ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 серпня 2022 року Справа № 903/877/20 (903/150/22)

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Нестерук Р.В. - ордер серія АС №1038150 від 24.05.2022

від відповідача: Чипиженко Є.В. - ліквідатор

від третьої особи: Веремчук В.В. - ордер серія ВЛ №000,079945 від 13.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/150/22 за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Таб" арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрил-Груп", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС ФАРМА" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 в межах справи №903/877/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Таб" про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2022 арбітражний керуючий (ліквідатор) Товариства з обмеженою відповідальністю " Агро Таб " Перепелиця Василь Володимирович надіслав на адресу суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрил-Груп" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020.

В обгрунтування зазначає, що ТОВ "Таблетка А" за договором відступлення права вимоги від 14.01.2020 безоплатно здійснило відчуження майна - права вимоги до ТОВ ""ЕС Фарма" в сумі 375830,02 грн., тим самим відмовившись від власних майнових вимог до ТОВ "ЕС Фарма".

Ухвалою суду від 17.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.57).

Ухвалою суду від 15.03.2022 розгляд підготовчого засідання відкладено поза межами строку встановленого ГПК України у зв`язку із запровадження воєнного стану (а.с.61).

10.05.2022 ліквідатор ТОВ "Акрил-Груп" надіслав на електронну адресу суду заяву, якій просить суд залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС ФАРМА», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відкласти розгляд справи до моменту надання ТОВ «ЕС ФАРМА» відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ГПК України (а.с.67-68).

Ухвалою суду від 17.05.2022 заяву ТОВ "Акрил-Груп" про залучення третьої особи задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «ЕС ФАРМА». Зобов`язано позивача направити на адресу третьої особи копію позовної заяви з додатками протягом трьох днів з моменту отримання копії ухвали, про що докази надати суду. Запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «ЕС ФАРМА» подати пояснення стосовно предмету спору протягом п`яти днів з моменту отримання копії позовної заяви з додатками. Розгляд підготовчого засідання відкладено на 14.06.2022 о 11:15 год. (а.с.96-97).

Протокольною ухвалою від 14.06.2022 суд відклав розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 05.07.2022 о 11:00 год. (а.с.118).

13.06.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання ліквідатора ТОВ "Акрил-Груп" про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у ТОВ «ЕС ФАРМА» (01010, вул. І.Мазепи, 3, офіс 174, м.Київ, ) довідку щодо стану розрахунків з ТОВ «Акрил-Груп» (попередня назва - ТОВ «Фармдрайв»; ), підтверджену копіями первинних документів, засвідчених у встановленому порядку, шляхом направлення довідки та доданих документів на адресу Господарського суду Волинської області та ліквідатора ТОВ «Акрил-Груп» арбітражного керуючого Чипиженко Є.В. (а/с 2750, м.Харків, 61064), (а.с.113).

Ухвалою суду від 16.06.2022 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС ФАРМА" подати до 30.06.2022: довідку щодо стану розрахунків з ТОВ "Акрил-Груп" (попередня назва - ТОВ "Фармдрайв"; ), підтверджену копіями первинних документів, засвідчених у встановленому порядку, шляхом направлення довідки та доданих документів на адресу Господарського суду Волинської області та ліквідатора ТОВ "Акрил-Груп" арбітражного керуючого Чипиженко Є.В. (а/с 2750, м.Харків, 61064), (а.с.130).

27.06.2022 позивач надіслав на електронну адресу суду докази направлення на адресу третьої особи копію позовної заяви з додатками (а.с.137-138, 183-186).

13.06.2022 представник третьої особи надіслав на адресу суд пояснення щодо позову, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.139-165).

28.06.2022 представник третьої особи надіслав на адресу суду копію інформаційної довідки щодо розрахунків по договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018, копію договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018, копію угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.01.2020, копію оборотно-сальдової відомості, поштові докази, що підтверджують надсилання документів ТОВ «Акрил Груп» (а.с.162-174).

Протокольною ухвалою від 05.07.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 26.07.2022 о 11:00 год. (а.с.180).

07.07.2022 відповідач надіслав до суду клопотання, в якому просить суд у зв`язку з невиконанням процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, застосувати до ТОВ «ЕС ФАРМА» заходи процесуального примусу у порядку, встановленому ст.131-135 ГПК України (а.с.192).

Протокольною ухвалою від 26.07.2022 суд відклав розгляд справи по суті на 09.08.2022 о 11:30 год. в режимі відеоконференції. Повторно зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС ФАРМА" надіслати на електронну адресу ліквідатора ТОВ "Акрил-Груп" арбітражного керуючого Чипиженко Є.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) довідку щодо стану розрахунків з ТОВ "Акрил-Груп" (попередня назва - ТОВ "Фармдрайв"; ), підтверджену копіями первинних документів, засвідчених у встановленому порядку.

08.08.2022 ліквідатор ТОВ «Акрил-Груп» надіслав на електронну адресу суду пояснення, в якому вказав, що надання копії Договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018 (без додання первинних документів або реєстрів первинних документів) не є доказом наявності або відсутності заборгованості за Договором; Інформаційна довідка щодо розрахунків по договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018 містить суперечливі відомості (або арифметичні помилки). Так, за розрахунків ТОВ «ЕС Фарма» заборгованість ТОВ «Акрил-Груп» складає 2981992,89 грн. (вартість поставленого товару за Договором №ЕС-332 від 04.04.2018) - 357830,02 грн. (сума зарахованих зустрічних вимог згідно Угоди від 15.01.2020 р.) - 2403594,89 грн. (вартість повернутого товару за Договором №ЕС-332 від 04.04.2018 р.) = 202567,98 грн. При цьому, ТОВ «ЕС Фарма» зазначено, що залишок боргу ТОВ «Акрил-Груп» складає 202497,98 грн. Надані ТОВ «ЕС Фарма» документи не враховують, що згідно банківських виписок від 10.06.2022 за рахунками ТОВ «Акрил-Груп» № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Восток» у період з 18.04.2018 р. по 28.01.2022 ТОВ «Акрил-Груп» перераховано на банківські рахунки ТОВ «ЕС ФАРМА» 10407715,09 грн. згідно договору № ЕС- 328 від 26.01.2018.

Вважає, що станом на дату подання пояснень ТОВ «ЕС Фарма» виконано ухвалу господарського суду Волинської області від 16.06.2022 №903/877/20 (903/150/22) частково та не в повному обсязі, що позбавляє можливості проведення звірки розрахунків та надання Відповідачем обгрунтованого відзиву на позовну заяву ТОВ «Агро Таб».

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити повністю та визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020.

Представник відповідача в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи просив суд відмовити в задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник: спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимогу день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Кодекс України з процедур банкрутства введено в дію 21.10.2019.

Провадження у даній справі про банкрутство ТОВ «АГРО ТАБ» відкрито 08.12.2020.

Оспорюваний правочин вчинений 14.01.2020, тобто після введення в дію Кодекс України з процедур банкрутства, та протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду. Волинської області від 08.12.2020 відкрито провадження у справі № 903/877/20 про банкрутство боржника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО ТАБ" (Україна, 44350, Волинська обл., Любомльський р-н, с. Римачі, вул. Миру, будинок 22, офіс 7, ).

Постановою Господарського суду Волинської області від 27.04.2021р. по справі №903/877/20 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО ТАБ" (надалі - «Боржник») визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО ТАБ" призначено арбітражного керуючого Перепелицю В.В.

На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Як слідує з матеріалів справи, 21.11.2018 між ТОВ "ЕС ФАРМА" та ТОВ "ТАБЛЕТКА А" укладено договір поворотної фінансової допомоги №21/11/18 на суму 1000000,00 (один мільйон) гривень (а.с.24).

На підставі вказаного Договору №21/11/18 від 21.11.2018 ТОВ "Таблетка А" перераховано ТОВ "ЕС ФАРМА" грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. (а.с.25).

04.04.2018 між ТОВ "ТАБЛЕТКА А" (Покупець) та ТОВ "ЕС ФАРМА" (Постачальник) укладено договір поставки № ЕС-331 (а.с.145-147), предметом якого є постачання Покупцю виробів медичного призначення та інших товарів лікувального, косметичного та медичного призначення згідно замовлень Покупця.

На виконання вказаного договору Постачальником було здійснено поставку товару, розрахунок за який станом на 31.12.2019 повністю здійснено не було, що підтверджується підписаним сторонами Актом звірки взаєморозрахунків (а.с.149).

04.04.2018 між ТОВ "ЕС ФАРМА" (Постачальник) та ТОВ "ФАРМДРАЙВ" (Покупець) укладено договір поставки № ЕС-332 (а.с.150-151).

10.01.2020 між ТОВ "ТАБЛЕТКА А" та ТОВ "ЕС ФАРМА" було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.148).

Відповідно до п.3 вказаної Угоди, з моменту набрання чинності цією Угодою за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №21/11/18 від 21.11.2018 зобов`язання ТОВ "ЕС ФАРМА" припиняються в частині суми, яка становить 124 169,98 грн.

15.01.2020 між ТОВ "ЕС ФАРМА" та ТОВ "ФАРМДРАЙВ" укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.152), що випливають з Договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018 та Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №21/11/18 від 21.11.2018 .

14.01.2020 між ТОВ «ТАБЛЕТКА А», як Цедентом, та ТОВ «ФАРМДРАЙВ» () (чинна назва - ТОВ «АКРИЛ-ГРУП»), як Цесіонарієм, укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 (а.с.30).

Відповідно до пункту 1 Договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 ТОВ «ТАБЛЕТКА А» відступило ТОВ «ФАРМДРАЙВ», а ТОВ «ФАРМДРАЙВ» набуло право вимоги, належне ТОВ «ТАБЛЕТКА А», і стало кредитором за Договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №21/11/18 від 21.11.2018 між ТОВ «ТАБЛЕТКА А» та ТОВ «ЕС ФАРМА».

Згідно з пунктом 2 Договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020р. «ФАРМДРАЙВ» набуло право вимагати від ТОВ «ЕС ФАРМА» належного виконання сплати ним коштів поворотної фінансової допомоги в сумі 375 830,02 грн.

При укладенні договору поставки №ЕС-331 від 04.04.2018 між ТОВ "ТАБЛЕТКА А" та ТОВ "ЕС ФАРМА", договору поставки №ЕС-332 від 04.04.2018 між ТОВ "ЕС ФАРМА" та ТОВ "ФАРМДРАЙВ", угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.01.2020 - між зазначеними контрагентами було погоджено всі їх істотні умови, такі договори недійсним не визнавалися, а їх зміст не містить умов щодо заборони відступати право вимоги за ними.

За змістом п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ст. 12 ЦК України).

Згідно ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 175 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання майнового характеру, що виникають між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства.

Згідно з положеннями ст. 173 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц.

За висновками Верховного Суду, якщо хоча б одна зі сторін оспорюваного договору намагалася досягти правового результату, то цей правочин не може визнаватися фіктивним.

Зокрема, як зазначено в постанові від 03.09.2019 у справі № 904/4567/18, Верховний Суд у застосуванні приписів статті 234 ЦК України у подібних правовідносинах виходив, зокрема, з того, що в разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний.

З наведеного можна дійти висновку, що вчинений правочин визнається фіктивний, якщо він укладався без мети реального настання наслідків для сторін такого договору.

В той же час, оспорюваний договір відступлення права вимоги (цесії) таким критеріям не відповідає.

Враховуючи вищевикладене, оспорюваний Договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 укладався та базувався на укладених раніше між сторонами даної господарської справи договорах.

ТОВ "ЕС ФАРМА", як стороною таких договорів було на їх виконання понесено відповідні витрати, що можна слідує із оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за період з 01.08.2020 р. по 01.06.2022 (а.с.154-155). У зазначеній відомості, відображено рух коштів по договірних правовідносинах між ТОВ "ЕС ФАРМА" та ТОВ "АГРО ТАБ" (ТОВ "ФАРМДРАЙВ), що вказує на вчинення реальних операцій між сторонами.

Враховуючи зазначене, оскільки ТОВ "ЕС ФАРМА" належним чином виконано умови усіх договорів, в яких останнє виступало в якості сторони, і, такі договори є дійсними та стали фактичною підставою для укладення між позивачем та відповідачем оспорюваного договору відступлення права вимоги (цесії).

Разом з цим, позовна заява не містить жодних належних підстав для визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 - недійсним, а наявність у ТОВ "АГРО ТАБ" боргів перед контрагентами, спорів щодо стягнення з позивача коштів - не є підставою, яка забороняла ТОВ "АГРО ТАВ" укладати договори, які дана юридична особа вважала за необхідне для провадження господарської діяльності.

Інших доводів, крім наведеного, вище позовна заява не містить.

Враховуючи вищевикладене, укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 - створило для ТОВ "ЕС ФАРМА" та ТОВ "ФАРМДРАЙВ" (ТОВ "АГРО-ТАБ") правові наслідки, і на виконання яких було передано відповідні кошти, що виключає можливість кваліфікації договору відступлення права вимоги (цесії) як фіктивного, або такого, що вчинений на шкоду кредиторам (на що додатково вказує дата укладення такого договору - 14.01.2020, коли провадження про банкрутство ТОВ "АГРО ТАБ" було розпочато 08.12.2020).

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Таб" арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрил-Груп", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС ФАРМА" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2020 в межах справи №903/877/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Таб" про банкрутство, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.08.2022.

Суддя І. О. Гарбар