ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. Справа№ 911/2821/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового зсідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021

у справі №911/2821/20 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД"

про стягнення 2799890,54 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД"

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про визнання недійсним частини договору

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" про стягнення 2609958,99 грн. боргу, 144666,10 грн. пені, 32256,83 грн. 3 % річних та 13008,62 грн. інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов Договору № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, укладеного між позивачем та відповідачем, не сплатив позивачу вартість наданих послуг за березень, квітень, травень 2020 року, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути 2609958,99 грн. заборгованості, 32256,83 грн. 3 % річних та 13008,62 грн. інфляційних збитків відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та 144666,10 грн. пені, посилаючись на п. 4.2. Договору.

Крім того, до господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» надійшла зустрічна позовна заява, в якій воно просить суд визнати недійсним пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014, укладеного між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД».

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору не відповідає вимогам пункту 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" (далі - Методика), оскільки до території, прилеглої до орендованого майна, відноситься і прибудинкова територія, порядок розрахунку витрат на утримання якої передбачений пунктом 11 Методики, а отже зміст пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-25 суперечить вимогам Методики щодо визначення розміру відшкодувань на утримання вказаного майна, а тому зазначений пункт має бути визнаний недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 2 609 958, 99 грн. боргу, 144 666,10 грн. пені, 32 256,83 грн. 3% річних, 13 008,62 грн. інфляційних втрат та 41 998,36 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний пункт 5 Таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 09.09.2014 № 80.1-14/1-25 не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема положенням Методики, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом не порушує. Зазначений висновок суд першої інстанції обгрунтував тим, що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", як балансоутримувач майна, за Договором № 80.1-14/1-25 надає послуги, які відповідно до п. 3 Методики не включаються до орендної плати, а тому для умов пункту 5 Таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Договору положення п. 11 Методики не є обов`язковими для застосування та вони не є такими, що виключають можливість досягнення сторонами домовленості щодо сплати на користь балансоутримувача плати за утримання, окрім іншого, у відсотках від отриманого орендарем доходу.

Мотивуючи рішення в частині часткового задоволення первісного позову, суд першої інстанції визнав, що відповідачем взагалі не відшкодовано вартість витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг у березні, квітні та травні 2020 року у сумі 2609958,99 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, визнавши недійсним п. 5 таблиці №1 підп. 1.1.1 пункту 1.1 Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-25 від 09.09.2014, укладеного між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Так, ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо необов`язковості застосування до спірного пункту Договору положень п. 11 Методики, оскільки:

- договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 №80.1-14/1-25, в тому числі і спірний його пункт, укладено на виконання Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1584, тобто вони є взаємопов`язаними між собою;

- пункт 11 Методики передбачає порядок розрахунку витрат не тільки на утримання нерухомого майна, зданого в оренду, а і прибудинкової території, тобто території, яка прилягає до орендованого майна;

- умовами Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1584 також визначено перелік витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна, та порядок їх визначення. Зокрема, п. 5.10 цього Договору передбачено, що витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві. Отже, визначення у спірному пункті Договору розміру плати за підтримання у належному стані території, прилеглої до орендованого майна, в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності орендаря на орендованій площі, на думку скаржника, суперечить положенням п. 11 Методики. При цьому, ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" в цій частині скарги звертається до правових висновків, викладених Вищим господарським судом України у постановах від 18.10.2017 у справі № 911/2694/16, від 01.06.2017 у справі № 911/2693/16, від 29.05.2017 у справі №911/2695/16, від 21.03.2017 у справі № 911/2690/16. Крім того апелянт зазначає, що позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що орендоване приміщення є вбудованим, опалення в ньому - централізованим, і технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня. Також, скаржник посилається на обставини закриття пункту пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення а МА «Бориспіль», які на переконання останнього, підтверджують, що у період з 18.03.2020 по 14.06.2020 надання позивачем відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання, а також забезпечення теплом (теплова енергія) було неможливим та фактично не здійснювалося, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 31.05.2021 справу №911/2821/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, судді Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20.

