ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" серпня 2022 р. Справа № 904/9362/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг", 07101, Київська область, місто Славутич, Центральна площа, 2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Пластмас", 08700, Київська область, Обухівський район, місто Обухів, вулиця Піщана, будинок 1Б

про стягнення 1 480 230,77 грн заборгованості згідно Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 904/9362/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Пластмас" (попередня назва ТОВ "МЕГАС") про стягнення 1 480 230,77 грн заборгованості за договором поставки, які були передані за підсудністю на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2022.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022, матеріали справи № 904/9362/21 передано судді Господарського суду Київської області Шевчук Н.Г.

Судом досліджено, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за поставлену згідно Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018 партію товару. У зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість в сумі 1 275 656,33 грн, з огляду на наявність якої позивачем здійснено нарахування штрафу, пені, 3% річних та інфляційних, що за твердженнями позивача є неустойкою, яка становить 204 574,44 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2022 матеріали справи № 904/9362/21 прийнято до провадження суддею, ухвалено розгляд справи розпочати спочатку підготовчого провадження. Цією ж ухвалою судом встановлено, що наявні підстави для залишення позовної заяви без руху відповідно до частини одинадцятої статті 176 Господарського процесуального кодексу України з наданням строку для усунення її недоліків.

18 квітня 2022 року через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" надійшла нова позовна заява в порядку усунення недоліків (вих. № 16 від 22.02.2022).

Дослідивши матеріали позовної заяви поданої в порядку усунення недоліків судом встановлено, що недоліки первісної позовної заяви усунуто; ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2022 продовжено розгляд справи, призначено підготовче засідання, а також змінено найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАС" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кларікс Пластмас".

Представники сторін в судові засідання не з`являлись. При цьому, судом враховано, що позивачем до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами та доказами.

Відповідач у встановлений судом строк своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, вся судова кореспонденція надсилалась учасникам справи на юридичні адреси згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та електронні поштові адреси відомі суду. Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua. Інформацію про розгляд справи № 904/9362/21 оприлюдено на сайті "Судова влада України".

Копії ухвал суду від 11.02.2022 та 19.04.2022 направлені судом на адресу відповідача, повернулись відділенням поштового зв`язку на адресу суду із зазначенням причини повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

В силу пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи.

Ухвалою суду від 16.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 04.08.2022.

За результатами судового засідання 04.08.2022 судом ухвалено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

15 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАС" (10.12.2021 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про найменування юридичної особи на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кларікс Пластмас") (Покупець) укладено договір поставки № 1501 (далі Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставляти покупцю, а покупець зобов`язався приймати та оплачувати продукцію (далі - Товар).

Відповідно до пункту 1.2 Договору поставка товару здійснюється партіями. Партія товару, яку повинен поставити постачальник, визначається у погодженому між сторонами Додатку до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. На основі погодженого сторонами Додатку до Договору постачальник складає видаткову накладну, яка підписується сторонами при прийманні-передачі товару та після її підписання стає невід`ємною частиною Договору.

Згідно із пунктом 1.3 Договору у Додатку до Договору та видатковій накладній сторони вказують ціну, вартість та кількість товару, його асортимент, номенклатуру за видами, групами, підгрупами, марками, типами, розмірами, які є предметом поставки конкретної партії товару.

Строк та умови поставки партії товару, місце передачі товару визначається сторонами у Додатку до Договору (пункти 3.1, 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 Договору товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем в момент підписання сторонами видаткової накладної на товар. Право власності на партію товару виникає у покупця при підписанні обома сторонами видаткової накладної на кожну партію товару.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що загальна ціна цього Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у Додатку до Договору.

Згідно із пунктом 4.3 Договору, підставою для проведення взаємних розрахунків є видаткова накладна, підписана представниками сторін з відповідними на те повноваженнями.

Оплата партії товару здійснюється в українських гривнах в порядку, встановленому у відповідному Додатку до Договору (пункт 4.4 Договору).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 4.5 Договору).

Згідно із підпунктом 5.3.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити товар у порядку і строки, встановлені цим Договором та Додатками до нього.

Договором обумовлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у відповідності до вимог чинного законодавства України (пункт 6.1 Договору).

Відповідно до пункту 6.2 Договору, у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) товару за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3 Договору сторони, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором.

Пунктом 6.4 Договору сторони, відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором , здійснюється без обмеження строку.

Пунктами 9.1 та 9.2 Договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019; якщо жодна із сторін протягом 30 днів до дати припинення дії Договору у зв`язку із закінченням строку на який він був укладений, не виявить бажання припинити дію Договору, строк дії договору вважається продовженим на наступний календарний рік.

15 вересня 2021 року між сторонами підписано Додаток № 105 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, згідно якого погоджено поставку товару, а саме поліпропілену PP H030 GP/3 (арт. 2218) у кількості 20,625 тон за ціною 51 541,67 грн за 1 тону на загальну вартість 1 275 656,33 грн.

Даним Додатком до Договору визначено наступні умови поставки та оплати товару:

- строк поставки товару 15.09.2021 (пункт 2);

- поставка здійснюється на умовах DDP склад покупця (ІНКОТЕРМС 2010), що знаходиться за адресою: м. Кринички (пункт 3);

- покупець оплачує товар на протязі 21 календарного дня з дати відвантаження (пункт 5);

- у випадку прострочення оплати товару покупцем більше ніж на один календарний день, покупець зобов`язаних сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості неоплаченої (несвоєчасної оплати) партії товару (пункт 6).

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору поставки № 1501 від 15.01.2018 та Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору позивач здійснив відповідачу поставку товару (поліпропілен) на загальну суму 1 275 656,33 грн, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною, копія якої міститься в матеріалах справи: № РН-0000974 від 15.09.2021.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копію рахунка-фактури № СФ-0000989 від 15.09.2021, виставлений відповідачу для оплати товару та копії податкової накладної № 71 від 15.09.2021 разом із квитанцією про її реєстрацію ДПС України в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не виконав свого обов`язку з оплати товару поставленого за Договором поставки № 1501 від 15.01.2018 згідно Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 275 656,33 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 202 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно із частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як визначено умовами Договору (пункт 4.4) та Додатком № 105 до Договору (пункт 5), оплата вартості товару проводиться на протязі 21 календарного дня з дати відвантаження товару.

Відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язань припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, поставка товару підтверджується видатковою накладною № РН-0000974 від 15.09.2021, яка оформлена відповідно до положень чинного законодавства, містить відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, містять ПІБ відповідальної особи отримувача - Тимошенко О.В. (директор), підпис особи та печатку підприємства, а тому сприймається судом належним та допустимим доказом отримання відповідачем товару, визначеного цією накладною та на суму, що в ній зазначено.

За твердженнями позивача, строк (період часу) для оплата вартості товару складається із 21 календарного дня, який обраховується з 15.09.2021 (включно) до 05.10.2021 (включно).

Однак суд не згоден з такими твердженнями позивача, оскільки у відповідності до положень частини першої статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В даному випадку, враховуючи, що видаткова накладна № РН-0000974 підписана 15.09.2021, строк для оплати поставленого товару починається з наступного дня, тобто з 16.09.2021.

Отже, з огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України та пункт 5 Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача за видатковою накладною № РН-0000974 від 15.09.2021 на суму 1 275 656,33 грн товар у строк до 06.10.2021 включно.

Відповідно до частини другої статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач факту отримання від позивача товару не заперечив та не спростував, правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриманий товар у повному обсязі не надав.

Таким чином, оскільки строк оплати за Договором настав, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача в сумі 1 275 656,33 грн матеріалами справи підтверджена та підлягає задоволенню.

Крім того за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача неустойку, яка становить 204 574,44 грн.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок ціни позову (арк. с. 12) судом встановлено, що під сумою неустойки у розмірі 204 574,44 грн позивач вважає: суму штрафу (10%) у розмірі 127 565,63 грн, суму пені у розмірі 44 010,14 грн, суму 3% річних у розмірі 7 217,66 грн (нарахованих за період з 15.09.2021 по 22.11.2021) та суму інфляційних втрат у розмірі 25 781,01 грн (нарахованих за період: вересень-жовтень 2021 року).

З огляду на невірне визначення позивачем правової природи заявлених до стягнення сум, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень частини першої статті 216, частини другої статті 217 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, формулювання статті 625 Цивільного кодексу України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, тому 3% річних та інфляційні нарахування не є неустойкою у розумінні статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Що стосується розрахунків позивача, перевіривши їх, суд встановив, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у розрахунках включено дні строку протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання (з 16.09.2021 по 06.10.2021), що в свою чергу призвело до збільшення періоду прострочення.

Так, позивачем не враховано положення пункту 5 Додатку № 105 від 15.09.2021 до Договору поставки № 1501 від 15.01.2018, який передбачає, що покупець оплачує товар на протязі 21 календарного з дати відвантаження.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи зазначене, датою, з якої мають нараховуватись пеня, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за видатковою накладною № РН-0000974 від 15.09.2021 є 07.10.2021.

Отже, відповідно до розрахунку, зробленого судом за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" розмір пені та 3% річних нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 1 275 656,33 грн за видатковою накладною № РН-0000974 від 15.09.2021 за період з 07.10.2021 по 22.11.2021 (дата, яка зазначена в розрахунку) становлять: 27 924,64 грн пеня, 4 927,88 грн 3% річних, які і підлягають стягненню з відповідача.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за заявлений позивачем період: вересень-жовтень 2021 року, суд встановив, що вірно розрахований розмір, з урахуванням правильно визначеного початку прострочення виконання зобов`язання та того, що суд не може виходити за межі позовних вимог (збільшувати період нарахування), інфляційні втрати становлять 11 480,91 грн (період: жовтень 2021 року).

Розрахунок суми штрафу виконано позивачем вірно.

За правилами Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 Кодексу).

За змістом частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 275 656,33 грн основного боргу, 27 924,64 грн пені, 4 927,88 грн 3% річних, 127 565,63 грн штрафу та 11 480,91 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Пластмас" (08700, Київська область, Обухівський район, місто Обухів, вулиця Піщана, будинок 1Б, код 32965039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" (07101, Київська область, місто Славутич, Центральна площа, 2, код 39790801) 1 447 555 (один мільйон чотириста сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 39 коп. (з яких: 1 275 656,33 грн основний борг, 27924,64 грн пеня, 127 565,63 грн штраф, 4 927,88 грн 3% річних та 11 480,91 грн інфляційні), а також 21 713 (двадцять одна тисяча сімсот тринадцять) грн 33 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 11.08.2022