ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.08.2022 Справа № 914/2366/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О. Д.

За участю секретаря судового засідання Яремко В. Я.

розглянувши заяву Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» про визнання виконавчого документа від 22.02.2018 року, таким що частково не підлягає виконанню

у справі № 914/2366/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», Львівська обл., м. Червоноград,

про стягнення грошових коштів у сумі 7241515,63грн., а саме: боргу 5592881,47грн., пені 1008555,44грн., трьох процентів річних 149816,58грн. та інфляційних втрат 490262,14грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Свідунович Р.І.;

від відповідача (заявника): Стасюк О.В.;

встановив:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/2366/17 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз до Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго про стягнення основного боргу 5 592 881,47 грн, пені 1 008 555, 44грн, трьох процентів річних 149816,58грн та інфляційних втрат 490 262,14 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.01.2018, позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з КП «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 5592881,47грн. - основного боргу, пеню у сумі 1008555,44грн., три проценти річних у сумі 149816,58грн., інфляційні втрати у сумі 488637,74грн. та судовий збір у сумі 108598,38грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Господарським судом Львівської області на примусове виконання ухваленого рішення 22.02.2018 видано відповідний наказ.

02.08.2022 на розгляд господарського суду Львівської області КП «Червоноградтеплокомуненерго» подано заяву про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню. Заява обгрунтована тим, що основний борг у розмірі 5 592 881,47 грн на виконання рішення суду погашений у повному обсязі, тому відповідно до ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення» 1008555,44 грн - пені, три проценти річних у сумі 149816,58грн та 488637,74грн інфляційних втрат підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до протоколу передачі судової справи №914/2366/17 02.08.2022 заяву передано на розгляд судді Запотічняк О.Д.

Ухвалою від 03.08.2022 розгляд заяви про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню призначено на 10.08.2022.

10.08.2022 стягувач подав заперечення на заяву КП «Червоноградтеплокомуненерго» про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню. Зокрема, заборгованість у сумі 5 592 881,47 грн., на яку було нараховано пеню, інфляційні нарахування та проценти річних, станом на 01.06.2021 не існувало, а відтак одна з умов, які необхідні для списання даних сум у відповідності до ч.1 ст.7 закону, відсутня. Крім того, рішення суду, яким призначені визначені суми, вступило у силу до моменту прийняття вище вказаного закону, а відтак повинно виконуватися, адже воно є обов`язкове до виконання.

В судове засідання 10.08.2022 з`явились представники обох сторін, підтримали позицію, викладену у письмових документах.

Частиною 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець чітко визначив підстави для визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме: помилкова видача наказу судом; відсутність у боржника обов`язку повністю або частково у зв`язку з припиненням чи добровільним виконанням обов`язку ним або іншою особою; інші причини.

Під відсутністю обов`язку слід розуміти, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням. Під іншими причинами слід розуміти відсутність правових підстав у стягувача на здійснення будь-яких дій відносно боржника (стягнення, зобов`язання вчинити ті чи інші дії або утриматися від вчинення тощо), наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково (аналогічне роз`яснення наведено у п.3.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Згідно з положеннями ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Суд враховує, що оскільки відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, то на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору на розподіл природного газу №0942NQU6WGT016 від 01.01.2016, поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення».

У преамбулі цього Закону вказано, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості (ст.1 Закону).

Згідно ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

При цьому, закон не ставиться право ненарахування (списання) з боржника неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення основної частини боргу до 01.06.2021 (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, та у справі № 914/3131/15 від 23.01.2018).

Боржник оплатив суму основного боргу до 01.06.2021, що підтверджує матеріалами справи та визнається стягувачем. Відтак, 1008555,44 грн пені, три проценти річних у сумі 149816,58грн та 488637,74грн інфляційних втрат підлягають списанню згідно ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення». Тому обов`язок боржника щодо оплати таких сум відсутній у зв`язку із його припиненням згідно закону.

Суд дійшов висновку, що заява про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню у частині 1008555,44 грн - пені, три проценти річних у сумі 149816,58грн та 488637,74грн інфляційних втрат є правомірною.

Враховуючи викладене, оскільки на даний час у відповідача (боржника) відсутній обов`язок щодо сплати на користь позивача (стягувача) 1008555,44 грн - пені, трьох відсотків річних у сумі 149816,58грн та 488637,74грн інфляційних втрат у зв`язку із списанням вказаних сум, наказ господарського суду Львівської області від 22.02.2018 у справі № 914/2366/17 в частині стягнення цих сум має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Щодо інших аргументів учасників провадження, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву КП «Червоноградтеплокомуненерго» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню - задовольнити.

2. Визнати наказ Господарського суду Львівської області від 22.02.2018 у справі №914/2366/17 таким, що частково не підлягає виконанню у частині стягнення 1 008 555,44 грн - пені, три відсотків річних у сумі 149 816,58 грн та 488 637,74 грн інфляційних втрат.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 11.08.2022.

Суддя Запотічняк О.Д.