25.06.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача за первісним позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", за текстом якого останній просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 - без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до вимог ст. 179 Господарського кодексу України сторони при укладенні Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 № 80.1-14/1-25 на підставі Примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 №1774, вправі були відступили від змісту рекомендованих умов та за взаємною згодою змінити їх або доповнити. Зауважує, що спірним пунктом Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 № 80.1-14/1-25 визначено розмір оплати не лише за надання послуг з підтримання належного стану території, прилеглої до орендованого майна, а і використання мереж освітлення території всього аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг і під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, тобто послуг, які не охоплюються п. 11 Методики. Вказує на те, що умови спірного пункту Договору відповідають вимогам Положення про встановлення оплати за використання інфраструктури аеропорту від 09.10.2010 №02.12-06-3, затвердженого Генеральним директором аеропорту, із доповненнями від 01.07.2014 та 09.09.2014, яке розроблене з метою компенсації витрат аеропорту на підтримку функціонування інфраструктури аеропорту (льотного поля, пасажирського перону, стоянок ПС, споруд пасажирських та вантажних терміналів, готелів та інших виробничих будівель та споруд, технічного обладнання та комунікацій, внутрішньопортових доріг (під`їзних шляхів) тощо) та враховує прийняте Міжнародною організацією цивільної авіації (ІКАО) "Руководство по экономике аэропортов", видання № 3 Док 9562. Звертає увагу на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у зв`язку з укладенням оспорюваного Договору (спірного пункту Договору), оскільки останній укладено з урахуванням вимог законодавства України, норм міжнародного права та затвердженого відповідачем за зустрічним позовом Положення про встановлення оплати за використання інфраструктури аеропорту. Наголошує, що систематично, починаючи з дати підписання Договору по березень 2020 року, позивач за зустрічним позовом підписував акти приймання-здачі наданих послуг, акти звіряння взаємних розрахунків та здійснював оплату таких послуг без будь-яких зауважень та заяв про порушення його прав чи невідповідності пункту 5 Таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору вимогам чинного законодавства. Підкреслює, що відповідно до вимог ч.4 ст. 236 ГПК України висновки Вищого господарського суду України не підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. На переконання позивача за первісним позовом, відповідачем за первісним позовом не надано доказів, що його працівники були позбавлені права доступу до орендованого майна. Зазначає, що на час звернення з позовом про визнання недійсним пункту 5 Таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 № 80.1-14/1-25, позовна давність на звернення до суду з таким позовом спливла, про що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" заявило у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Розгляд справи відкладався. Склад суду, що здійснював розгляд даної апеляційної скарги неодноразово змінювався.

У зв`язку з звільненням ОСОБА_1 , з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку справу № 911/2821/20 передано на повторний автоматизований розподіл.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/2821/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 справу № 911/2821/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 справу № 911/2821/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 прийнято до провадження визначеним складом суду; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі № 911/2821/20 призначено на 13.12.2021.

У подальшому розгляд справи відкладався.

У відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.07.2022 оголошено протокольно перерву до 01.08.2022.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" до суду апеляційної інстанції було подано додатковий документ, а саме: завірену копію Додаткового договору від 05.04.2021 до Договору оренди №1584 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що поданий ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" додатковий доказ не досліджується судом апеляційної інстанції та не враховується при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.

Однак, ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" не доведено поважності причин неможливості подання зазначеного додаткового доказу під час розгляду справи у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 01.08.2022 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача за первісним позовом проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" (орендар) укладено договір № 1584 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

27.12.2018 між сторонами договору оренди було укладено договір про внесення змін до договору від 11.06.2014 № 1584 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, яким сторони погодили внести зміни до пунктів 1.1, 3.1, 4.4, 10.1 та розділу 11 договору оренди.

Отже, вказані пункти договору оренди зазначаються з подальшими змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін від 27.12.2018.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, з урахуванням змін, внесених договором про внесення змін від 27.12.2018, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60, частина приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.49, 3.2.58 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 797,8 кв. м. (далі - майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" (термінальний комплекс "D", загальною площею 107850,5 кв.м., що перебуває на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31 жовтня 2018 року становить 70365960,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі.

Пунктом 5.10 договору оренди встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг, податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна з переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю.

Згідно з п. 7.1 договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна.

Даний договір укладено строком на 20 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2034 включно (пункт 10.1 договору оренди, в редакції договору про внесення змін від 27.12.2018 до договору оренди).

01.07.2014 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" підписано акт приймання-передавання орендованого майна, який є додатком до договору оренди № 1584 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 11.06.2014, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно - частини приміщення № 3.2.60, частини приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.49, 3.2.58 на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" (інв. № 47578), загальною площею 797,8 кв. м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Вказаний акт погоджено балансоутримувачем - ДП "МА "Бориспіль".

09.09.2014 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" (орендар) укладено договір № 80.1-14/1-25 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, із подальшими змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 24.10.2014 № 1, від 02.02.2016 № 2, від 19.02.2018 № 3, від 25.04.2019 № 4.

Відповідно до п. 1.1 договору № 80.1-14/1-25, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60, частини приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.49, 3.2.58 на третьому поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 797,8 кв.м, для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі: балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 (в редакції додаткової угоди від 25.04.2019 № 4), а саме: постачання теплової енергії (пункт 1); забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника (пункт 2); вода використана для прибирання 1-го кв.м приміщення самостійно (пункт 3); прибирання та вивезення твердих побутових відходів (пункт 4); водопостачання води холодної (пункт 5); водовідведення води стічної (пункт 6) - сплата за які визначається від обсягу наданих послуг в місяць з урахуванням встановленої вартості за одиницю вимірювання щодо кожного виду послуг. Також балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування. Щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщенні відповідно до умов договору оренди № 1584 від 11.06.2014 Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендною платою (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно з договором оренди № 1584 від 11.06.2014 (пункт 7).

Згідно з п. 1.4 договору № 80.1-14/1-25 розмір оплати за послуги, які зазначені в пунктах 1-4 Таблиці № 1 та всі послуги, що зазначені в Таблиці № 2 цього договору, залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Підпунктом 2.1.6 договору № 80.1-14/1-25, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, встановлено, що балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок-фактуру за надані послуги за звітний місяць та складати Акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Відповідно до пп. 2.2.3 договору № 80.1-14/1-25, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок, Акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.2 договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та Акта. Датою отримання рахунку та Акта вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний Акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт не буде повернутий балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Підписання Акта орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 10.06.2024 (п. 6.1 договору № 80.1-14/1-25).

З огляду на те, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-25, на підставі якого ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" здійснено нарахування вартості наданих ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" у березні 2020 року послуг, то судом спочатку розглядається зустрічний позов.

Пунктом 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-25 передбачено, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування. Щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1584 від 11.06.2014. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендна плата (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно з договором оренди № 1584 від 11.06.2014.

Як на підставу визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014, позивач за зустрічним позовом посилається на ч. 1 ст. 203 ЦК України та те, що вказаний пункт суперечить вимогам пункту 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу".

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Водночас, ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору, за приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що набуття частини приміщення у тимчасове користування стало підставою виникнення у орендаря - ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", обов`язку не лише із внесення орендних платежів, а і з утримання орендованого нерухомого майна та пов`язаних з цим витрат.

При цьому, визначаючи правову природу укладеного 09.09.2014 між сторонами у даній справі Договору № 80.1-14/1-25, суд першої інстанції правильно зазначив, що останній є договором про надання послуг, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема, глави 63 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями ч. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони, серед іншого, можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов`язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів.

Наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 "Про затвердження договорів оренди" затверджено саме Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який міг бути використаний сторонами при визначені умов відповідного проекту договору.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений сторонами Договір № 80.1-14/1-25, вчинений як на виконання умов укладеного Договору оренди, який є обов`язковим для виконання в силу вимог ст. 629 ЦК України, так і з урахуванням Примірного договору та за визначеними на розсуд сторін умовами.

Відповідно до п. 1 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, її розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння саме плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна.

