РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2022Справа № 910/20358/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Лахтадир М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Бі Енд Ейч" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 1-5; ідентифікаційний код 20006513)

до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 361 332, 23 грн

Представники сторін:

від позивача: Гордієнко Н.П., Бондаренко С.В.

від відповідача: Юзефович А.О.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Бі Енд Ейч" з позовом до Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 361 332, 23 грн, які складаються із суми основного збору - 302 876, 50 грн, 3 % річних - 15 985,80 грн та інфляційних втрат - 42 469, 93 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідач не виконав роботи у повному обсязі та у строк, передбачений договором (з простороченням більше ніж у 2 роки), у свою чергу, роботи, що виконані, не відповідають вимогам законодавства, у зв`язку з чим, позивач повідомив відповідача про відмову від договору, відповідно правовідносини сторін припинені з 05.02.2020.

Як зазначає позивач, прийняття виконаних відповідачем робіт було неможливим, у зв`язку з втратою інтересу ПрАТ "Бі Енд Ейч" через тривале прострочення та у зв`язку з порушенням ФОП Махно О.М. порядку передачі робіт.

З огляду на що, позивач керуючись ч. 3 ст. 612 ЦК України та ч. 2 ст. 849 ЦК України відмовився від прийняття робіт, про що повідомив відповідача листом № 08/03 від 06.03.2020.

У подальшому було виявлено прихований недолік робіт у вигляді їх невідповідності вимогам законодавства, відповідно до висновку експерта № 369/10-2021 від 26.10.2021, який також унеможливлює як прийняття, так і використання результатів робіт.

За таких обстави, внаслідок відмови позивача від договору, у зв`язку з порушеннями, допущеними відповідачем та з огляду на втрату інтересу до виконання та непридатністю результатів робіт до використання, ПрАТ "Бі Енд Ейч" має право на повернення сплаченого за договором авансу.

Втім, на вимогу позивача, кошти сплачені в якості передоплати за договором відповідачем не повернуто, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, у відповіді на відзив позивач відзначає:

- що ніколи не визнавав виконання відповідачем робіт частково, на суму 333 164, 15 грн та заперечує, що здійснені відповідачем дії є належним виконанням умов договору, і у зв`язку з виконанням цих дій відповідач має право на отримання грошових коштів, у тому числі у розмірі 333 164, 15 грн;

- позивач просить не брати до уваги, як належні докази надані відповідачем договори № 240717 від 23.10.2017, № 210717 від 11.07.2017, № 381117 від 15.11.2017, адже, вони не містять жодних відомостей щодо предмета доказування;

- науково-проектна документація та документація щодо проектних рішень не була предметом дослідження, оскільки, не є предметом договору. Експертне дослідження було спрямоване виключно на визначення відповідності запропонованих відповідачем результатів робіт вимогам чинного законодавства. Для цього ані експерту, ані суду не потрібно досліджувати проектну документацію, яка не має правового зв`язку із предметом спору;

- підписаний відповідачем в односторонньому порядку акт злачі-приймання робіт № ОУ-0000005 не є підтвердженням належного виконання ним робіт за договором;

- предметом спору є не зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі (порушення якого якраз і розпочалося у 2018 році), а зобов`язання з повернення грошових коштів (яке було порушене тільки 27.02.2020), то відповідно і строк позовної давності триває до 26.02.2023 включно. Разом з тим, визначенням саме такої дати для обчислення строку позовної давності відповідач визнає, що строк на створення дизайн-проекту сплив 05.01.2018, що підтверджує порушення відповідачем господарського зобов`язання.

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відповідачем відзиві останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на слідуюче:

- ФОП Махно О.М. виконана значна частина обумовленої сторонами роботи, яку не вдалось завершити повністю з об`єктивних причин, у тому числі в наслідок неконструктивних дій з боку позивача, невиконання ним умов пп. 4.7.1. договору;

- окрім даного договору, щодо того ж самого об`єкту в м. Києві були укладені ще й інші правочини, один з яких із ПрАТ "Бі Енд Ейч", а інші ще з однією юридичною особою, що не є учасником даної справи. Таким чином, фактично, виконання робіт за усіма чотирма договорами здійснювалось в межах даного проекту щодо будівлі по вул. Велика Житомирська, 32 у м. Києві. Незважаючи на те, що спілкування велось з різними особами, юристами, виконавцями тощо, остаточне рішення з приводу усіх ключових питань щодо даного проекту завжди приймалося одноосібно та виключно Богданом Беркутом. Відтак, в якості додатку до відзиву було додано письмові копії електронних документів, а саме, електронних листів, якими сторони обмінювались під час виконання договору;

- до позовної заяви позивачем не додано жодних доказів, які б підтверджували факт виконання положень пп. 4.7.1. договору. Зокрема, вказаним положенням договору визначено, що передача вихідних даних здійснюється за актом прийоми-передачі і до початку робіт. Відповідач наполягає, що такий акт сторонами не підписувався, а вихідні дані у дату, від якої позивач відраховує термін виконання відповідачем зобов`язань за договором - 25.10.2017 передані не були. Таким чином, відповідач вказує про безпідставність тверджень позивача про порушення відповідачем строків виконання робіт за договором, оскільки, відповідно до умов пп. 2.1. договору такий строк не розпочався, внаслідок невиконання ПрАТ "Бі Енд Ейч", як замовником взятих на себе зобов`язань, і ненадання відповідачу, як виконавцю вихідних даних, передбачених пп. 4.7.1. договору;

- відповідач розпочав виконання робіт в тому об`ємі, в якому це можна було зробити, проте, діяв при цьому за принципом добросовісності, незважаючи на неналежне і неповне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань;

- відповідно до умов договору позивач доручив, а відповідач, зобов`язувався розробити лише "дизайн-проект", під чим сторони домовились розуміти перелік робіт, вказаний у додатку № 1 до договору. Дизайн-проект не передбачає і не може передбачати впровадження якихось технічних рішень, що й доводиться переліком робіт, вказаних у додатку № 1 до договору. Крім того, після укладення договору, з`ясувалося, що будівля відноситься до пам`ятки архітектури, а відтак, для виконання ремонтно-реставраційних робіт було необхідним розробити науково-проектну документацію, що здійснювалось не ФОП Махно О.М., а головним архітектором проекту - ФОП Лисенковою В.М. Отже, на переконання відповідача, наведене спростовує висновок експерта, на який посилається позивач, оскільки, розроблення проектної документації, виконання врахування вимог державних будівельних норм тощо не входить у компетенцію і обов`язок дизайнера;

- договір припинений за ініціативою ПрАТ "Бі Енд Ейч" з моменту отримання відповідного повідомлення позивача про його розірвання в односторонньому порядку на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України, тобто, з 06.02.2020, після чого у позивача виникли зобов`язання по виплаті відповідачу плати за виконану частину роботи за договором та відшкодування йому збитків, завданих розірванням договору. Відтак, на переконання відповідача, подальше посилання позивача на положення ч. 2 ст. 849 ЦК України, як на підставу для відмови від прийняття робіт, про що ним зазначено у листі від 06.03.2020 за № 07/03, є безпідставним, оскільки, вказане положення унормовує право замовника відмовитись від договору підряду "якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим", та як наслідок визначає його право вимагати відшкодування збитків, тоді як на дату направлення ПрАТ "Бі Енд Ейч" листа від 06.03.2020 правовідносини між сторонами були відсутніми, а договір - припиненим за ініціативою позивача;

- позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність протиправної поведінки відповідача ФОП Махно О.М., як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. У зв`язку з чим, на переконання відповідача відсутні підстави для стягнення зазначених у тексті позовної заяви сум, як коштів, визначених позивачем "збитками", так і похідних від них сум, які складають 3% річних та інфляційних втрат;

- також відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що ще з 05.01.2018 позивач знав про те, що роботи за договором виконані ФОП Махно О.М. не в повному обсязі, а 23.07.2018 цю обставину підтвердив співробітник відповідача, що свідчить про беззаперечну і достеменну обізнаність в цьому позивача. Незважаючи на це, позовна заява по даній справі датована лише 08.12.2021, тобто, після завершення трирічного строку позовної давності.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає:

- про неузгодженість і нечіткість позиції позивача у даній справі та суперечливість приведених обґрунтувань доводів позовної заяви;

- відсутність заперечень позивача щодо вартості виконаної відповідачем частини робіт;

- сторони договору не обумовлювали необхідність підписання кожного із документів, якими вони обмінюються, електронним цифровим підписом, а відтак, своїми конклюдентними діями фактично узгодили можливість спілкування з поточних питань таким чином, яким спілкувались, зокрема, електронною перепискою.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.01.2022.

19.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що: позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували факт виконання положень пп. 4.7.1. договору; безпідставність тверджень позивача про порушення відповідачем строків виконання робіт за договором, оскільки відповідно до п. 2.1. договору такий строк не розпочався внаслідок невиконання замовником взятих на себе зобов`язань і ненадання виконавцю вихідних даних, передбачених пп. 4.7.1. договору; не надання позивачем доказів, щоб свідчили про наявність протиправної поведінки відповідача, як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків; на даний час завершення робіт за договором є неможливим, внаслідок реалізації позивачем свого права на припинення договору з підстав, які не пов`язані з порушенням договору відповідачем, а саме, за ч. 4 ст. 849 ЦК України.

У підготовчому засіданні 19.01.2022 оголошено перерву до 02.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.02.2022.

07.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

09.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Судове засідання 23.02.2022 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" запроваджено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 підготовче засідання призначено на 01.06.2022.

23.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

30.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача щодо приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, письмові пояснення щодо обставин, викладених у запереченнях відповідача та заява про надання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

31.05.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача проти письмових пояснень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.06.2022.

08.06.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про ознай1омлення з матеріалам справи.

У судових засіданнях неодноразово оголошувалися перерви з 22.06.2022 до 29.06.2022, з 29.06.2022 до 13.07.2022.

У судовому засіданні 13.07.2022 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд про задоволення позову. Також представник позивача зазначила, що в позові, а саме, в його прохальній частині було допущено технічну помилку, зокрема, замість стягнення 3 % річних в сумі 15 985, 80 грн та інфляційних втрат в сумі 42 469, 93 грн, було помилково зазначено навпаки. У зв`язку з чим, просила суд вражати вірним стягнення 3 % річних в сумі 15 985, 80 грн та інфляційних втрат в сумі 42 469, 93 грн

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову, також, зазначив про пропуск позивачем позовної давності із зверненням до суду з даним позовом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 13.07.2022 дослідивши її матеріали та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

23.10.2017 між Приватним акціонерним товариством "Бі Енд Ейч" (далі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Махно Олександром Михайловичем (далі виконавець) був укладений договір на створення дизайн-проекту № 351017 за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання розробити дизайн-проект приміщень площею: 457 кв.м (четвертий поверх), за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32. Замовник зобов`язався прийняти та оплатити результат виконаних робіт.

За умовами п. 2.1. договору, виконавець приступає до виконання робіт з моменту (дати) оплати грошової суми, зазначеної в п. 3.6.1. договору та надання виконавцю вихідних даних, передбачених п. 4.7.1. договору.

Згідно п. 2.2. договору, строк виконання дизайн-проекту становить 50 робочих днів з моменту (дати) оплати грошової суми, зазначеної в пп. 3.6.1. договору, та надання виконавцю вихідних даних, передбачених пп. 4.7.1. цього договору.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що за згодою сторін строк виконання робіт, визначений пунктом 2.2. цього договору, може бути продовжений на новий строк шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Відповідно до пп. 3.6.1. договору передоплата 50% вартості (ціни) робіт визначених в п. 3.3. договору, сплачується замовником протягом 1 (одного) банківського дня з моменту (дати) підписання цього договору.

Остаточний розрахунок 50% вартості (ціни) робіт, визначеної відповідно до п. 3.3. договору, сплачується замовником протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту прийняття замовником дизайн-проекту та підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (пп. 3.6.2. договору).

В пункті 3.3. договору сторони погодили, що загальна вартість (ціна) робіт, передбачених договором, становить грошову суму в гривнях, еквівалентну 22 850 (двадцятьом двом тисячам восьмистам п`ятдесятьом) доларам США, що на момент укладення договору становило 605 753 (шістсот п`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) гривні, за офіційним курсом за курсом УМВБ на дату підписання договору (26,51 грн. за 1 долар США).

Згідно п. 3.1. розрахунок за цим договором проводиться в гривнях готівковими коштами в касу виконавця або безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок виконавця.

Виконавець зобов`язаний у встановлений договором строк виконати і передати замовнику дизайн-проект, розроблений на основі додатка № 1 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 від 23.10.2017 до договору №351017 виконавець і замовник погодили наступний зміст робіт виконуваних при розробці дизайн-проекту приміщення: 01) Створення плану приміщення; 02) Візуалізація інтер`єру; 03) Обмірне креслення з прив`язкою до інженерних комунікацій; 04) Рішення по стилю й кольору; 05) Плани монтажних робіт; 06) План розташування меблів; 07) План підлог із викладкою матеріалів; 08) Схема підлог; 09) План стель; 10) Вузли конструкції стель; 11)Схема освітлення з прив`язками; 12) Схема розміщення освітлення, розподілу ліній по вимикачах; 13) Плани розеток; 14) Схема дверних прорізів; 15) Схема систем кондиціювання; 16) План розташування сантехнічного обладнання; 17) Розгортки ванних кімнат із матеріалами; 18) Розгортки стін із прорахунками матеріалів і детальні розрізи декоративних ділянок; 19) Специфікація на меблі; 20) Специфікація на електрообладнання; 21) Специфікація світильників

Позивач здійснив передоплату послуг відповідача у розмірі 302 876, 50 грн, за рахунком від 24.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 2356 від 25.10.2017.

Пунктом 4.7.1. договору встановлено, що замовник зобов`язується передати виконавцю до початку робіт по акту прийому-передачі вихідних даних необхідну технічну інформацію і документацію, а саме: план приміщення.

Також, позивач вказує, що на виконання вимог пп. 4.7.1. договору, відповідачу були надані вихідні дані, необхідні для початку виконання робіт - план приміщення. На момент здійснення передоплати (станом на 25.10.2017).

Таким чином, на переконання позивача, оскільки ним було здійснено необхідну передоплату 25.10.2017, і на дату укладення договору у відповідача були наявні вихідні дані, строк виконання дизайн-проекту тривав до 05.01.2018 включно.

Проте, станом на 06.01.2018 дизайн-проект виконаний не був, що свідчить про порушення відповідачем умов договору.

В подальшому листом № 24 від 05.02.2020, позивач повідомив відповідача про односторонню відмову від договору, у зв`язку з тривалим простроченням останнім виконання договірних зобов`язань.

У відповідь листом № 4 від 25.02.2020, відповідач підтвердив здійснення позивачем передоплати в розмірі 302 876, 50 грн. відповідно до умов договору та вчинив дії, спрямовані на передання виконаних ним робіт.

В той час, дії відповідача щодо передання виконаних ним робіт не відповідали умовам договору та вимогам чинного законодавства, оскільки, не було дотримано порядку передачі результатів робіт, адже, згідно п. 5.1. договору, виконавець повинен був передати замовнику дизайн-проект в одному примірнику і акт прийому-передачі виконаних робіт у двох примірниках, підписані виконавцем.

Направлення позивачу посилання на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc. є неналежним способом передачі робіт, що позбавляє позивача можливості комплексно оцінити переданий результат і супроводжується технічними складнощами. Також направлені відповідачем відомості не дають змоги встановити повноту обсягу виконання робіт, оскільки, не передбачають чіткого розподілу матеріалу за пунктами як це визначено в додатку № 1 до договору.

Судом досліджено надані відповідачем на цифровому носіі результати виконаних робіт та встановлено, що відповідачем не було виконано повний обсяг робіт. Запропоновані відповідачем матеріали не містять (принаймні): планів монтажних робіт (п. 05), плану підлог з викладкою матеріалів (п. 07), схеми підлог (п. 08), плану стель (п. 09), вузлів конструкції стель (п. 10) та інших необхідних узгоджених сторонами частин змісту робіт.

Відповідачем порушено вимоги договору щодо строків виконання робіт, а саме, надіслано позивачу лист з посиланням на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc. 25.02.2020, в той час, як строк виконання робіт тривав до 05.01.2018. Навіть за умови належного передання повного обсягу робіт, таке передання відбулося б з простроченням у більш ніж два роки.

Відтак, отримавши лист відповідача № 4 від 25.02.2020, позивач протягом трьох робочих днів листом № 08/03 від 06.03.2020 повідомив відповідача про відмову від прийняття робіт та підписання направленого ним акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-0000004. Також повторно повідомив про порушення відповідачем істотних умов договору, спричинене неотриманням позивачем дизайн-проекту в обсязі, передбаченому у додатку № 1 до договору, у строки, визначені договором.

Крім того, 28.10.2021 позивач отримав висновок експерта № 369/10-2021 від 26.10.2021 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження.

На дослідження експерту було надано копію договору з додатком; копію охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32, з додатками; посилання на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc.

На вирішення експертизи було поставлено, зокрема, питання: чи відповідає діючому законодавству України розроблений ФОП Махно О.М. на виконання договору № 351017 на створення дизайн проекту від 23.10.2017 року дизайн-проект приміщень площею: 457 м2 (четвертий поверх), за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32?

За результатами дослідження експертом було зроблено такий висновок (пункт 2 заключної частини висновку): "В розробленому дизайн-проекті на вбудовані приміщення площею 457,0 кв.м (четвертий поверх) будівлі за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 32 розробленому згідно умов договору від 23.10.2017 № 351017 передбачена зміна екстер`єру фасаду, а також реконструкція даху та четвертого поверху, що порушує вимоги чинного законодавства та нормативної бази України, а саме: ст. 22, п. 2 ст. 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини"; п. 4.10 ДЕН А.2.2-14-2016 "Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування"; п. 2.4 "Порядок утримання, ремонту, реконструкції, реставрації фасадів будинків та споруд на території міста Києва"."

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 351017 від 23.10.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, як було встановлено судом вище, позивачем на виконання обумовлених договірних зобов`язань було здійснено попередню оплату послуг відповідача у розмірі 302 876, 50 грн, за рахунком від 24.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 2356 від 25.10.2017.

Означеного факту відповідачем не спростовується та не заперечується.

Як вбачається з договору, єдиним документом, який мав бути наданий виконавцю, був план приміщення (пункт 4.7.1. договору).

Листом № 4 від 25.02.2020 відповідач фактично підтвердив отримання від позивача вихідних даних, необхідних для розробки дизайн-проекту.

При цьому, суд відзначає, що факт початку виконання відповідачем робіт також підтверджує отримання вихідних даних.

Крім того, запропонування відповідачем (виконавцем) результатів робіт свідчить про використання плану приміщення під час вчинення дій, спрямованих на виконання умов договору.

Відповідно до п. 4.4. договору, у разі необхідності при виконанні робіт виконавець має право звернутися до замовника для уточнення переліку необхідної йому документації та інформації.

Втім, відповідачем не представлено суду жодних доказів протягом дії договору звернення до позивача із запитами про надання йому додаткових данних (інформації) необхідної для виконання робіт.

Отже, означене вище спростовує твердження відповідача щодо неотримання ним вихідних даних, а саме, плану приміщень.

Разом з тим, відповідач не зазначає, яких саме відомостей йому не вистачало для належного виконання робіт в повному обсязі та у визначені договором строки.

Таким чином, оскільки позивачем було здійснено необхідну попередню оплату і у відповідача були наявні вихідні дані та він приступив до виконання робіт, то строк виконання дизайн проекту у відповідності до п. 2.2. договору, тривав до 05.01.2018.

Згідно ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Втім, доказів, щоб свідчили про виконання виконавцем робіт у передбачений договором строк в матеріалах справи не міститься, як і не міститься доказів, щоб вказували про неможливість виконання таких робіт, у зв`язку з відсутністю вихідних даних, чи інших даних/документів необхідних для виконання робіт у визначений в п. 2.2. договору строк.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частинами 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст. 849 Цивільного кодексу України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, в ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Згідно п. 2.2. договору, строк виконання дизайн-проекту становить 50 робочих днів з моменту (дати) оплати грошової суми, зазначеної в пп. 3.6.1. договору, та надання виконавцю вихідних даних, передбачених пп. 4.7.1. цього договору.

У свою чергу, п. 2.4. договору передбачено, що за згодою сторін строк виконання робіт, визначений пунктом 2.2. цього договору, може бути продовжений на новий строк шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Строк виконання робіт сторонами не продовжувався.

Водночас, судом встановлено, що позивач скориставшись передбаченим законодавством правом, звернувся до відповідача з листом № 24 від 05.02.2020 про розірвання договору на створення дизайн-проекту № 351017 від 23.10.2017 з 05.02.2020 шляхом односторонньої відмови від нього на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України. Та відповідно просив протягом 20 днів з дати отримання листа повернути сплачену ПрАТ "Бі Енд Ейч" передоплату, що була перерахована на рахунок ФОП Махно О.М. згідно платіжного доручення № 2356 від 25.10.2017 на банківські реквізити позивача.

Отже, договір на створення дизайн-проекту № 351017 від 23.10.2017 є припиненим 05.02.2020, та відповідно у відповідача виник обов`язок, протягом 20 днів з дати отримання листа повернути позивачу сплачену ним попередню оплату.

Втім, доказів, щоб свідчили про повернення відповідачем оплати у визначений в листі позивача № 24 (дата його отримання 06.02.2020 - зазначена відповідачем в листі № 4 від 25.02.2020) строк - до 26.02.2020 включно, в матеріалах справи не міститься.

Тобто, з 27.02.2020 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення сплаченої позивачем попередньої оплати за договором № 351017 від 23.10.2017 в сумі 302 876, 50 грн.

Що стосується листа відповідача № 4 від 25.02.2020 на підставі якого, зокрема, були вчинені дії, спрямовані на передання виконаних ним робіт, то як було встановлено судом вище, такі дії відповідача не відповідали умовам договору та вимогам чинного законодавства, адже, останнім не було дотримано порядку передачі результатів робіт, як це передбачено п. 5.1. договору а також обсягу виконаих робіт встановлених відповідно до додатку №1 від 23.10.2017 до договору №351017 .

Крім того, суд вказує, що в даному випадку, направлення позивачу посилання на файлообмінник та синхронізатор файлів від компанії Dropbox Inc є неналежним способом передачі робіт.

Також, суд відзначає, що відповідачем не доведено суду вірогідними засобами доказування обсяги та суму виконаних робіт, а судом у свою чергу із представлених відповідачем доказів не вбачається за можливе такі дані встановити.

Таким чином, суд вказує, що оскільки договір на створення дизайн-проекту № 351017 від 23.10.2017 є припиненим з 05.02.2020, то кошти у розмірі 302 876, 50 грн, що були сплачені, як аванс підлягають поверненню, як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Що стосується здійснених позивачем нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Відтак, суд перевіривши наведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає що нарахування було здійснено вірно, у зв`язку з чим, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 15 985, 80 грн та інфляційних втрат в сумі 42 469, 93 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Що стосується доводів відповідача про застосування до вимог позивача пропуску строку позовної давності, то суд вказує слідуюче.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року).

Як було встановлено судом вище, позивач скориставшись передбаченим законодавством правом, звернувся до відповідача з листом № 24 від 05.02.2020 про розірвання договору на створення дизайн-проекту № 351017 від 23.10.2017 з 05.02.2020.

Тобто, договір є розірваним (припиненим) з 05.02.2020.

В той час, суд відзначає, що ані договором, ані нормами чинного законодавства на позивача не покладено обов`язок звернення щодо розірвання (припинення) договору у певний строк, натомість, наділено правом такого звернення.

Таким чином, оскільки, договір № 351017 від 23.10.2017 є припиненим саме з 05.02.2020, то з наступного дня, тобто, з 06.02.2020 відповідно й починається перебіг трирічного строку на звернення позивача до суду з даним позовом.

Позов позивам було подано 09.12.2022, тобто, в межах визначеного ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності.

Натомість відповідач, посилаючись на те, що з 05.01.2018 позивач знав про те, що роботи за договором виконані ФОП Махно О.М. не в повному обсязі, а 23.07.2018 цю обставину підтвердив й співробітник відповідача, такими своїми твердженнями, намагається протрактувати строк позовної давності в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу на власний розсуд.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором на створення дизайн-проекту № 351017 від 23.10.2017 та відповідно його припинення з 05.02.2020, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти в сумі 302 876, 50 грн, що були сплачені, як передоплата, а також 3 % річних в сумі 15 985, 80 грн та інфляційні втрати в сумі 42 469, 93 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та з огляду на предмет спору, не впливають на результат прийнятого рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Бі Енд Ейч" - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Махно Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Бі Енд Ейч" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 1-5; ідентифікаційний код 20006513) основний борг в сумі 302 876 (триста дві тисячі вісімсот сімдесят шість) грн 50 коп., 3% річних в сумі 15 985 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 80 коп., інфляційні втрати в сумі 42 469 (сорок дві тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн 93 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 419 (п`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 98 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 01.08.2022

Суддя Дмитро БАРАНОВ