ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Справа№ 911/1528/15 (911/1463/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Доманської М.Л.

Грека Б.М.

секретар судового засідання Ковган О.І.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 20.07.2022

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2021

у справі №911/1528/15 (911/1463/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорітет Україна» в особі ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Глуховського Олексія Юрійовича

до Приватного підприємства «Промбудсервіс 2005»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 911/1528/15 про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1528/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріорітет Україна" (далі ТОВ "Пріорітет Україна") за особливостями згідно із статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Київської області від 06.05.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.11.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Пріорітет Україна" у сумі 65351302,86 грн, визнано кредиторські вимоги Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області до ТОВ "Пріорітет Україна" на суму 64686382,86 грн, які підлягають погашенню за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення в позачерговому порядку, вимоги Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області у розмірі 7722754,38 грн відхилено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.03.2016 клопотання ліквідатора банкрута від 12.01.2016 про надання згоди на продаж майна ТОВ "Пріорітет Україна", що є предметом забезпечення вимог Національного банку України, задоволено та надано згоду ліквідатору банкрута на продаж майна ТОВ "Пріорітет Україна", що є предметом забезпечення вимог Національного банку України, а саме: майнового комплексу, площею 3469,30 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нова, буд. 1.

12.07.2018 Товарною біржею "Київська Універсальна" (далі ТБ "Київська Універсальна") проведено другий повторний аукціон з продажу майна ТОВ "Пріорітет Україна" у вигляді цілісного майнового комплексу, на якому реалізовано майно банкрута за ціною 827985,73 грн.

Предмет продажу - майновий комплекс (літ. А, В, Г) загальною площею 3469,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нова, буд. 1; характеристика будівель та споруд:

- головний виробничий корпус - літ. "А": рік побудови - не визначено; поверх - 1, антресоль; фундамент - бетон; стіни - бетон; покрівля - руберойд; перекриття - з/б; підлога - цемент; сходи - метал; електрика - так; водопровід - так; каналізація - так; загальна площа - 3394,1 кв. м; висота - 11,50 м; об`єм - 37203 кб. м; кількість приміщень, їх площа та призначення вказані в експлуатації техпаспорту;

- трансформаторна підстанція - літ. "В": рік побудови - не визначено; поверх - 1; фундамент - бетон; стіни - цегла; покрівля - толь; покриття - з/б; підлога - цемент; електрика - так; водопровід - ні; каналізація - ні; заг. площа - 41,8 кв. м; висота - 4 м; об`єм - 223 кб. М; кількість приміщень, їх площа та призначення вказані в експлуатації техпаспорту;

- склад для зберігання кисню - літ. "Г": рік побудови - не визначено; поверх - 1; кількість приміщень - 1; фундамент - бетон. бл.; стіни - цегла; покрівля - толь; перекриття - з/б; підлога - цемент; електрика - так; водопровід - ні; каналізація - ні; заг. площа - 33,4 кв.м; висота - 4,50 м; об`єм - 174 кб.м;

- статус земельної ділянки: земельна ділянка зареєстрована за Київською міською радою, право на земельну ділянку, що переходить до покупця, визначається згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.04.2019 у справі №911/1528/15 заяву Національного Банку України задоволено; визнано недійсними результати проведеного Товарною біржею "Київська Універсальна" аукціону від 12.07.2018 з продажу майна ТОВ "Пріорітет Україна"; визнано недійсним договір купівлі-продажу майна, укладений 16.07.2018 між ТОВ "Пріорітет Україна" в особі ліквідатора Карпунова І.О. та ПП "Промбудсервіс 2005".

Вказана ухвала господарського суду Київської області від 15.04.2019 у справі №911/1528/15 залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 та постановою Верховного Суду від 06.02.2020.

З урахуванням наведеного, посилаючись на ст.ст. 216, 387 ЦК України, ТОВ "Пріорітет Україна" в особі ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Глуховського Олексія Юрійовича звернулось до суду з позовними вимогами до ПП "Промбудсервіс 2005" про витребування з чужого незаконного володіння майна, а саме: майнового комплексу літ. А, В, Г, загальною площею 3469,30 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Нова, 1, та скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності за ПП «Промбудсервіс 2005» на зазначені нежитлові будівлі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/1528/15 (911/1463/21) відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Пріорітет Україна" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Глуховського Олексія Юрійовича до Приватного підприємства "Промбудсервіс 2005", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національного Банку України, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/1528/15 (911/1463/21), Національний банк України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з ПП "Промбудсервіс 2005" судовий збір.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстнації норм матеріального права.

Скаржник, заперечуючи правильність висновку суду про те, що ефективним способом захисту порушеного права ТОВ "Пріорітет Україна" є виключно застосування до спірних правовідносин ст. 216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.09.2019 у справі №330/1852/16-ц, зазначає, що з урахуванням змісту ст.ст. 216, 388 ЦК України вбачається за можливе виділити віндикацію як особливий (спеціальний) правовий наслідок недійсності правочину; реституція співвідноситься з віндикацією як приватне і загальне, отже, обидва способи є нічим іншим, як синонімічними назвами однієї вимоги - позову про витребування майна із чужого незаконного володіння.

На переконання скаржника, суд першої інстанції застосував норми права, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України та не здійснив належного захисту порушеного права ТОВ "Пріорітет Україна", внаслідок чого ПП "Промбудсервіс 2005" продовжує володіти, користуватись та розпоряджатись спірним майном без достатніх правових підстав.

Також, заперечуючи правильність залишення судом без задоволення позовних вимог про державну реєстрацію права власності, скаржник наголошує на тій обставині, що на теперішній час саме позивач є власником спірного майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою НБУ на рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/1528/15 (911/1463/21), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1528/15 (911/1463/21).

07.02.2022 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2022 поновлено Національному банку України строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

17.02.2022 від ПП "Промбудсервіс 2005" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПП "Промбудсервіс 2005" просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

12.03.2022 та 13.03.2022 скаржником надіслано на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Через військову агресію Російської Федерації проти України, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (із змінами, внесеними Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, у зв`язку з чим для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів, працівників апарату суду та учасників судового процесу розгляд справи 16.03.2022 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 справу №911/1528/15 (911/1463/21) призначено до розгляду на 29.06.2022.

27.06.2022 від ПП "Промбудсервіс 2005" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 розгляд справи №911/1528/15 (911/1463/21) відкладено.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Полякова Б.М., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Грек Б.М., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 справу №911/1528/15 (911/1463/21) прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 заяву ТОВ "Пріорітет Україна" арбітражного керуючого Глуховського Олексія Юрійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №911/1528/15 (911/1463/21) задоволено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 (далі - КУзПБ).

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Норми процесуального права, зокрема, положення статті 269 ГПК України, є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту.

Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17).

При цьому, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії (аналогічний висновок міститься у п. 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Предметом судового розгляду у цій справі є наступні вимоги за позовом ліквідатора ТОВ "Пріорітет Україна" до ПП "Промбудсервіс 2005":

- про витребування на з чужого незаконного володіння відповідача майна, а саме: майнового комплексу літ. А, В, Г, загальною площею 3469,30 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Нова, 1;

- про скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності за ПП «Промбудсервіс 2005» на зазначені нежитлові будівлі.

Підставою витребування з чужого незаконного володіння відповідача майна позивач зазначає те, що власником спірного майна є ТОВ "Пріорітет Україна", проте відповідач - ПП "Промбудсервіс 2005" відмовляється виконувати його вимоги ліквідатора ТОВ "Пріорітет Україна" щодо повернення цього майна та перешкоджає йому перебувати на території вказаного майнового комплексу.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно за результатами проведення аукціону з відчуження майна ТОВ "Пріорітет Україна" у процедурі банкрутства відчужене на користь ПП "Промбудсервіс 2005" на підставі укладеного між ним та ліквідатором банкрута договору купівлі-продажу майна від 16.07.2018.

Виконання сторонами умов вказаного договору купівлі-продажу, в тому числі сплата ПП "Промбудсервіс 2005" вартості придбаного за цим договором майна - 827 985,73 грн, сторонами визнається.

В подальшому, згідно з ухвалою господарського суду Київської області від 15.04.2019 у справі №911/1528/15, результати вказаного аукціону та укладений за наслідками проведення цього аукціону договір купівлі-продажу визнані недійсними.

На підставі встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, серед інших: 2) визнання правочину недійсним; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частина друга статті 20 ГК України визначає, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема: визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; іншими способами, передбаченими законом.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищенаведеними нормами права.

Зміст статей 3, 15, 16 ЦК України свідчить, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Такі висновки, викладені також у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19 та постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №908/1611/19 та від 02.09.2020 у справі №922/1614/19.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №924/1121/16, від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Зі змісту заявленого позову вбачається, що його подано на захист порушених, на думку позивача, матеріальних інтересів власника спірного майна з підстав, встановлених статтями 216, 387 Цивільного кодексу України.

При цьому позивачем, згідно заявлених позовних вимог, ставиться питання про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача, як це передбачено ст. 387 ЦК України.

Велика Палата Верховного суду вважає, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу

в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконного або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства (пункти 183-188 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Матеріалами справи підтверджується, що право власності на спірне майно відповідач набув внаслідок виконання сторонами вказаного вище договору купівлі-продажу майна від 16.07.2018, укладеного за результатами проведення аукціону з продажу майна банкрута, що відбувся 12.07.2018.

Отже, про незаконне або свавільне порушення відповідачем права володіння позивача у даній справі не йдеться, а відтак - правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 387 ЦК України відсутні.

Звертаючись із позовом у даній справі, позивач обґрунтовував його тим, що укладений з відповідачем договір купівлі-продажу спірного майна визнаний недійсним в судовому порядку.

Положеннями частини 1 статті 216 ЦК України визначено обов`язок кожної із сторін правочину у разі недійсності повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, виходячи із підстав заявленого у цій справі позову, вимогами позивача мали бути вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину, а не про витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому підлягає урахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №396/29/17, від 12.06.2020 у справі №906/775/17, від 13.05.2021 у справі №910/6360/20, за змістом якого системне тлумачення абзацу першого частини першої статті 216 та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: а) законодавець не передбачив можливості здійснення односторонньої реституції; б) правила абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; в) якщо тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

Між тим, зміст позовної заяви та заявлених позовних вимог свідчить про те, що з вимогою про повернення спірного майна, як це передбачено статтею 216 ЦК України, позивач до суду не звертався, натомість, вважаючи себе власником, він прагне витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З наведених підстав, з урахуванням того, що суд не має права виходити за межі позовних вимог для визначення ефективного способу захисту права замість позивача, позовні вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння відповідача, а також похідні від них позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності за ПП "Промбудсервіс 2005" на зазначене спірне майно, задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб - витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, не є належним.

З урахуванням зазначеного Північний апеляційний господарський суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції в цілому правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

За наведених у цій постанові обставин суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи та доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на неправильному розумінні норм чинного законодавства та не спростовують вказаного висновку.

Посилання скаржника на низку постанов Верховного Суду як на приклад застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено без урахування обставин справи, встановлених судом щодо даних спірних правовідносин, а відтак, є необґрунтованим, оскільки на відповідні висновки Верховного Суду скаржник послався, виокремивши їх із контексту відповідних судових рішень та не урахувавши обставини у справі, що переглядається.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2021 у справі №911/1528/15 (911/1463/21) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.07.2022.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді М.Л. Доманська

Б.М. Грек