ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2022м. ДніпроСправа № 904/946/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Круглий В.В. ордер серія АЕ від 15.04.2022 №1113261;

від відповідача: Ковтун С.Л. ордер серія АЕ від 16.05.2022 №1135069;

від відповідача: Резунов К.Е.,

розглянувши матеріали позовної заяви

Фізичної особи-підприємця Руснак Ірини Володимирівни

до Фізичної особи-підприємця Резунова Кирила Едуардовича

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Фізична особа-підприємець Руснак Ірина Володимирівна (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою від 20.04.2022 за вих.№б/н до Фізичної особи-підприємця Резунова Кирила Едуардовича (далі відповідач) про стягнення 302.728,80 грн, з яких 294.800,00 грн основної заборгованості та 7.928,80 грн штрафу, з урахуванням заяви від 25.07.2022 за вих. № б/н про зменшення позовних вимог, яка ухвалою від 27.07.2022 прийнята до розгляду.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку з поставки оплаченого позивачем товару та (або) повернення суми попередньої оплати.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу позивач просить суд покласти на відповідача.

20.04.2020 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 20.04.2022 за вих. № б/н про зменшення судового збору, у якому просить суд зменшити розмір судового збору до 9.227,00 грн, які вже сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/946/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2022.

Ухвалою від 20.04.2022 у задоволенні клопотання позивача від 20.04.2022 за вих. № б/н про зменшення судового збору відмовлено. Позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано надати до суду докази доплати сплати судового збору в розмірі 9.227,52 грн та документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення.

21.04.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 21.04.2022 за вих. № б/н, у якій просить суд долучити до матеріалів справи докази сплати судового збору, а саме платіжне доручення № 1274 від 21.04.2022 та докази надсилання копії позовної заяви і додатків до неї відповідачу (опис вкладення у цінний лист та чеки). Оцінивши надані позивачем докази, господарський суд визнав їх належними, а недоліки позовної заяви усунутими.

Ухвалою від 26.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.05.2022.

12.05.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.05.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, сформоване в системі "Електронний суд" 16.05.2022 у якому позивач просить суд надати матеріали справи для ознайомлення та виготовлення фотокопій, з метою підготування відповіді на відзив та відкласти розгляд справи на іншу дату та час з урахуванням зайнятості представника позивача в інших справах.

Ухвалою від 17.05.2022 відповідача зобов`язано невідкладно направити на адресу позивача копію відзиву з доданими до нього документами листом з описом вкладення, докази чого негайно надати суду. Вирішення питання про прийняття відзиву з доданими до нього документами відкладено. Клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання, сформоване в системі "Електронний суд" 16.05.2022, задоволено. Підготовче засідання відкладено до 21.06.2022.

21.06.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 20.06.2022 за вих. № б/н про долучення доказів, який за своєю суттю розцінюється як відповідь на відзив, що у судовому засіданні визнав представник позивача. Оцінивши відповідь на відзив та додані до неї документи, господарський суд встановив, що позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив і надіслав її іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти її до розгляду.

21.06.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від б/д за вих. № б/н про долучення доказів до матеріалів господарської справи, а саме нотаріально завіреної заяви свідка та відеозйомки, яка фіксує наявність другої партії товару, яка зберігається у попереднього власника.

Ухвалою від 21.06.2022 продовжено строк підготовчого провадження. Відзив прийнято до розгляду. Відповідь на відзив прийнято до розгляду. Підготовче засідання відкладено до 26.07.2022.

04.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшла заява від б/д за вих. № б/н, у якій відповідач просить позивача забрати другу партію товару, що знаходиться у відповідача на відповідальному зберіганні. Заява відповідача долучена до матеріалів справи.

25.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшла заява від б/д за вих. № б/н про долучення доказів до матеріалів господарської справи разом з оригіналом Акта приймання-передачі товару від 15.07.2022. Документи долучені до матеріалів справи.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 25.07.2022 за вих. № б/н про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 302.728,80 грн, з яких 294.800,00 грн основної заборгованості та 7.928,80 грн штрафу. Крім цього, позивач просить суд вирішити питання про повернення судового збору у розмірі 13.913,59 грн.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошено з 10 год 56 хв 26.07.2022 до 09 год 00 хв 27.07.2022.

27.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшла заява (пояснення щодо процесуальних питань) на заяву про зменшення позовних вимог, у якій відповідач звернув увагу суду, що у зв`язку з поставкою другої партії товару відповідачем позивачу змінилися фактичні обставини справи та предмет доказування.

Ухвалою від 27.07.2022 заяву позивача від 25.07.2022 за вих. № б/н про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.08.2022.

У судовому засіданні 10.08.2022 представники позивача та відповідача надали усні пояснення у справі, відповіли на запитання суду, представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Відповідач, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, а тому позивач вимагає повернення суми попередньої оплати та сплати штрафних санкцій.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач стверджує, що, отримавши від позивача попередню оплату товару, він поставив позивачу першу партію товару. Однак письмових документів, що такого отримання сторони не складали.

Водночас отриманий від відповідач товар позивач передала на склад Червоного Хреста у м. Вінниця, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 25/3 від 25.03.2022 та заявою свідка ОСОБА_1 .

Так, відповідач наголошує, що виконував умови договору належним чином і поставив позивачу першу партію товару, проте у зв`язку з істотною зміною обставин (війна) не поставив другу партію товару.

Обставини непереборної сили відповідач підтверджує листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1.

Доводи позивача щодо відзиву на позовну заяву

Позивач звернув увагу суду, що товарно-транспортна накладна № 25/3 від 25.03.2022 не містить жодних відміток про отримання товару вантажоодержувачем.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Відповідач заперечення не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; внесення передоплати; оплати товару; передання оплаченого товару; повернення суми попередньої оплати; невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором та правомірності нарахування штрафних санкцій.

Суд встановив, що 03.02.2022 між позивачем (далі позивач, покупець) та відповідачем (далі відповідач, постачальник) був укладений договір поставки товару №03/02-1 (RU) (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується проводити поставку (продаж) покупцю в власність продукцію: респіратор-півмаска фільтрувальна AERIS FFP2 NR, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Загальна вартість цього договору, згідно з п. 1.3 договору, складає 1.585.760,00 грн без ПДВ.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Якщо після укладення даного договору з`ясується, що будь-яка із сторін не мала права його укладати і його дія має бути припинена, в такому випадку винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі витрати які та понесла у зв`язку з укладенням даного договору, а також спричинені такій стороні збитки (п. 8.1 договору).

Порядок розрахунків визначений розділом 4 договору, а саме у п. 4.1 договору закріплено, що оплата покупцем здійснюється в безготівковому вигляді у розмірі 39% передоплати (618.448,40 грн) на безготівковий рахунок продавця в строк до 07.02.2022. Інша частина грошей (967.313,60 грн) протягом 20 днів з моменту поставки товару та прийняття його за видатковою товарною накладною.

На виконання п. 4.1 договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти, з призначенням платежу: «часткова попередня оплата за товар за договором № 03/02-1(RU) від 03.02.2022, згідно рахунку від 03.02.2022 без ПДВ», у загальному розмірі 618.480,00 грн, що підтверджується: платіжним дорученням № 1223 від 03.02.2022 на суму 240.000,00 грн (а. с. 13 том 1); платіжним дорученням № 1225 від 04.02.2022 на суму 250.000,00 грн (а. с. 12 том 1); платіжним дорученням № 1226 від 05.02.2022 на суму 128.480,00 грн (а. с. 10 том 1).

Відповідно до п. 2.1 договору товар повинен бути поставлений покупцю протягом 14 календарних днів з моменту отримання часткової попередньої оплати за товар.

Господарський суд встановив, що часткова попередня оплата за товар, у розмірі визначеному п. 4.1 договору, була перерахована позивачем відповідачу 05.02.2022.

Таким чином товар, згідно п. 2.1 договору, мав бути поставлений до 19.02.2022.

Докази поставки товару в строк до 19.02.2022 матеріали справи не містять.

Крім часткової попередньої оплати за товар за договором № 03/02-1(RU) від 03.02.2022, згідно рахунку від 03.02.2022 без ПДВ», у загальному розмірі 618.480,00 грн, позивач надала докази оплати товару на загальну суму 556.320,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1259 від 18.03.2022 на суму 396.000,00 грн (а. с. 11 том 1); платіжним дорученням № 1263 від 21.03.2022 на суму 160.072,00 грн (а. с. 14 том 1); платіжним дорученням № 1265 від 21.03.2022 на суму 248,00 грн (а. с. 9 том 1).

Так, загальна сума, яку позивач перерахувала відповідачу в якості оплати товару складає 1.174.800,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернулася до відповідача з претензією № 1 щодо виконання зобов`язань за договором (№ 04/11-1 від 11.04.2022), в якій позивач просила відповідача повернути кошти, у зв`язку з тим, що товар не було поставлено.

У відповідь на претензію позивача № 1 щодо виконання зобов`язань за договором (№ 04/11-1 від 11.04.2022) відповідач надав відзив та вказав, що строк поставки товару сплив 04.04.2022, вина відповідача у тому, що товар не поставлений відсутня.

Під час провадження у справі відповідач передав позивачу товар на загальну суму 880.000,00 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 15.07.2022 та визнається сторонами.

Враховуючи поставку спірного товару на суму 880.000,00 грн, позивач зменшив розмір позовних вимог до 294.800,00 грн.

Доказів поставки товару на суму 294.800,00 грн матеріали справи не містять.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 302.728,80 грн, з яких 294.800,00 грн основної заборгованості (попередньої оплати товару) та 7.928,80 грн штрафу. Підставою позовних вимог визначено неналежне виконанням відповідачем обов`язку з поставки оплаченого позивачем товару.

Право вимоги вказаної заборгованості позивач набув в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань, взятих на себе зобов`язань за договором № 03/02-1(RU) від 03.02.2022.

Згідно з нормами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

На виконання п. 4.1 договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти, з призначенням платежу: «часткова попередня оплата за товар за договором № 03/02-1(RU) від 03.02.2022, згідно рахунку від 03.02.2022 без ПДВ», у загальному розмірі 618.480,00 грн, що підтверджується: платіжним дорученням № 1223 від 03.02.2022 на суму 240.000,00 грн (а. с. 13 том 1); платіжним дорученням № 1225 від 04.02.2022 на суму 250.000,00 грн (а. с. 12 том 1); платіжним дорученням № 1226 від 05.02.2022 на суму 128.480,00 грн (а. с. 10 том 1).

Питанню строку виконання обов`язку передати товар присвячено ст. 663 Цивільного кодексу України, а саме продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 договору товар повинен бути поставлений покупцю протягом 14 календарних днів з моменту отримання часткової попередньої оплати за товар.

Господарський суд встановив, що часткова попередня оплата за товар, у розмірі визначеному п. 4.1 договору, була перерахована позивачем відповідачу 05.02.2022.

Таким чином товар, згідно п. 2.1 договору, мав бути поставлений до 19.02.2022.

Докази поставки товару в строк до 19.02.2022 матеріали справи не містять.

Крім «часткової попередньої оплати за товар за договором № 03/02-1(RU) від 03.02.2022, згідно рахунку від 03.02.2022 без ПДВ», у загальному розмірі 618.480,00 грн, позивач надала докази оплати товару на загальну суму 556.320,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1259 від 18.03.2022 на суму 396.000,00 грн (а. с. 11 том 1); платіжним дорученням № 1263 від 21.03.2022 на суму 160.072,00 грн (а. с. 14 том 1); платіжним дорученням № 1265 від 21.03.2022 на суму 248,00 грн (а. с. 9 том 1).

Так, загальна сума, яку позивач перерахувала відповідачу в якості оплати товару складає 1.174.800,00 грн.

Під час провадження у справі відповідач передав позивачу товар на загальну суму 880.000,00 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 15.07.2022 та визнається сторонами.

Доказів поставки товару на суму 294.800,00 грн матеріали справи не містять.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 Цивільного кодексу України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеній до продавця.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено судом вище, відповідач мав поставити позивачу товар до 19.02.2022 включно.

Таким чином, зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача з 20.02.2022 у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами строку поставки, який, виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого відповідач як постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Про те, що відповідач усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів свідчить і те, що 15.07.2022 за Актом приймання-передачі товару відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 880.000,00 грн. Тобто товар відповідач частково поставив вже під час судового провадження.

З урахуванням висновків суду, на час вирішення спору відповідач неправомірно утримує решту передоплати (грошові кошти позивача) у загальному розмірі 294.800,00 грн, а тому позовні вимоги про її стягнення на користь позивача визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення штрафу

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у випадку непостачання, недопостачання, прострочення постачання товару, без повідомлення у відповідності до п. 2.8 договору постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі 0,5% від суми непостачання, недопостачання, прострочення постачання товару.

Позивач нарахував штраф у розмірі 7.928,80 грн (1.585.760,00 грн х 0,5).

Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок штрафу здійснений позивачем та визнав арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Господарський суд відзначає, що був відповідач зобов`язаний в строк до 19.02.2022 поставити позивачу товар на загальну суму 1.585.760,00 грн, проте в порушення взятих на себе зобов`язань лише частково 15.07.2022 поставив позивачу товар на загальну суму 880.000,00 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі. Отже, з 20.02.2022 прострочення постачання товару відбулося на загальну суму 1.585.760,00 грн, а тому саме з цієї суми позивач правомірно розрахував штраф.

Оцінка аргументів учасників справи

Відповідач стверджує, що, отримавши від позивача попередню оплату товару, він поставив позивачу першу партію товару, однак письмових документів, що такого отримання сторони не складали.

Водночас отриманий від відповідач товар позивач передала на склад Червоного Хреста у м. Вінниця, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 25/3 від 25.03.2022 та заявою свідка ОСОБА_1 .

Так, відповідач наголошує, що виконував умови договору належним чином і поставив позивачу першу партію товару, проте у зв`язку з істотною зміною обставин (війна) не поставив другу партію товару.

Відповідно до ст. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Однак, оцінюючи надану відповідачем товарно-транспортну накладну № 25/3 від 25.03.2022, як первинний документ та доказ, який фіксує факт здійснення господарської операції, господарський суд встановив відсутність підпису водія/експедитора, який прийняв товар від відповідальної особи вантажовідправника (відповідача), відсутність підпису водія/експедитора, який здав товар відповідальній особі вантажоодержувача (позивачу), як і відсутність підпису відповідальної особи вантажоодержувача (позивача). Крім цього, суд встановив відсутність і таких обов`язкових реквізитів як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції від імені позивача.

Крім цього, товарно-транспортна накладна № 25/3 від 25.03.2022 містить відомості про товар, а саме товари згідно Purchase Order № RUS02UA/KYI22/001251 від 25.01.2022 на загальну суму 1.579.680,00 грн без ПДВ. В той час позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1.174.800,00 грн. Під час провадження у справі відповідач передав позивачу товар на загальну суму 880.000,00 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі товару від 15.07.2022 та визнається сторонами. Відтак, дії відповідача в частині поставки товару за Актом приймання-передачі товару від 15.07.2022 на суму 880.000,00 грн можуьб вказувати на те, що за товарно-транспортною накладною № 25/3 від 25.03.2022 на суму 1.579.680,00 грн без ПДВ товар не поставлявся, оскільки підстав як і зобов`язань для поставки товару на загальну суму 2.459.680,00 грн (1.579.680,00 грн (вартість товару, як стверджує відповідач, поставленого за товарно-транспортною накладною № 25/3 від 25.03.2022) + 880.000,00 грн (вартість товару поставленого за Актом приймання-передачі товару від 15.07.2022) у відповідача немає.

Більш того, товарна-транспортна накладна № 25/3 від 25.03.2022 містить посилання, що з вантажем йде видаткова накладна № 031 від 25.03.2022, яка до матеріалів справи не долучена.

Отже, товарно-транспортна накладна № 25/3 від 25.03.2022 визнається судом неналежним доказом у справі, оскільки не підтверджує поставку товару відповідачем позивачу.

Не підтверджує таких обставин і долучений до матеріалів справи відеозапис, зі змісту якого неможливо встановити поставку товару відповідачем позивачу. При цьому зазначений відеозапис наданий відповідачем без дотримання положень ст. 96 ГПК України, а тому суд його не приймає.

Частиною 1 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Частиною 1 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

Частиною 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України визначено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Господарський суд звертає увагу, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Допустимість доказів.).

Таким чином, заява свідка ОСОБА_1 , зареєстрована в реєстрі за № 270, яку відповідач надав в якості доказу поставки позивачу товару не є належним доказом у справі, з огляду на те, що поставка товару має бути підтверджена первинним документами (видаткова накладною, акт приймання-передачі товару, товаро-транспортна накладна тощо).

Крім цього, господарський суд звертає увагу, що водій ОСОБА_1 , підпис якого у заяві свідка засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу стверджує, що він особисто взяв супроводжувальні документи на першу партію товару, а саме товарно-транспортну накладну № 25/3 від 25.03.2022 і, як зазначає водій ОСОБА_1 , з вказаними документами особисто приїхав до міста Вінниця де і відвантажив спірний товар, проте водій ОСОБА_1 не надає суду жодних показань в частині того, чому ним особисто не була підписана товарно-транспортна накладна № 25/3 від 25.03.2022.

Отже, надану відповідачем заяву свідка ОСОБА_1 суд оцінює критично і не приймає.

Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин з приводу чого господарський суд зазначає таке.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд доходить таких висновків.

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28 лютого 2022 року зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 14№ ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» та Статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст. 14 та 14№ ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими докази на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили або ж випадком) не вважаються: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника; відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання; відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, з урахуванням викладеного лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 як доказ існування форс-мажорних обставин у справі № 904/946/22 оцінюється критично і не береться до уваги.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено законом України "Про судовий збір".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Господарський суд встановив, що позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення 302.728,80 грн, з яких 294.800,00 грн основної заборгованості та 7.928,80 грн штрафу, з урахуванням заяви від 25.07.2022 за вих. № б/н про зменшення позовних вимог, яка ухвалою від 27.07.2022 прийнята до розгляду.

Господарський суд встановив, що ціна позову у справі № 904/946/22 складає 302.728,80 грн.

Правильним розміром судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", є 4.540,93 грн.

Фактично сплачений судовий збір у розмірі 18.454,52 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,00 грн та платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,52 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" перед відкриттям (порушенням) провадження у справі господарський суд встановив, що судовий збір, сплата якого підтверджена платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,00 грн та платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,52 грн, зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується випискою від 21.04.2022 та випискою від 22.04.2022 про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За результатами аналізу фактичних обставин справи господарський суд доходить висновку, що судовий збір у розмірі 13.913,59 грн (18.454,52 грн (сума судового збору сплачено при подачі позову) - 4.540,93 грн (розмір судового збору за розгляд позовних вимог у справі № 904/946/20) підлягає поверненню позивачу.

Відтак клопотання позивача про повернення надміру зарахованого до бюджету судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руснак Ірини Володимирівни задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Резунова Кирила Едуардовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Руснак Ірини Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 294.800,00 грн (двісті дев`яносто чотири тисячі вісімсот грн 00 коп) основної заборгованості, 7.928,80 грн (сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім грн 80 коп) штрафу, 4.540,93 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок грн 93 коп) судового збору.

Повернути Фізичній особі-підприємцю Руснак Ірині Володимирівні ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 13.913,59 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот тринадцять грн 59 коп), сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,00 грн та платіжним дорученням № 1273 від 20.04.2022 на суму 9.227,52 грн.

Видати наказ (ухвалу про повернення судового збору) після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 11.08.2022

Суддя С.А. Дупляк