ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. Справа№ 910/13756/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Теплюк В.В.,

від відповідача: Воробйов Є.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 (повний текст складено 22.02.2022)

у справі № 910/13756/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер»

до Всеукраїнської громадської організації «Інститут споживчих експертиз»

про визнання недостовірної інформації, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» (далі - ТОВ «Євро Смарт Пауер») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Всеукраїнської громадської організації «Інститут споживчих експертиз» (далі - ВГО «Інститут споживчих експертиз»), у якій просило:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію ТОВ «Євро Смарт Пауер», інформацію, поширену відповідачем, у вигляді статті від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

- БРСМ-Нафта - 92,8 - 3,4 - 27,4 - 0,47

2) зобов`язати відповідача спростувати вище зазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, зокрема шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті Інтернет видання ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлення (статті) під заголовком «Спростування», без власних зауважень та коментарів протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду в даній справі за власний рахунок, наступного змісту:

«Інформація, що була поширена на цьому сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» про невідповідність якості бензину автомобільного А-95, який реалізується в мережі БРСМ-НАФТА, вимогам норм України є недостовірною інформацією, та спростовується даним повідомленням»;

3) зобов`язати відповідача протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду в даній справі за власний рахунок видалити недостовірну інформацію у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, a caмe y вигляді наступного тексту:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.

БРСМ-Нафта- 92,8- 3,4- 27,4- 0,47.».

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що бензин, який він пропонує до продажу, відповідає всім нормам, має належну якість, а розповсюджені відповідачем відомості не відповідають дійсності.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не було виконано обов`язок щодо доказування тих обставин, на які він посилається у позові, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2022, ТОВ «Євро Смарт Пауер» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю і прийняти/ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю; стягнути із ВГО «Інститут споживчих експертиз» на користь ТОВ «Євро Смарт Пауер» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Євро Смарт Пауер» вказує на неповне з`ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених у рішенні висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що надав суду належні та допустимі докази того, що бензин автомобільний А-95, який реалізується ним на АЗК, повністю відповідає вимогам норм чинного законодавства України. При цьому відповідач не надав суду жодного доказу відбору проб та проведення перевірки (випробування) бензину автомобільного А-95, який реалізується позивачем на АЗК, що може свідчити тільки про непроведення відповідачем перевірки (випробування) такого автомобільного бензину А-95.

Апелянт не погоджується з твердженням суду про те, що «на підтвердження низької якості бензину відповідачем були подані Висновки та акти перевірки характеристик продукції. У Висновку було встановлено, що октанове число у деяких зразках бензину зафіксовано на рівні 90,2, 92, що відповідає інформації, яка оспорюється позивачем».

Позивач вказує, що надані відповідачем докази жодним чином не доказують здійснення позивачем реалізації бензину автомобільного А-95, якість якого не відповідає нормам чинного законодавства України. Щодо Висновку експертів Київського НДІСЕ від 12.03.2021, скаржник зазначає, що цей Висновок не є належним та допустимим доказом, який підтверджує низьку якість бензину автомобільного А-95, реалізацію якого здійснює позивач. Зазначає, що не має ніякого відношення (ні права оренди, ні права власності, ні права користування, ні права володіння та іншого права) до нафтобази або будь-якої її частини, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Переяславське, вул. Шевченка, 1А; досліджувані зразки у Висновку відбиралися не на АЗС позивача, а у третіх осіб, а тому позивач не має нести відповідальність за якість будь-якої продукції, яка належить третім особам.

Скаржник зауважує, що відповідач у своїй статті звертає увагу на те, що саме він робив відбір проб саме на АЗК позивача, а не на якійсь нафтобазі. Наведене, на думку апелянта, є ще одним доказом, який підтверджує неналежність та недопустимість Висновку при вирішенні цієї справи.

ТОВ «Євро Смарт Пауер» також не погоджується з висновком суду про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що відповідач є власником веб-сайту та/або автором статті. Скаржник вважає, що інформаційне наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_5 , в т. ч. і розділу «Контакти», свідчить про приналежність веб-сайта відповідачеві.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13756/21; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Євро Смарт Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 до надходження матеріалів справи №910/13756/21.

06.06.2022 матеріали справи №910/13756/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 апеляційну скаргу ТОВ «Євро Смарт Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/13756/21 залишено без руху; надано ТОВ «Євро Смарт Пауер» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 10 215,00 грн у встановленому порядку; попереджено ТОВ «Євро Смарт Пауер», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2022 поновлено ТОВ «Євро Смарт Пауер» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Євро Смарт Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/13756/21. Розгляд справи призначено на 11.07.2022.

У судовому засіданні 11.07.2022 оголошено перерву до 01.08.2022 на підставі ст. 216 ГПК України; повідомлено, що наступне судове засідання проходитиме в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи.

Всеукраїнська громадська організація «Інститут споживчих експертиз» надала відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає викладені апелянтом в апеляційній скарзі доводи надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. На думку відповідача, господарський суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації таких спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсі.

Відповідач заперечує проти аргументів скарги про те, що він (відповідач) не надав інформацію про місце забору бензину, а тому не мав можливості надати відповідні документи якості палива. Вказуючи на хибність таких аргументів скаржника, відповідач зазначає, що в оскаржуваній статті не зазначається, на якій саме АЗС, де розливається паливо під маркою «БРСМ-Нафта», було відібрано зразки, не зазначається і дата відбору зразків.

Відповідач зауважує, що позивач в позовній заяві стверджує, що на території України здійснює продаж пального на 209 АЗС, разом з тим на обґрунтування якості палива надав вибірково документи, датовані березнем та квітнем 2021 року. Позивач не надав бухгалтерських документів (видаткових накладних, документів якості палива тощо), які б свідчили про відвантаження палива на всі 209 АЗК. Отже, фактично позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що принаймні з початку року до виходу оскаржуваної публікації у позивача були наявні всі документи, які підтверджують якість палива на всіх 209 АЗС, де здійснюється продаж палива під маркою «БРСМ- Нафта».

Відповідач зауважує, що ні під час підготовчого засідання, ні під час судового розгляду позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують, що він є єдиним користувачем марки «БРСМ-Нафта» на АЗС. Водночас відповідач вказує, що надав докази того, що позивач не є єдиним користувачем торгівельною маркою «БРСМ-НАФТА» на АЗС .

Відповідач наголошує, що позивач при вирішені справи в суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів, а отже не довів, що оскаржувана інформація стосується саме позивача та що така інформація є недостовірною.

Крім того, на думку відповідача, оскільки в статті не зазначалось адреси АЗС, то ця інформація не зачіпає інтереси позивача. Також відповідач вважає, що наявність документів про якість палива у позивача не є фактом такої якості доти, доки не буде рішення у кримінальному провадженні (про закриття справи/вироку суду), яке розслідують правоохоронні органи щодо якості палива та інших питань.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Позивач стверджує, що відповідач у мережі Інтернет розмістив статтю від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказана стаття дійсно розміщена на вказаному інтернетресурсі і містить, зокрема, таку інформацію:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

БРСМ-Нафта - 92,8 - 3,4 - 27,4 - 0,47.

02.06.2021 ТОВ «Євро Сматр Пауер» звернулось до двох осіб - Інституту споживчих експертиз та ТОВ «Інститут споживчих експертиз» з претензією №26/1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а. с. 15-17), у якій вказує, що інформація у розміщеній на веб-сайті Інституту споживчих експертиз за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» є недостовірною та підлягає видаленню. ТОВ «Євро Смарт Пауер» наводить підстави, за яких вважає інформацію у статті недостовірною та просить видалити дану статтю або згадування у ній про ТОВ «Євро Сматр Пауер», торговий знак «БРСМ-НАФТА», найменування мережі АЗС «БРСМ-НАФТА»; надати копію чека, отриманого при здійсненні відбору пального; надати інформацію про дату, час та адресу АЗС, на якій відбирались проби; надати інформацію, ким саме відбирались проби та за участю якого спеціаліста; надати інформацію, яка саме лабораторія проводила дослідження та надала такі висновки.

Звертаючись з позовом у цій справі, позивач вказує, що опублікована відповідачем інформація є негативною, не відповідає дійсності та має бути спростована відповідачем. Позивач вказує, що бензин, який пропонується ним до продажу, відповідає всім нормам, має належну якість, а дані, розповсюджені відповідачем, не відповідають дійсності, на підтвердження чого позивач надає, зокрема, сертифікати відповідності та паспорти якості.

Так, позивач стверджує, що не є виробником жодного виду бензину автомобільного, але при цьому відповідно до вимог чинного законодавства України має всі документи, які підтверджують якість розповсюджуваного ним бензину автомобільного А-95.

На підтвердження таких тверджень позивач надав:

- щодо палива моторного альтернативного Преміум плюс А-95-Е40-Л вид ІІ: паспорт якості №04/04/-2021 від 12.04.2021; сертифікат відповідності UA1/CIC/0000030-21;

- щодо бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5: паспорт якості №05423302/21-0005/468 від 13.04.2021; декларацію про відповідність UA.TR.037.D.00142-21 від 13.04.2021; сертифікат відповідності №UA.TR.037.D.00116-21;

- щодо бензину автомобільного PLUS А-95-Євро5-Е5: паспорт якості №05423302/21-0005/469 від 13.04.2021; декларацію про відповідність UA.TR.037.D.00143-21 від 13.04.2021; сертифікат відповідності №UA.TR.037.D.00117-21.

У позові позивач також вказує, що для підтвердження якості бензину автомобільного А-95 постачальником палива на АЗС «БРСМ НАФТА» ТОВ «Катма Груп» проводилось додаткове випробування, відповідно до якого бензин автомобільний А-95 відповідає вимогам норм України, що підтверджується: протоколом випробувань №83-н від 17.03.2021; протоколом випробувань №84-н від 17.03.2021; протоколом випробувань №74-н від 18.03.2021; протоколом випробувань №78-н від 17.03.2021; протоколом випробувань №79-н від 17.03.2021; протоколом випробувань №73-н від 18.03.2021. Наведене, на думку позивача, свідчить, що станом як до, так і на дату виходу статті бензин автомобільний А-95, який реалізується позивачем на АЗК «БРСМ НАФТА», повністю відповідає нормам України.

Наданий позивачем паспорт якості №04/04/-2021 від 12.04.2021 свідчить, що його видано ТОВ «Стандарт Ойл-2000»; завод-виробник - виробнича база ТОВ «Стандарт-Ойл-2000»; сертифікат відповідності UA1/CIC/0000030-21 від 09.04.2021. Сертифікат відповідності UA1/CIC/0000030-21 від 09.04.2021 свідчить, що виробник продукції - ТОВ «Стандарт Ойл-2000», термін дії сертифіката: 09.04.2021-08.04.2022.

Паспорт якості №05423302/21-0005/468 від 13.04.2021, декларація про відповідність UA.TR.037.D.00142-21 від 13.04.2021 та сертифікат відповідності №UA.TR.037.D.00116-21 свідчать, що виробником бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 є ТОВ «Стандарт Ойл-2000».

Паспорт якості №05423302/21-0005/469 від 13.04.2021, декларація про відповідність UA.TR.037.D.00143-21 від 13.04.2021 та сертифікат відповідності №UA.TR.037.D.00117-21 свідчать, що виробником бензину автомобільного PLUS А-95-Євро5-Е5 є ТОВ «Стандарт Ойл-2000».

З наданих позивачем протоколів випробувань вбачається, що замовником випробувань є ТОВ «Катма Груп»; виробник продукції, що випробувалась, - ТОВ «Стандарт Ойл-2000». Згідно з висновками протоколів випробувань за перевіреними показниками зразки бензину відповідають відповідним вимогам.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що в різних джерелах інформації вже тривалий час є інформація про низьку якість палива в мережах АЗС під брендом «БРСМ-НАФТА», або інша інформація, яка свідчить про низьку ділову репутацію позивача, та наводить посилання на низку посилань у мережі Інтернет, які, на його думку, свідчать про такі обставини. Відповідач також зазначає, що в ЄДРСР міститься ряд ухвал Святошинського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження від 10.02.2021 з №0000016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 204 КК України, зміст яких свідчить, що відбувався відпуск паливно-мастильних матеріалів в мережі АЗС під брендом «БРСМ-НАФТА», які не відповідають ДСТУ (та наводить відповідні посилання в мережі Інтернет на ці ухвали). Відзначає, що вже тривалий час в різних джерелах інформації поширюється інформація про низьку якість палива, відсутність відповідного контролю АЗС, що само по собі сформувало негативну ділову репутацію позивачу ще до виходу оскаржуваної інформації.

Також відповідач вказує про безпідставність та необґрунтованість аргументів позивача щодо спростування інформації, оскільки позивач не довів склад делікту. Відповідач вважає, що доказова база, що поширювачем спірної інформації є відповідач, сформована позивачем на припущеннях. Відповідач заперечує, що є власником веб-сайту://www.expertise.in.ua та/або автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_1». На підтвердження того, що веб-сайт йому не належить, відповідач надав баланс ВГО за 2020 рік, в якому відсутні нематеріальні активи у вигляді веб-сайту або авторські права на вказану вище статтю.

Відповідач не погоджується з твердженням позивача про те, що інформація в оскаржуваній статті є недостовірною. Відповідач зазначає, що надані позивачем документи, які складені ТОВ «Катма Груп», ТОВ «Стандарт Ойл-2000», на сьогодні не можуть свідчити про безумовну якість палива, оскільки уповноваженими особами ДФС України розслідується кримінальне провадження від 10.02.2021 з №0000016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 204 КК України, де серед іншого об`єктом перевірки є постачальники палива ТОВ «Катма Груп», ТОВ «Стандарт Ойл-2000» на предмет сумнівної якості палива, яке реалізовувалось на мережах АЗС під брендом «БРСМ-НАФТА».

Відповідач зазначає, що на адвокатський запит ДФС України надала відповідь з копією висновку експертів Київського НДІСЕ від 12.03.2021 №7450ч7476/21-34/7572ч7598/21-53 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів та судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні (далі - Висновок).

Вказаний Висновок експертів свідчить про те, що деякі із зразків бензину, які вилучено під час обшуку нафтосховища за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка, 1-а, яке належить ТОВ «БРСМ-Нафта», а фактично використовують службові особи ТОВ «Євро Смарт Пауер», ТОВ «Інтергеоком», ТОВ «Катма Груп» не відповідає ДСТУ 7687:2015. Експерти у висновку вказують, що октанове число у деяких зразках бензину зафіксовано на рівні 90,2, 92.

У відповіді на відзив ТОВ «Євро Смарт Пауер» вказує, що за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_5, в т.ч. і розділу «Контакти», можна зробити висновок, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту відповідача. На веб-сайті розміщені також наступні ідентифікатори: адреса відповідача, його телефон/факс та адреса електронної пошти. Про те, що саме відповідач написав оспорювану статтю свідчить те, що це зазначено у самій статті, а також зміст розміщеної на цьому сайті статті «Закройте рот: «БРСМ» подала в суд на исследователей качества топлива». Також, на думку позивача, наданий відповідачем баланс не є доказом того, що веб-сайт йому (відповідачу) не належить. Щодо наданого відповідачем Висновку експертів позивач зазначає, що не вважає такий доказ належним та допустимим.

У запереченні на відзив відповідач вказує, що посилання позивача на статтю «Закройте рот: «БРСМ» подала в суд на исследователей качества топлива» не спростовують викладених у відзиві аргументів щодо недоведеності особи автора та власника веб-сайта. Вважає, що докази позивача ґрунтуються на припущеннях. Зауважує, що відомостями ЄДР спростовуються доводи позивача щодо приналежності веб-сайту відповідачу. Відзначає, що у оскаржуваній статті не зазначено на якій саме станції відбирались зразки палива, і позивач є не єдиним, хто використовує торгову марку «БРСМ НАФТА» при реалізації палива. Відповідач вважає, що є неналежним відповідачем у цій справі, а тому у нього відсутня необхідність у поданні будь-яких доказів стосовно проведених досліджень. Щодо тверджень позивача про те, що Висновок експертів є неналежним доказом, відповідач зазначає, що до прийняття рішення за кримінальним провадженням експертиза КНІДІСЕ спростовує документи позивача, подані як доказ якості пального.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Статтею 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до Глави 3 цього Кодексу.

За змістом ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта (підприємця).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності;

- поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В силу приписів ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Зазначене відповідає послідовній судовій практиці, викладеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №910/7978/18 щодо застосування наведеної норми права, а також у постановах Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №920/593/18, від 18.03.2020 у справі №910/8347/19, від 11.02.2021 у справі №917/527/18.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи відомості, які не відповідають дійсності, є твердженнями про факти і події, які не мали місця у реальності у час, до якого відносяться оспорювані відомості.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та ділової особи» від 27.02.2009 №1 (далі - Постанова №1) з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (п. 5 Постанови).

Згідно з п. 12 Постанови №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

У п. 15 Постанови №1 вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція

добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична

поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення.

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Позивач вважає, що недостовірною є поширена в мережі Інтернет інформація, зміст якої наведений вище.

Вказане є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Позивач вказує, що бензин, який пропонується ним до продажу, відповідає всім нормам та має належну якість, на підтвердження чого надає документи, згадані вище за текстом цієї постанови (паспорти якості, декларації про відповідність, сертифікати відповідності). Зазначене, на думку позивача свідчить, що розповсюджені відповідачем відомості не відповідають дійсності.

Відповідач, у свою чергу, на підтвердження низької якості бензину надав Висновок експертів КНДІСЕ та акти перевірки характеристик продукції. У Висновку експертів встановлено, що октанове число у деяких зразках бензину зафіксовано на рівні 90,2, 92, що відповідає оспорюваній позивачем інформації.

Позивач вважає, що недостовірна інформація була поширена в мережі Інтернет відповідачем.

Власником веб-сайту є володілець облікового запису, який встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею (ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).

З огляду на викладене та правове регулювання спростування поширеної інформації, захисту гідності та ділової репутації, викладеної в мережі Інтернет, суд зазначає, що питання залучення до участі у справі власника веб-сайту залежить від того, чи відомий автор поширеної інформації, якщо автор невідомий або неможливо встановити його особу, а також коли інформація є анонімною і доступ до веб-сайта вільним, то належним відповідачем є власник веб-сайта (постанова Верховного Суду 01.06.2022 у справі №713/1710/19).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив, що є власником веб-сайта ІНФОРМАЦІЯ_5 та/або автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підтвердження вказаного твердження відповідач надав баланс ВГО за 2020 рік, в якому відсутні нематеріальні активи у вигляді веб-сайту або авторські права на вказану вище статтю.

У свою чергу, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що саме відповідач є власником веб-сайту. З клопотанням щодо витребування такої інформації судом, мотивованого неможливістю самостійно її отримати, позивач до суду не звертався.

Таким чином, позивач, на якому лежить тягар доказування, не довів належними та допустимими доказами те, що саме відповідач є власником веб-сайту та/або автором статті.

Колегія суддів також відзначає, що зі змісту оспорюваної статті вбачається, що її автором є ОСОБА_1. Однак позивач у позовній заяві визначив відповідачем ВГО «Інститут споживчих експертиз». Вимог до ОСОБА_1 позивач не заявляв, з клопотанням про залучення останнього до участі у справі до суду не звертався.

Також позивач посилається на те, що в господарській діяльності він використовує на підставі оренди 209 АЗК. Разом з тим достатніх належних і допустимих доказів того, що всі (або навіть деякі) використовувані позивачем АЗК працюють під торговим знаком (знаком для товарів і послуг) «БРСМ-НАФТА» матеріали справи не містять. При цьому наданий позивачем Ліцензійний договір № 07/11/19-1Л від 07.11.2019 (т. 1 а. с. 52-54) свідчить, що позивач може використовувати відповідний знак на підставі невиключної ліцензії, тобто такої, що дозволяє ліцензіару (власнику знака) також використовувати знак та розпоряджатися ним на свій розсуд, в т. ч. видавати інші невиключні ліцензії третім особам.

А отже позивач достеменно і однозначно не довів, що він є єдиним користувачем вказаного знака для товарів і послуг, використовує його в господарській діяльності і спірна інформація стосується саме і виключно його, з урахуванням наведених вище обставин і доводів сторін.

Колегія суддів відзначає, що позиція відповідача у цій справі в цілому є суперечливою. Так, стверджуючи про те, що оспорювана позивачем інформація відповідає дійсності та надаючи на підтвердження цього відповідні докази, відповідач водночас вказує, що не є автором, а також власником веб-сайта, на якому така інформація розміщена. Однак за відсутності доказів того, що саме відповідач є тією особою, яка поширила оспорювану інформацію, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову у задоволенні позову. Колегія суддів при цьому також враховує те, що у разі задоволення позову (в т. ч. зобов`язання відповідача спростувати інформацію у такий же спосіб у який вона була поширена та видалити оспорювану інформацію) такі дії мають вчинятись саме тією особою, яка її поширила, що, за встановлених обставин (в т.ч. за відсутності доказів того, що саме відповідач є власником веб-сайта ІНФОРМАЦІЯ_5), не може бути покладено на відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/13756/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/13756/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/13756/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.08.2022.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова