СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Харків Справа № 917/1766/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (вх.№518 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Погрібною С.В., повний текст складено 18.01.2022,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)", м.Київ,

до Приватного підприємства "Явір-2000", м. Полтава,

про стягнення 48225,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до Приватного підприємства "Явір-2000" про стягнення 48225,06 грн заборгованості, з яких: 47805,94 грн основного боргу, 356,25 грн пені та 62,87 грн 3% річних від суми боргу, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору від 14.04.2016 № 14/04/16 щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятого на себе згідно договору зобов`язання щодо оплати отриманих транспортно-експедиторських послуг.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 11, 509, 525, 526, 530, 599, 629, 929, 931, 932, 934 ЦК України, статей 173, 174, 175, 202, 316 ГК України, статей 1, 9, 12, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" мотивоване тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами належне виконання договору транспортного експедирування №14/04/16 від 14.06.2016, а також розміру плати за надані послуги відповідно до вимог частини 7, 8 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", а отже, вимога про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 47 805,94 грн є передчасною та необґрунтованою та відсутні підстави для нарахування пені та 3% річних, оскільки ці вимоги є взаємно пов`язаними з основним зобов`язанням

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, апелянт просить судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо повноти встановлення обставин та оцінки поданих сторонами, зокрема позивачем, доказів, не з`ясовано фактичні обставини наявності у відповідача зобов`язання щодо виконання грошових зобов`язань, взятих на себе договором, а тому оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню у порядку статті 277 ГПК України. Крім того, позивач стверджує про неправомірність рішення суду першої інстанції в частині поновлення відповідачу пропущеного процесуального строку на подання відзиву та доказів. Щодо тверджень відповідача про пошкодження та втрату вантажу, то на думку апелянта, відповідачем не доведено вину позивача або третіх осіб, залучених до виконання договору, яка виражається у невиконанні або неналежному виконанні умов договору, а відтак має місце спір про право відповідача на відшкодування збитків, який згідно ГПК України має розглядатись в окремому позовному провадженні.

Водночас заявник апеляційної скарги звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою (вх. № 2230) про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення ним отримано 31.01.2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (вх.№518 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21; встановлено учасникам справи строк до 27.06.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження та роз`яснено про можливість направлення процесуальних документів на офіційну адресу електронної пошти суду () з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи або з використанням програми "Електронний суд"; повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (вх.№518 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали господарської справи №917/1766/21.

10.06.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Явір-2000" надійшов відзив на апеляційну скаргу (документ сформований в системі "Електронний суд") (вх. № 2730), в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі № 917/1766/21 - без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається, зокрема, на те, що апеляційна скарга позивача не містить конкретного посилання на те, в чому ж саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду першої інстанції; доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції. Відповідач зазначає про такі обставини: надана позивачем міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 1381/6 від 27.07.2020 підтверджує лише факт перевезення вантажу вантажним автомобілем в Україні до пункту призначення, а отже позивачем не надано до суду необхідний комплект підтверджуючих транспортних документів, які відображають увесь шлях прямування вантажу відповідача від пункту його відправлення (м. Гуанчжоу, Китай) до пункту його призначення (м. Полтава, Україна); з рахунку-фактури № ODS00000531 від 21.07.2020 та акту надання послуг № 9840 від 31.07.2020 вбачається, що позивач вимагає від відповідача не плату експедиторських послуг, а оплату фактичних витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, які були залучені до виконання договору № 14/04/16 від 14.04.2016, а також оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачені при виконанні договору № 14/04/16 від 14.04.2016, проте не надає доказів для підтвердження фактичних витрат експедитора; надані позивачем до позовної заяви докази не дають можливості встановити дійсний обсяг порушення відповідачем договірних грошових зобов`язань та розмір наявної заборгованості, а також період прострочення оплати послуг; під час отримання вантажу було виявлено факт пошкодження та нестачі товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак, матеріали справи не містять доказів належного виконання ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" взятих на себе зобов`язань із організації перевезення вантажу. Також відповідач не погоджується з доводами позивача щодо неправомірності рішення суду про поновлення відповідачу пропущеного процесуального строку на подання відзиву та доказів.

Учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а також інформацією щодо відстеження поштових відправлень з офіційного сайту АТ "Укрпошта" (трек-номер 353, 361), відповідно до якої вбачається, що ухвалу Східного апеляційного Господарського суду від 10.06.2022 про відкриття провадження у даній справі відповідач отримав 08.07.2022, позивач 02.08.2022.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду апеляційної інстанції не надійшло.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 ГПК України.

З огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (далі - позивач, експедитор) та Приватним підприємством "Явір-2000" (далі - відповідач, замовник) укладено договір №14/04/16 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого цей договір регулює відносини сторін під час виконання експедитором доручень замовника щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування вантажів замовника за межами митного кордону України, до меж митного кордону України та в межах митного кордону України. Під час виконання обов`язків за цим договором експедитор має право діяти як від свого імені, так і від імені замовника (а.с. 7-8).

За кожним окремим відправленням вантажу замовника складається додаток до договору із зазначенням конкретних умов транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування цього відправлення. Таке доповнення є невід`ємною складовою цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору експедитор зобов`язався: укласти за рахунок замовника договори транспортного перевезення вантажів з вантажоперевізниками. У разі необхідності від імені та за рахунок замовника сплатити митні платежі, інші обов`язкові платежі та страхування вантажу (п.п 2.1.1); здійснити організацію транспортно-експедиторського обслуговування та митно-брокерського обслуговування вантажів замовника згідно отриманих від нього інструкцій, інформації про вантаж та відвантажувальних реквізитів у відповідності з діючими правилами перевезення вантажів. (п.п. 2.1.2); протягом двадцяти чотирьох годин з моменту отримання заявки на організацію транспортного перевезення вантажу інформувати замовника щодо можливості виконання заявки; відповідальних строках виконання; вартості перевезення; наявності будь-яких обмежень та/або додаткових вимог (п.п.2.1.3); на вимогу замовника, якщо це пов`язано з характером доручення, після виконання доручення надати замовнику звіт у письмовій формі про виконані послуги з додатком копій підтверджуючих документів (п.п. 2.1.5).

Згідно з пунктом 2.2 замовник зобов`язався: підготувати вантаж до відправки/прийому у належній тарі та упаковці, що зберігає вантаж від псування та пошкодження в дорозі та під час перевалки, отримати та сплатити всі необхідні ліцензії, дозволи та декларації (п.п. 2.2.1); підготувати необхідний пакет товаросупровідних документів (п.п. 2.2.2); здійснити навантаження протягом 48 годин пільгового часу (для автотранспорту, який слідує у міжнародному напрямі), протягом 24 годин пільгового часу (для автотранспорту, який слідує Україною) (п.п.2.2.3); забезпечити експедитора документами та матеріалами необхідними для виконання доручення (п.п. 2.2.4).

Відповідно до підпунктів 2.2.6, 2.2.7 договору замовник зобов`язався відповідно до інформаційних повідомлень експедитора перерахувати на його розрахунковий рахунок грошові кошти, необхідні для забезпечення виконання доручень по договору; не пізніше 2-х робочих днів з моменту отримання акта наданих послуг підписати його або надати експедитору в письмовому вигляді мотивовану відмову від підписання акту. Якщо протягом вказаного строку замовник не пред`явить експедитору претензії (в письмовому вигляді) до наданих послуг, послуги вважаються належним чином виконаними експедитором та прийнятими замовником. Датою отримання акта виконаних послуг є дата отримання замовником такого акта факсом або поштою з повідомленням про вручення.

За умовами підпункту 2.2.8 договору замовник зобов`язався після підписання акта виконаних послуг згідно з умовами договору сплатити експедитору вартість його транспортно-експедиторських та експедиційних послуг, визначених актом, а також відшкодувати вартість підтверджених документально фактичних витрат, які були понесені експедитором у зв`язку з виконанням доручень замовника.

Відповідно до пункту 3.1 договору фактом виконання доручення експедитором, відповідно до пункту 1 договору, є акт виконаних послуг митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування вантажу замовника. Датою виконання доручення експедитором є дата оформлення акта.

У пункті 3.2 договору передбачено, що розрахунки за виконання договору здійснюються шляхом переказу грошових коштів замовником на р/рахунок експедитора відповідно до умов договору, актів виконаних послуг у відповідності до погоджених тарифів, зазначених у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 3.3 договору замовник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акта наданих послуг, відповідно до пункту 1 договору, відшкодувати експедитору фактично понесені витрати у зв`язку з виконанням доручення та оплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг згідно акта. У разі порушення замовником строків оплати експедитор має право нарахувати пеню із розрахунку 0,5% в день від неоплаченої суми до моменту оплати на р/рахунок, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Розрахунки здійснюються у національній валюті України - гривнях. Взаєморозрахунки здійснюються окремо за кожне відправлення згідно з пунктом 1.2 договору (п.п. 3.5, 3.6 договору).

Відповідальність сторін передбачено розділом 4 договору. Зокрема, відповідно до пункту 4.1 договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором. Сторона, яка залучила третю особу до виконання своїх зобов`язань за договором, несе відповідальність перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цією особою, як за власні дії (п.4.3 договору). У всіх випадках, необумовлених цим договором, сторони керуються діючим законодавством України (п. 4.4 договору).

У розділі 4.5 договору передбачена відповідальність експедитора, зокрема, експедитор несе відповідальність за збитки, які виникли у замовника внаслідок неналежного виконання умов цього договору експедитором. Відповідальність за збитки, пов`язані з утратою, пошкодженням або порушенням строку доставки вантажів замовника, та допущені з вини експедитора або з вини вантажоперевізників, обмежується діючими нормами ІАТА, Варшавської конвенції, Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПГ), а також Європейської угоди, що стосується роботи екіпажей транспортних засобів, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення (ЕСТР).

Цей договір вступає в силу з дати підписання його сторонами. Строк дії договору до 31.12.2016. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо одна із сторін за 30 днів до його закінчення письмово не повідомить другу сторону про його розірвання (п.п. 8.2, 8.4 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 1.2 договору №14/04/16 щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування вантажів замовника за межами митного кордону України, до меж митного кордону України та в межах митного кордону України, ПП "Явір-2000" оформило заявку №490 від 10.06.2020 як доповнення до договору №14/04/16, в якій зазначено умови транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування відправки відповідного вантажу у контейнері, зокрема: замовником є ПП "Явір-2000", місце відправки - компанія UNV Digital Tehnologies Compani Limited (м. Ханчжоу, Китай) до м. Полтави (Україна), Явир 2000, контейнер LCL, 8,28 куба, 1496,3 кг, вартість перевезення 1678 доларів США (а.с. 9).

Відповідно до умов цієї заявки таке доповнення є невід`ємною частиною договору.

За твердженням позивача, ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" на виконання договору було здійснено транспортно-експедиторські послуги відповідно до умов заявки від 10.06.2020 №490, яка є додатком до договору, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) від 27.07.2020 №1381/16.

На підтвердження здійснення транспортно-експедиторських послуг відповідно до заявки, ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" було складено акт наданих послуг від 31.07.2020 №9840 на загальну суму 47805,94 грн, відповідно до умов якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): доставка вантажу за межами України морським транспортом на суму 34165,90 грн, доставка вантажу вантажним автомобілем в країні призначення на суму 10212,89 грн, збір за обробку вантажу в країні призначення на суму 1153,81 грн, загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 45532,60 грн, всього із ПДВ 47805,94 грн (а.с.12).

28.09.2021 на виконання пункту 2.2.7 договору позивачем на поштову адресу ПП "Явір-2000" направлено рахунок-фактуру від 21.07.2020 №1 та акт наданих послуг від 31.07.2020 №9840, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, та одержано відповідачем 01.10.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №746 (а.с.13-14).

Як зазначено у позовній заяві, протягом двох робочих днів з моменту отримання акта наданих послуг ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" не отримало від відповідача підписаного екземпляра акта наданих послуг, повідомлення про неможливість виконання грошового зобов`язання або претензії щодо наданих послуг. Тому, на думку позивача, у відповідності до пункту 2.2.7 договору, послуги вважаються наданими належним чином, у зв`язку з чим у відповідача 06.10.2021 виник обов`язок щодо оплати наданих послуг протягом 10 банківських днів згідно з пунктом 3.3 договору. Проте, за твердженням позивача, в порушення умов договору відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання щодо оплати отриманих за договором послуг, а отже з 20.10.2021 у ПП "Явір-2000" виникла заборгованість на суму в розмірі 47805,94 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 48225,06 грн заборгованості, з яких: 47805,94 грн основного боргу, 356,25 грн пені та 62,87 грн 3% річних від суми боргу, що виникли внаслідок, як вважає позивач, неналежного виконання відповідачем умов договору від 14.04.2016 №14/04/16 щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги (а.с. 1-5).

Водночас, 13.12.2021 від Приватного підприємства "Явір-2000" надійшла зустрічна позовна заява (вх. № 2204/21) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" про стягнення збитків в розмірі вартості пошкодженого вантажу в сумі 187036,34 грн, яка обґрунтована порушенням експедитором умов договору від 14.04.2016 № 14/04/16 щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування, що призвело до завдання збитків пов`язаних із втратою та пошкодженням вантажу (а.с.29-37).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.12.2021 зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "Явір-2000" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" про стягнення збитків, що пов`язані із пошкодженням вантажу під час його перевезення за договором від 14.04.2016 № 14/04/16 щодо організації митно-брокерського та транспортно-експедиторського обслуговування повернуто заявнику (а.с. 40-41).

29.12.2021 до місцевого господарського суду від ПП "Явір-2000" надійшли клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву та доказів в порядку статті 119 ГПК України (вх. № 14487) та відзив на позов ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" в порядку статті 165 ГПК України, в якому викладено заперечення проти позову. Пропуск процесуального строку для подання відзиву та доказів заявник обґрунтував обставинами щодо звернення до суду в межах строку для подання відзиву із зустрічною позовною заявою про стягнення збитків, яку було повернуто заявнику без розгляду (а.с. 42-98).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що коносаментом від 10.06.2020 №AMIGL200207624A, CMR від 27.07.2020 №1381/6 передбачено, що ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" було зобов`язано доставити ПП "Явір-2000" вантаж у кількості 135 коробок за адресою: м. Полтава, вул. Степана Кондратенка, 6, в обумовлені терміни в повному обсязі.

Проте, 22.07.2020 під час вивантаження товару на складі Одеського морського порту з контейнера 20'EMCU3579850 було виявлено значні пошкодження упаковки, яка захищає вантаж від псування та пошкодження в дорозі, що підтверджується актом огляду від 22.07.2020 №UJ25945-EMCU3579850-1 незалежної інспекції ТОВ "АСі Україна" (а.с.64-65).

В акті огляду від 22.07.2020 № UJ25945-EMCU3579850-1 незалежним Інспектором ТОВ "АСІ Україна" зазначено, що при відкритті контейнеру 20'EMCU3579850 та під час вивантаження з контейнера візуально були встановлені пошкодження вантажу; ймовірно при завантаженні товару в контейнер 20'EMCU3579850 не залишалося достатньо місця для вільного закриття дверей; товар - камери, відеореєстратори, жорсткі диски в коробках, були розміщені в контейнері 20'EMCU3579850 крайніми, і таким чином, були притиснуті (зім`яті і пошкоджені) дверима контейнера при їх закритті.

Відповідно до акта огляду від 22.07.2020 № UJ25945-EMCU3579850-1 з 135 присутніх коробок було виявлено 54 прим`яті картонні коробки, 20 зім`ятих коробок з можливим пошкодженням вантажу, 12 рваних та/або відкритих коробок, 1 одиниця пошкодженого вантажу, 6 картонних коробок, заклеєних скотчем, 1 коробка переклеєна скотчем.

27.07.2020 для деталізації пошкодження упаковки і вантажу була проведена вторинна інспекція, що підтверджується актом огляду №UJ25945-EMCU3579850- ВН7306ВМ -1 незалежної інспекції ТОВ "АСІ Україна".

Згідно з актом огляду від 27.07.2020 №UJ25945-EMCU3579850-BH7306BM-1 виявлено 70 картонних коробок із зауваженнями (коробки №№3, 7, 8, 9, 10, 11, 12 , 16, 18, 19, 23, 27, 29, 31, 34, 35, 37, 38, 42, 49, 53, 57, 58, 59, 60, 61, 63, 66, 68, 73, 74, 75, 76, 78, 79, 80, 81, 82, 89, 90, 96, 97, 98, 100, 101, 102, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134), 23 зім`яті коробки з можливим пошкодженням вантажу (. коробки №№3, 8 , 9,10, 11, 12, 16, 23, 58, 60, 74, 81, 82, 100, 115, 116, 120, 121, 123, 124, 128, 132, 134), 12 рваних/відкритих коробок (коробки №№11, 29, 35, 38, 42, 61, 63, 101, 116, 123, 124, 130).

Відповідач зазначив про те, що 30.07.2020 вантаж було доставлено за адресою: м. Полтава, вул. Степана Кондратенко, 6, та при отриманні вантажу в кількості 135 коробок зафіксовані пошкодження, відкриті коробки з товаром, про що зроблено відповідний запис у міжнародній товарно-транспортній накладній СМR від 27.07.2020 № 1381/6: пошкоджені коробки 70 шт., пом`яті коробки - 23 шт., відкриті та порвані коробки - 12 шт. (а.с. 71).

З метою складання акта пошкодження товару за участю представників експедитора, 30.07.2020 ПП "Явір-2000" направило на адресу ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" лист-запрошення № 947, який отримано позивачем 03.08.2020, що підтверджується повідомленням про вручення АТ "Укрпошта", але представники експедитора для складання акта пошкодження і недостачі товару не з`явилися (а.с. 72-73).

Відповідно до акта огляду пошкодження (технічного стану) товарів від 05.08.2020, комісією ПП "Явір-2000" виявлено пошкодження такого товару: відеореєстратор модель NVR-104Е5-Р4 - 24 шт.; відеореєстратор модель NVR -108Е5-Р8 - 12 шт.; відеореєстратор модель ХVR -104-Q - 43 шт.; відеореєстратор модель ХVR -108-Q - 27 шт.; відеореєстратор модель NVR -108В - 10 шт., відеореєстратор NVR -104В - 8 шт. (а.с.80-88).

Також була виявлена нестача жорстких дисків модель PURX в кількості 3 шт., відеореєстратора модель ХVR-104-С5 в кількості 1 шт., що підтверджується актом від 05.08.2020 №2 про нестачу товару при передачі на склад (а.с. 89-90).

З цих підстав, відповідачем надіслано на адресу ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" претензію від 11.08.2020 вих. №1013 із вимогою про відшкодування збитків, завданих ПП "Явір-2000" неналежним виконанням своїх обов`язків ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" за договором від 14.06.2016 №14/04/16, у розмірі 187036,34 грн (а.с. 74-77).

Крім того, замовником у претензії від 11.08.2020 вих. №1013 на підставі пункту 2.2.7 договору від 14.06.2016 №14/04/16 повідомлено ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" про відмову від підписання акта надання послуг від 31.07.2020 №9840, оскільки ПП "Явір-2000" має претензії до експедитора щодо стану та кількості вантажу, доставленого по коносаменту від 10.06.2020 №AMIGL200207624A.

Вказана претензія отримана представником ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" 25.08.2020, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте залишена позивачем без відповіді (а.с. 78-79).

Відтак, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що позивач не виконав належним чином свої зобов`язання по доставці вантажу ПП "Явір-2000" до місця призначення, та не надав доказів, на підтвердження витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), а отже позивачем не підтверджено належне виконання договору та розмір плати за надані послуги відповідно до вимог частин 7, 8 ст.9 Закону №1955 (а.с. 92-98).

18.01.2022 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених вище у цій постанові (а.с. 105-113).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до Приватного підприємства "Явір-2000" про стягнення заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 14.06.2016 №14/04/16 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, а також нарахованих на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, на підставі пункту 3.3 договору пені.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з положеннями статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються також нормами Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до норм статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України. Експедитори за дорученням клієнтів, серед іншого, забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження.

Згідно з нормами частини 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта (ч. 6 цієї статті).

Відповідно до частин 8-10 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Згідно з частинами 11, 12 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Відповідно до частини 13 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

З урахуванням наведених приписів законодавства суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що міжнародна автомобільна накладна (CMR) є саме товарно-транспортною накладною, яка використовується при міжнародних автомобільних перевезеннях, та є первинним документом, який фіксує надання господарської операції та підтверджує надання транспортно-експедиційних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту надання послуг експедитора за договором від 14.04.2016 № 14/04/16 у відповідності до заявки-доповнення до договору від 10.06.2020 №490 позивачем було надано міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 27.07.2020 № 1381/6, з якої вбачається, що відправником вантажу вагою 1496,3 кг є UNV Digital Tehnologies Compani Limited, отримувачем - ПП "Явір-2000", місце і дата завантаження - м. Одеса, 27.07.2020; перевізник - ФОП Алєксєєв О.В. (а.с. 10).

При цьому в матеріалах справи міститься копія коносаменту від 10.06.2020 №AMIGL200207624А, відповідно до якого відправник вантажу вагою 1496,3 кг - UNV Digital Tehnologies Compani Limited; одержувач - ПП "ЯВІР-2000"; місце і дата завантаження - м.Гуанчжоу, Китай, 10.07.2020; перевізник - F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD (а.с.63).

Для перевезення вказаного товару компанією продавцем UNV Digital Tehnologies Compani Limited додано до коносаменту пакувальний лист (Packing list) від 02.06.2020, в якому міститься перелік товару, який прямував з країни продавця Китаю до митної території України (морський порт у м.Одеса) на замовлення ПП "ЯВІР-2000", опис товару та вага якого повністю відповідає даним, що містяться у коносаменті (Bill of Lading) від 10.06.2020 №11 та коносаменті від 10.06.2020 №AMIGL200207624А на перевезення контейнеру 20'EMCU3579850 (а.с.56-63).

Колегія суддів зазнає, що відповідачем не заперечувалось, що перелік товару, який складав вміст контейнеру 20'EMCU3579850 та був відправлений компанією-продавцем у країні походження Китаї, у повній мірі відповідає вмісту того товару, який перевозився (фрахтувався) перевізником товару морським транспортом до митної зони України та з морського порту у м. Одеса прямував до м.Полтава шляхом надання відповідачу транспортно-експедиційних послуг позивачем - ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)", а, отже, судом встановлено, що ПП "ЯВІР-2000" було отримано замовлений вантаж.

Враховуючи приписи частини 1 статті 932 ЦК України, Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" щодо права експедитора залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб, зважаючи на те, що зазначені у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) від 27.07.2020 № 1381/6 місце відправлення та опис вантажу відповідає умовам, визначеним у заявці-доповнення до договору від 10.06.2020 №490, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зазначення в цій міжнародній автомобільній накладній того, що перевізником виступала інша особа (компанія) не спростовує тверджень позивача про виконання ним своїх зобов`язань за договором-заявкою з організації перевезення вантажу та внаслідок цього виникнення у відповідача обов`язку з оплати наданих послуг.

При цьому, відповідачем не спростовано ні факт укладення договору-заявки, ні його виконання позивачем, ні факт реального виконання такого зобов`язання іншою особою.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до приписів статей 525, 526, 615, 929 ЦК України, статей 1, 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" двосторонній характер договору транспортного експедирування зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору експедитор бере на себе обов`язок за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, і водночас набуває права вимагати їх оплати, а замовник набуває право вимагати виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Отже, у разі фактичного прийняття наданих експедитором послуг відмова клієнта від підписання акта приймання-передачі послуг не звільняє його від обов`язку з їх оплати.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №910/5820/17.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не заперечував факт отримання ним послуг, наданих йому позивачем за договором, а відмова підписати акт надання послуг від 31.07.2020 №9840 обумовлена наявністю претензій до ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" щодо стану та кількості вантажу, доставленого відповідно до коносаменту від 10.06.2020 №AMIGL200207624A, про що зазначено ПП "Явір-2000" у претензії від 11.08.2020 вих. № 1013 (а.с.74-77).

Стосовно тверджень відповідача про неналежне виконання позивачем умов договору, що призвело до пошкодження вантажу та відповідно спричинило збитки, колегія суддів зазначає таке.

За змістом частини другої статті 932 Цивільного кодексу України у разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до умов пунктів 4.3, 4.5 договору, сторона, яка залучила третю особу до виконання своїх зобов`язань за договором, несе відповідальність перед іншою стороною за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цією особою, як за власні дії; експедитор несе відповідальність за збитки, які виникли у замовника внаслідок неналежного виконання умов цього договору експедитором.

Водночас, в межах даної справи не заявлено вимог про стягнення збитків замовника (вантажоодержувача) внаслідок дій (бездіяльності) експедитора чи перевізника.

При цьому, з огляду на доводи відповідача, підлягає доведенню протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Судова колегія враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 910/8772/17, відповідно до якої відшкодування збитків під час перевезення є окремою складовою даних правовідносин, яка обумовлена іншим предметом доказування та матеріально-правовим обґрунтуванням вимог. Суд першої інстанції, досліджуючи питання наявності чи відсутності збитків в результаті пошкодження вантажу та наявності вини позивача під час перевезення товару, не врахував, що предметом позову у справі є встановлення факту здійснення позивачем перевезення товару та наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором перевезення. Тоді як позовних вимог щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням вантажу у даній справі не заявлялось

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що вказані доводи відповідача про неналежне виконання позивачем умов договору транспортного експедирування можуть бути покладені в обґрунтування позовних вимог про стягнення збитків.

Відтак, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що має місце спір про право відповідача на відшкодування збитків, який згідно Господарського процесуального кодексу України має розглядатись в окремому позовному провадженні.

Слід зазначити, що відповідач в межах даної справи звертався із зустрічною позовною заявою про стягнення відшкодування за пошкодження вантажу, яка була повернута судом першої інстанції, що не позбавляє відповідача права звернутися з позовною заявою до суду в загальному порядку.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що позивач виконав свої зобов`язання з організації на користь відповідача перевезення вантажу, помилково вийшов за межі позовних вимог та вдався до дослідження обставин щодо неналежного виконання позивачем умов договору, з урахуванням тверджень відповідача щодо пошкодження та недостачі товару.

Враховуючи викладене, позивач виконав свої зобов`язання з організації на користь відповідача перевезення, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з їх оплати.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд зазначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 651 ЦК України).

За приписами статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з нормами частини 2-3 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є, зокрема, розмір плати експедитору; порядок розрахунків.

Частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 1.2 договору за кожним окремим відправленням вантажу замовника складається додаток до договору із зазначенням конкретних умов транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування цього відправлення; таке доповнення є невід`ємною складовою цього договору.

У пункті 3.2 договору передбачено, що розрахунки за виконання договору здійснюються шляхом переказу грошових коштів замовником на р/рахунок експедитора відповідно до умов договору, актів виконаних послуг у відповідності до погоджених тарифів, зазначених у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 3.3 договору замовник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акта наданих послуг, відповідно до пункту 1 договору, відшкодувати експедитору фактично понесені витрати у зв`язку з виконанням доручення та оплатити вартість його транспортно-експедиторських послуг згідно акта.

Розрахунки здійснюються у національній валюті України - гривнях. Взаєморозрахунки здійснюються окремо за кожне відправлення згідно з пунктом 1.2 договору (п.п. 3.5, 3.6 договору).

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до пункту 1.2 договору №14/04/16 сторонами у заявці доповненні до договору від 10.06.2020 №490 визначено конкретні умови транспортно-експедиторського та митно-брокерського обслуговування відправки відповідного вантажу, зокрема, вартість перевезення 1678 доларів США (а.с.9).

Доказів внесення змін до договору в частині визначення розміру плати експедитора за організацію перевезення вантажу відповідно до заявки від 10.06.2020 №490 матеріали справи не містять.

Проте, на підтвердження здійснення транспортно-експедиторських послуг відповідно до вказаної заявки, позивачем було складено акт наданих послуг від 31.07.2020 №9840 на загальну суму 47805,94 грн, відповідно до умов якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): доставка вантажу за межами України морським транспортом на суму 34165,90 грн, доставка вантажу вантажним автомобілем в країні призначення на суму 10212,89 грн, збір за обробку вантажу в країні призначення на суму 1153,81 грн, загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 45532,60 грн, всього із ПДВ 47805,94 грн (а.с.12).

Тобто, в даному випадку позивачем заявлено до стягнення вартість наданих послуг на підставі акта наданих послуг від 31.07.2020 №9840 на суму 47805,94 грн, без надання розрахунку відповідності зазначеної в цьому акті суми умовам узгодженої сторонами вартості перевезення вантажу в заявці-доповненні від 10.06.2020 №490 (1678 доларів США).

В свою чергу, враховуючи зміст акта надання послуг від 31.07.2020 № 9840, зважаючи на підтвердження матеріалами справи залучення до виконання спірного перевезення вантажу інших осіб, колегія суддів зазначає, що фактично експедитором зазначено не плату експедиторських послуг у встановленому за домовленістю сторін розмірі, а загальну суму коштів за послуги експедитора, які включають в себе оплату фактичних витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, які були залучені до виконання договору № 14/04/16 від 14.04.2016, а також оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачені при виконанні договору № 14/04/16 від 14.04.2016.

Проте, позивачем не надано суду доказів (документів, рахунків, накладних тощо), на підтвердження витрат експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування відповідно до ч.9 ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Судова колегія зазначає, що акт наданих послуг може бути документальним підтвердженням остаточної вартості наданих послуг (погоджена сума обома сторонами), оскільки в товарно-транспортних накладних вартість наданих послуг не вказана. Проте, вказаний акт не підписаний замовником - ПП "Явір-2000" та відповідачем надано в письмовому вигляді мотивовану відмову від його підписання (претензія № 1013 від 11.08.2020).

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від підписання акта надання послуг від 31.07.2020 № 9840 у відповідності до пункту 2.2.7 договору, який надіслано позивачем 28.09.2021 на поштову адресу ПП "Явір-2000", що свідчить про прийняття замовником цих послуг у зазначеному розмірі, оскільки відповідачем у претензії від 11.08.2020 вих. №1013 на підставі пункту 2.2.7 договору від 14.06.2016 №14/04/16 повідомлено ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" про відмову від підписання саме акта надання послуг від 31.07.2020 №9840 у зв`язку з наявністю у ПП "Явір-2000" претензії до експедитора щодо стану та кількості вантажу, доставленого по коносаменту від 10.06.2020 №AMIGL200207624A.

Наведене свідчить про отримання відповідачем акта наданих послуг від 31.07.2020 № 9840 до надсилання його засобами поштового зв`язку 28.09.2021 та надання відмови від його підписання. При цьому, враховуючи ненадання позивачем доказів надсилання спірного акта ПП "Явір-2000" уперше, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дослідити дотримання замовником встановленого пунктом 2.2.7 договору строку на надання відмови від підписання цього акта.

Отже, враховуючи умови договору та заявки, встановлені фактичні обставини справи, відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження розміру плати за надані транспортно-експедиторські послуги за заявкою-доповненням від 10.06.2020 №490 відповідно до вимог частин 8, 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", є вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 47805,94 грн основного боргу є не доведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та 3% річних, то вони є похідними від вимог про стягнення суми основного боргу, у задоволені яких правомірно відмовлено судом першої інстанції, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині поновлення строку на подання відзиву на позов з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно із статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 114 ГПК України з метою виконання завдань господарського процесу та завдань підготовчого провадження, суд встановлює розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

У пункті 8 частини 2 статті 176 ГПК України визначено, що в ухвалі про відкриття провадження у справі зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов.

Відповідно до частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.11.2021 про відкриття провадження у справі, серед іншого, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали. Вказана ухвала вручена відповідачу 26.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 26-27).

Матеріали справи свідчать, що в межах встановленого судом строку відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою до ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" про стягнення збитків, яку повернуто заявнику ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.12.2021. Вказана ухвала вручена відповідачу 23.12.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29-41, 104).

Посилаючись на обставини щодо повернення зустрічної позовної заяви, з метою викладення заперечень проти позовних вимог, ПП "Явір-2000" у найкоротші строки звернулось до суду з клопотанням про поновлення процесуально строку на подання відзиву та доказів в порядку статті 119 ГПК України (вх. № 14487) та подало відзив на позов ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" в порядку статті 165 ГПК України (а.с. 42-98).

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному конкретному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню.

Вирішення питання про поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Тобто на особу, яка звертається з відповідною заявою, покладається обов`язок довести ті обставини, на які остання посилається як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 119 ГПК України, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129 Конституції України, зважаючи на своєчасне звернення відповідача із зустрічним позовом з метою заперечення проти позову, який в подальшому було повернуто судом, та незначний проміж часу пропуску строку на подання відзиву на позов, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права судом першої інстанції під час прийняття рішення про поважність причин пропуску для подання відзиву на позов та поновлення цього процесуального строку.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі №917/1766/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.08.2022.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель