про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції враховує правила ч. ч. 3, 4 ст. 120 ГПК України, відповідно до яких виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 277 ГПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд першої інстанції ухвалою від 15.11.2021, прийнятою після виходу судді з лікарняного, у зв`язку з яким призначене на 27.10.2021 судове засідання не відбулось, призначив судове засідання на 22.11.2021. Ухвалу місцевого господарського суду скаржник отримав 23.11.2021, тобто вже після проведення судового засідання. Вимоги апеляційної скарги ТОВ «Укрінвест-Груп» обґрунтовує в т.ч. тим, що справу було розглянуто господарським судом за його відсутності і його не було повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Під час розгляду справи апеляційний господарський суд встановив наявність передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України обов`язкової підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Водночас апеляційний господарський суд під час перегляду справи погодився з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим приймає нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За наведених підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судові витрати.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги частково та прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта. Апеляційний господарський суд виходить з того, що за суттю спору рішення місцевого господарського суду є цілком законним.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/19736/20 задовольнити частково.

2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 у справі №910/19736/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на апелянта.

5. Справу №910/19736/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.08.2022 після виходу судді Попікової О.В. з відпустки.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова