ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/125/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральбудмонтаж", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Компанія Міко", м.Харків
про стягнення 222 612,24грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістральбудмонтаж" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Компанія Міко" (надалі - відповідач) про стягнення 222612,24грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо поставки товару, який був оплачений згідно рахунку №24 від 11.05.2021, та не повернув суму отриманої попередньої оплати в розмірі 222612,24грн.

Ухвалою 19.01.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11 лютого 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість. Зокрема, відповідач не погодився з твердженням позивача щодо його часткової відмови від частини продукції, що була передбачена рахунком №24 від 11.05.20221. Зазначив, що сторонами будь-яким чином не погоджувалися умови щодо поставки даного товару частково, партіями, а також щодо часткової оплати рахунку. Отже, часткова оплата позивачем даного рахунку свідчить про прийняття ним пропозиції відповідача щодо поставки товару у загальній сумі 367238,54грн. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що обов`язок щодо поставки товару виникає у нього лише після повної оплати позивачем товару за рахунком №24 від 11.05.2021, а тому до цього моменту відповідач згідно ч.3 ст.538 ЦК України має право зупинити виконання свого обов`язку.

Одночасно з відзивом відповідачем подано заяву про відновлення строків на подання відзиву на позовну заяву, яка мотивована тим, що відповідач не отримував копію позовної заяви, а тому зміг скласти та подати відзив лише після ознайомлення з матеріалами справи. У зв`язку з викладеним, відповідач просив поновити строк на подання відзиву.

Ухвалою від 14.02.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Компанія Міко" пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, відзив долучено до матеріалів справи.

23 лютого 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він проти доводів відповідача заперечив. При цьому, зазначив, що запропонована відповідачем у рахунку №24 від 11.05.2021 кількість товару не була потрібна позивачу, а тому він частково акцептував пропозицію та оплатив рахунок лише на кількість потрібного товару. Крім того, у вказаному рахунку говориться, що оплата означає згоду з умовами постачання товару. Умови постачання - самовивіз товару за попередньою оплатою. Але це не розповсюджується на кількість товару. Відповідно до частини 1 статті 646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію. Також, позивач зазначив, що вказані відповідачем у відзиві рахунок №116 від 07.07.2021 та лист вих.№250 від 09.09.2021 у нього відсутні і про них ТОВ "Магістральбудмонтаж" нічого не відомо. Докази надсилання зазначених документів відповідач не надав, а тому вони не можуть бути взяті до уваги. Щодо посилань відповідача на те, що він здійснив усі можливі дії для відвантаження замовленої продукції, позивач зауважив, що письмова вимога про підготовку та передачу оплаченого товару була залишена відповідачем без відповіді.

У строк встановлений судом в ухвалі від 19.01.2022 відповідач не скористався правом на подання заперечення на відповідь на відзив в порядку статті 167 ГПК України.

Суд враховує, що указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

В той же час, слід звернути увагу, що частиною 1 статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зокрема, статтею 42 ГПК України учасникам справи надано право, зокрема: ознайомлюватися з матеріалами справи; подавати докази; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З 20.06.2022 Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу "Стан розгляду справ".

Також у відповідача існувала можливість ознайомитися з матеріалами даної справи, у тому числі з відповіддю позивача на відзив, за допомогою засобів електронного зв`язку - підсистеми ЄСІТС "Електронний суд".

Однак станом на дату ухвалення рішення у даній справі позивач вищевказаними процесуальними правами не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Відповідачем, як постачальником, було складено та виставлено позивачу, як покупцю, для оплати рахунок №24 від 11.05.2021, яким передбачено оплату наступного товару:

- "опора 7 ASO 62/172-F (4)" у кількості 13 шт. ціною 15065,24грн. без ПДВ за шт. на загальну суму 195848,12грн. без ПДВ;

- "арматура фундаменту М16" у кількості 40 шт. ціною 2754,60грн. без ПДВ за шт. на загальну суму 110184,00грн. без ПДВ.

Загальна сума товару за вказаним рахунком з урахуванням ПДВ становила 367238,54грн.

У даному рахунку містилося застереження наступного змісту: "Оплата даного рахунку означає згоду з умовами постачання товару. Повідомлення про оплату обов`язково, у противному випадку не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту приходу грошей на п/р Постачальника, самовивозом, при наявності доручення і паспорта".

Також суд зауважує, що в даному рахунку містилося посилання на Договір №- від 12.05.2021, проте такий договір або будь-який інший договір щодо вищевказаного товару учасниками справи в межах даної справи не надавався та в матеріалах справи відсутній.

На підставі вищевказаного рахунку позивачем було здійснено наступні платежі:

- за платіжним дорученням №329 від 12.05.2021 сплачено 132220,80грн. з призначенням платежу "Оплата за арматуру фундаменту згідно рах.24 від 11.05.2021р в т.ч. ПДВ 20 % - 22 036,80грн.";

- за платіжним дорученням №383 від 07.06.2021 сплачено 90 391,44грн. з призначенням платежу "Оплата за опори 7ASO згідно рах.24 від 11.05.2021р в т.ч. ПДВ 20 % - 15 065,24грн."

Таким чином, з передбаченого рахунком №24 від 11.05.2021 товару позивач у повному обсязі оплатив товар "арматура фундаменту М16", тобто у кількості 40 шт., та частково оплатив товар "опора 7 ASO 62/172-F (4)" - у кількості 5 шт.

Як зазначає позивач у позові та відповіді на відзив, часткова оплата рахунку була викликана тим, що товар "опора 7 ASO 62/172-F (4)" у запропонованій відповідачем кількості (13шт.) йому не був потрібний, а тому він частково акцептував пропозицію в цій частині та оплатив даний товар у кількості лише 5 шт. Відмови відповідача від продажу товару на нових умовах в частині, що стосується кількості товару - опор, від позивачем отримано не було. Отже, внаслідок виставлення рахунку №24 від 11.05.2021 та його часткової оплати між сторонами виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен передати позивачу оплачений товар.

Проте, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного письмового доказу того, що позивачем було запропоновано, а відповідачем прийнято зменшення кількості товару "опора 7 ASO 62/172-F (4)" з 13 шт. до 5 шт. до моменту здійснення покупцем першої оплати (платіжне доручення №329 від 12.05.2021), що у даному випадку слід вважати прийняттям пропозиції постачальника та, відповідно, моментом укладення договору (стаття 640 ЦК України). В подальшому таке зменшення кількості товару сторонами також не погоджувалося.

15 грудня 2021 року позивач направив на адресу відповідача вимогу №159 від 14.12.2021, в якій зазначив, що рахунок №24 від 11.05.2021 оплачений частково, вказав суми здійснених платежів, найменування та кількість оплаченого товару, а також просив у семиденний строк підготувати оплачений товар для передання та повідомити про його готовність і місце передачі. Крім того, позивач зазначив, що у випадку непередання оплаченого товару буде вважати, що відповідач відмовився від взятих на себе зобов`язань та просив в той же строк - сім днів з моменту отримання цієї вимоги повернути отримані відповідачем кошти за товар.

Дана вимога була отримана відповідачем 21.12.2021, що підтверджується наявною у справі копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №867, проте залишена без будь-якого реагування.

Враховуючи те, що відповідач не здійснив поставку оплаченого позивачем товару та не повернув отримані грошові кошти, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 222612,24грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 1 статті 181 ГК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено письмовий договір поставки у спрощений спосіб шляхом виставлення відповідачем рахунку №24 від 11.05.2021 на оплату товару: "опора 7 ASO 62/172-F (4)" у кількості 13 шт. та "арматура фундаменту М16" у кількості 40 шт. на загальну суму 367238,54грн., а також здійснення позивачем оплат згідно цього рахунку за платіжними дорученнями №329 від 12.05.2021 та №383 від 07.06.2021.

Моментом укладення договору слід вважати 12.05.2021 (дата здійснення покупцем першого платежу згідно рахунку постачальника).

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що сторонами було зменшено умови договору щодо кількості товару "опора 7 ASO 62/172-F (4)" до 5 шт., оскільки у матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем на адресу відповідача письмової відповіді про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах в порядку ч.1 ст.646 ЦК України.

Фактично, позивач повідомив відповідача про те, що запропонована кількість товару "опора 7 ASO 62/172-F (4)" (13 шт.) йому не потрібна лише у вимозі №159 від 14.12.2021. Однак дана подія мала місце вже після моменту укладення договору на умовах постачальника (відповідача), оскільки позивач ще 12.05.2021 прийняв пропозицію відповідача шляхом здійснення часткової оплати його рахунку.

В подальшому таке зменшення кількості товару сторонами також не погоджувалося.

Також слід врахувати, що рахунком №24 від 11.05.2021 передбачено внесення покупцем попередньої оплати, однак без чіткого визначення її розміру (повна (100%) або часткова) та те, що здійснення відпуску товару постачальником буде відбуватися по факту надходження грошових коштів та за наявності повідомлення покупця про внесення попередньої оплати.

Як зазначалося вище, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, частиною 1 статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Оскільки позивач оплатив рахунок відповідача до моменту передачі товару, здійснені згідно платіжних доручень №329 від 12.05.2021 та №383 від 07.06.2021 платежі в загальному розмірі 222612,24грн. є попередньою оплатою.

Частиною 1 статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, у рахунку №24 від 11.05.2021 міститься застереження, що "повідомлення про оплату обов`язково, у противному випадку не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту приходу грошей на п/р Постачальника, самовивозом, при наявності доручення і паспорта".

Отже, товар мав бути підготовлений постачальником до передачі покупцю після надходження грошових коштів та отримання повідомлення про здійснення оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач повідомив відповідача про факт здійснення ним часткової оплати у своїй вимозі №159 від 14.12.2021 та просив у семиденний строк з дня отримання вимоги підготувати оплачений ним товар для передання та повідомити про його готовність та місце передання.

При цьому, відповідач не заперечує факту надходження на свій поточний рахунок грошових коштів від позивача в сумі 222612,24грн.

За таких обставин, відповідач мав виконати свій обов`язок щодо підготовки та передачі оплаченого позивачем товару не пізніше 28.12.2021 (остання дата семиденного строку з моменту отримання вимоги №159 від 14.12.2021).

Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач залишив дану вимогу без реагування, відповідні відомості про можливість передачі товару не надав, оплачений позивачем товар не передав.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, оскільки відповідач не передав оплачений позивачем товар і позивач у своїй вимозі №159 від 14.12.2021 зазначив, що у випадку непередачі йому товару він просить повернути суму сплачених грошових коштів (попередню оплату), суд, з огляду на приписи ч.2 ст.693 ЦК України, вважає позовні вимоги про стягнення 222612,24грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову судом не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідач стверджує, що оскільки товар не був оплачений у повному обсязі, а саме на загальну суму 367238,54грн., яка вказана у рахунку №24 від 11.05.2021, він має право зупинити виконання свого обов`язку на підставі ч.3 ст.538 ЦК України.

Так, згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

З наведеного вбачається, що право продавця (постачальника) зупинити виконання свого обов`язку щодо передачі товару виникає лише у випадку невиконання покупцем свого обов`язку щодо попередньої оплати товару.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що рахунок №24 від 11.05.2021 не передбачає умови, що товар може бути поставлений лише після здійснення покупцем повної (100%) попередньої оплати всього товару, який зазначений у рахунку.

Більш того, наявне у рахунку застереження фактично допускає здійснення поставок товару "по факту приходу грошей на п/р постачальника", однак за умови обов`язкового повідомлення покупцем таку про оплату.

Відповідно, здійснення позивачем часткової попередньої оплати не може вважатися порушенням або частковим невиконанням його зобов`язання, а тому у відповідача були відсутні підстави для зупинення виконання свого обов`язку щодо передачі оплаченої позивачем частини товару.

Отже, враховуючи те, що позивач оплатив товар "арматура фундаменту М16" в кількості 40 шт. та "опора 7 ASO 62/172-F (4)" в кількості 5 шт. шляхом внесення передоплати та повідомив про це відповідача своєю вимогою №159 від 14.12.2021, відповідач був зобов`язаний передати позивачу оплачену ним кількість товару. А оскільки відповідач ухилився від виконання цього обов`язку, позивач правомірно заявив вимогу про повернення суми попередньої оплати на підставі ч.2 ст.693 ЦК України.

Щодо наданих відповідачем разом із відзивом копій листа №250 від 09.09.2021, рахунків №24 від 11.05.2021 та №116 від 07.07.2021, суд зазначає, що вони не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що:

- докази направлення або вручення цих документів позивачу відсутні;

- лист №250 від 09.09.2021 містить посилання на договір №10052021 від 10.05.2021 та специфікації №1 від 11.05.2021 і №2 від 07.07.2021 на загальну суму 632740,08грн., які в матеріалах справи відсутні та на які жодна із сторін під час розгляду даної справи не посилалися. Крім того, кількість товару "опора 7 ASO 62/172-F (4)", що зазначена у листі №250 від 09.09.2021 (40 шт.) не відповідає кількості, що зазначена у рахунку №24 від 11.05.2021 (13 шт.). Отже, відповідачем не доведено, що вказані документи мають відношення до поставки товару, щодо якої виник спір у даній справі;

- надані до відзиву примірники рахунків №24 від 11.05.2021 та №116 від 07.07.2021 не містять ані підписів відповідача, ані відбитків його печатки, а тому фактично є проектами відповідних документів і не можуть розглядатися як докази.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Компанія Міко" (61052, м.Харків, вул.Велика Панасівська, буд.181, код 43670297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральбудмонтаж" (04111, м.Київ, вул.Щербаківського Данила, буд.53, код 42879486) грошові кошти у розмірі 222612,24грн., а також 3339,18грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "10" серпня 2022 р.

Суддя М.В. Калантай