Згідно з п. 3 Методики до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Пунктом 11 Методики передбачено, що витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

Аналізуючи положення п.11 Методики у сукупності з іншими нормами чинного законодавства (ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 179, 181 ГК України, наказ Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774) колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені положення п. 11 Методики не є такими, що виключають можливість досягнення сторонами домовленості щодо сплати на користь балансоутримувача плати за підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування у відсотках від доходу отриманого орендарем від господарської діяльності в орендованому приміщенні, їх не можна трактувати, як такі, що встановлюють певну заборону, обмеження для сторін договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Вказані положення Методики визначають загальні принципи відшкодування фактичних витрат балансоутримувача та їх розподіл між орендарями, при цьому такі загальні принципи не обмежують позивача та відповідача у праві, з урахуванням особливостей того об`єкту, що передано в оренду, умов його використання та функціонального призначення, суспільних інтересів, інтересів держави, що прямо чи опосередковано зацікавлена у певному розвитку інфраструктури аеропорту, дійти взаємної згоди на умовах, що базуються на принципах, зокрема розумності та справедливості, щодо порядку відшкодування витрат, що буде, як відмінним від того, що визначено Методикою так і таким, що взагалі положеннями Методики не унормовано.

Також, суд апеляційної інстанції враховує суперечливу поведінку ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", оскільки останній впродовж січня 2019 року - квітня 2020 року сплачував передбачену спірним пунктом Договору №80.1-14/1-25 плату, що ним не заперечувалося під час розгляду справи, та протягом зазначеного періоду не висловлював незгоди із вказаним пунктом, що, у свою чергу, свідчить про погодження зазначених умов Договору. До того ж матеріали справи не містять доказів того, що останній звертався до балансоутримувача із пропозицією внести зміни у відповідні пункти Договору, які на думку орендаря, суперечили вимогам законодавства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що перегляд порядку відшкодування витрат фактично призведе до зменшення суми, що підлягає сплаті за відшкодування витрат на утримання майна, що позбавить ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» того, на що він розраховував під час його укладення та надасть штучні переваги ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД», який у позаконкурентний спосіб протягом тривалого часу зможе отримувати послуги на значно кращих, з економічної точки зору, умовах, ніж було визначено на момент укладення договору, об`єктивні підстав для чого відсутні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що спірний п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору № 80.1-14/1-25 не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема положенням Методики, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом не порушує, а тому підстави для визнання зазначеного пункту недійсним відсутні.

Щодо посилання ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Антимонопольного комітету України №13-р від 24.01.2017 (далі - Рішення АМК України), колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Вказане Рішення АМК України ухвалене за результатом розгляду справи, за заявами ТОВ "Інтеравіа", ТОВ "Аерохендлінг" та ДП з іноземними інвестиціями "АІРО Кейтерінг Сервісіз Україна" щодо встановлення однакового рівня плати за використання інфраструктури надавачами спеціалізованих послуг, перелік яких визначений у постанові Кабінету Міністрів України від 14.07.2010 №590.

Разом з цим, ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" не є надавачем спеціалізованих послуг, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2010 №590.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє посилання ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Антимонопольного комітету України №13-р від 24.01.2017 оскільки вказане рішення не стосується спірних правовідносин у даній справі.

Щодо заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування наслідків пропуску позовної давності колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі наявності підстав для його задоволення, однак за наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів апеляційного господарського суду не встановлено підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, питання пропуску строку позовної давності не підлягає дослідженню, оскільки не впливає на результат вирішення спору.

Посилання ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на правові висновки, викладені Вищим господарським судом України у постановах від 18.10.2017 у справі № 911/2694/16, від 01.06.2017 у справі № 911/2693/16, від 29.05.2017 у справі №911/2695/16, від 21.03.2017 у справі № 911/2690/16, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 236 ГПК України висновки Вищого господарського суду України не підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з цим, у справах на які посилається ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" правовідносини не є аналогічними тим, які склалися між сторонами спору у даній справі.

У зв`язку з наведеним, доводи ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", викладені в апеляційній скарзі в частині наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права.

Щодо позовних вимог за первісним позовом ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 2.1.6 договору № 80.1-14/1-25 позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури та складено акти приймання-здачі виконаних послуг, а саме:

- рахунок-фактура № 897/381 від 31.03.2020 на суму 2599347,73 грн. та акт приймання-здачі від 31.03.2020 наданих послуг за березень 2020 року (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) на суму 2599347,73 грн.;

- рахунок-фактура № 897/460 від 30.04.2020 на суму 5941,82 та акт приймання-здачі від 30.04.2020 наданих послуг за квітень 2020 року (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно; постачання теплової енергії) на суму 5941,82 грн.;

- рахунок-фактура № 897/598 від 31.05.2020 на суму 4669,44 грн. та акт приймання-здачі від 31.05.2020 наданих послуг за травень 2020 року (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно) на суму 4669,44 грн.;

- рахунок-фактура № 897/714 від 30.06.2020 на суму 4669,44 грн. та акт приймання-здачі від 30.06.2020 наданих послуг за червень 2020 року (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно) на суму 4669,44 грн.

Вказані документи у 2-х примірниках отримано відповідачем (за первісним позовом) в бухгалтерії позивача (за первісним позовом), а саме: рахунок та акт за березень 2020 відповідачем отримано 13.05.2020; рахунок та акт за квітень 2020 - 13.05.2020; рахунок та акт за травень 2020 - 09.06.2020; рахунок та акт за червень 2020 - 10.07.2020, що підтверджується копіями Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 01.03.2020 по 31.03.2020, з 01.04.2020 по 30.04.2020, з 01.05.2020 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 31.06.2020.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом 5 Таблиці № 1 договору № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014 передбачено, що щомісячна плата встановлена в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі, за мінусом орендної плати (без ПДВ), де: чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів в орендованому майні (чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць).

Чистий дохід Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", отриманий від діяльності в орендованій площі, за березень 2020 року складав 20704956,04 грн., що підтверджується довідкою, наданою відповідачем до бухгалтерії позивача згідно з пп. 2.2.2 договору № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014.

Розмір орендної плати (без ПДВ) за березень 2020 року за договором № 1584 від 11.06.2014 становив 1560768,98 грн. (без ПДВ), що підтверджується виставленим позивачем рахунком-фактурою № 76/445 від 31.03.2020 та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020.

Позивач просить стягнути з відповідача суму витрат балансоутримувача на підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, за березень 2020 року, що становить 2599347,73 грн. ((20704956,04 грн. х 18% - 1560768,98 грн.) = 2166123,11 грн. + 20% ПДВ (що становить 433224,62 грн. від вказаної суми) = 2599347,73 грн.).

Колегією суддів встановлено, що вказаний розрахунок здійснено відповідно до вимог п. 5 Таблиці № 1 договору № 80.1-14/1-25 від 09.09.2014 (пункт 7 Таблиці № 1, в редакції додаткової угоди від 25.04.2019 № 4), а отже він є вірним.

Відповідач проти позову заперечував в частині стягнення витрат на утримання орендованого нерухомого майна у квітні та травні 2020 року, оскільки у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 на усій території України з 12.03.2020 по 03.04.2020 установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641 було продовжено, при цьому згідно з пп. 8 п. 2 постанови з 17.03.2020 по 22.05.2020 запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.

За твердженням відповідача, наведене свідчить про те, що рахунки-фактури № 897/460 від 30.04.2020 та № 897/598 від 31.05.2020 та відповідні їм Акти наданих послуг є некоректними, оскільки 14 працівників відповідача у період з квітня по травень 2020 року фактично не знаходились у приміщенні магазину, розташованого в ДП "МА "Бориспіль", відтак, ДП "МА "Бориспіль" не міг фактично надавати послуги працівникам ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці за вищевказаний період.

Листами від 18.05.2020 № 261 та від 12.06.2020 № 304 ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" повідомило ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про відмову від підписання Актів приймання-здачі наданих послуг за квітень та травень 2020 року та просило провести перерахунок наданих послуг у квітні та травні 2020 року, а саме: "Забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць", "Вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно - за місяць" у фактичному обсязі їх надання балансоутримувачем за фактичну кількість днів у квітні 2020 року та травні 2020.

У вказаних листах ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" зазначило, що листами № 183, від 17.03.2020, № 215 від 07.04.2020 та № 217 від 13.04.2020 воно повідомило балансоутримувача про появу незалежних від нього обставин, оскільки починаючи з 17.03.2020 по 22.05.2020 існували обставини, що унеможливлювали користування ним орендованого приміщення, а саме: відповідно до пп. 8 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 22 травня 2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів; на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА "Бориспіль"; з 17.03.2020 доступ до пасажирського терміналу "D" за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" обмежено балансоутримувачем. Таким чином, пасажирський термінал "D" за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не функціонує; майно, розташоване всередині пасажирського терміналу "D" не використовується; всередині не перебувають працівники та/або відвідувачі орендаря; ним не здійснюються ремонтні роботи; орендар не отримував послуги під час дії запроваджених заходів доходу, адже не використовував об`єкт оренди (майно) згідно з договором № 80.1-14/1-25. Вказані обставини свідчать про те, що балансоутримувач не міг надавати послуги за договором № 80.1-14/1-25 орендареві, об`єм яких залежить від фактичного користування Орендарем (його працівниками) в квітні-травні 2020 року, та, відповідно, й неможливості користування орендарем у вказаний період майном.

Направлення вказаних листів на адресу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" підтверджується описами вкладення від 18.05.2020 та від 12.06.2020, рекомендованим повідомленням № 399 від 18.05.2020 та конвертом № 440.

При цьому, будь-яких заперечень щодо підписання Акта наданих послуг від 31.03.2020 (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) за березень 2020 року на суму 2599347,73 грн. ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" не висловило.

Відмови від підписання Акта приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020 за надані ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" послуги з підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна у березені 2020 року на суму 2599347,73 грн., ТОВ "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" не надсилало.

Позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу заперечив посилання відповідача на неможливість використання орендованих приміщень у період квітень-травень 2020 року, зазначаючи про те, що відповідач не повідомив позивача, як це передбачено умовами розділу 5 договору № 80.1-14/1-25, про настання форс-мажорних обставин та не надавав відповідного документа виданого ТПП України, який би підтверджував дію форс-мажору.

Стосовно вказаних заперечень, судова колегія зазначає, що загальновідомим є той факт, що у зв`язку з розповсюдженням коронавірусу COVID-19, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, з 12.03.2020 на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА «Бориспіль» та, оскільки, працівники відповідача можуть дістатися орендованих приміщень лише через проходження через пункт пропуску через державний кордон, який було закрито, зазначені обставини в достатній мірі підтверджують, що з 17.03.2020 надання відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання було неможливим та фактично не здійснювалося, що свідчить про безпідставність позовних вимог в частині стягнення вартості послуг, наданих в квітні-червні 2020 за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно.

Для зазначених висновків суду неповідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин, в порядку, визначеному в договорі, не має визначального значення, адже відмова суду в цій частині ґрунтується на недоведеності позивачем самого факту надання зазначених послуг.

Посилання ДП "МА "Бориспіль", на відомості з системи контролю та управління доступом підприємства за період з 01.04.2020 по 29.05.2020, згідно з якими працівники відповідача за виданими перепустками проходили пункти догляду, не спростовує вказаного висновку суду, оскільки за обставин укладення з відповідачем низки договорів оренди надані позивачем переліки працівників відповідача та перетинів ними пунктів догляду не дають можливості достеменно встановити, що мало місце користування саме частиною приміщення, орендованою за договором оренди № 1584 від 11.06.2014.

При цьому, оскільки договором № 80.1-14/1-25, передбачено залежність розміру плати від розміру чистого доходу орендаря, то кількість днів, протягом яких орендар фактично використовував майно, не впливає на розмір такої плати, адже кількість таких днів безпосередньо відображається на розмірі чистого доходу, відтак вже врахована у формулі розрахунку. Тому зменшення кількості днів використання орендованого приміщення не може слугувати додатковою підставою для зменшення розміру щомісячної плати відповідача згідно з договором № 80.1-14/1-25.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 911/2867/20.

Щодо відшкодування витрат на постачання теплової енергії у розмірі 1272,38 грн., що включені позивачем за первісним позовом до рахунку за квітень 2020 року, колегія зазначає таке. Оскільки орендоване приміщення є вбудованим, опалення є централізованим, і технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня, доказів зворотнього ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» до суду надано не було, а також відповідачем не спростовано, що такі послуги протягом квітня 2020 фактично надавалися, та беручи до уваги, що такі послуги не пов`язані із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованих приміщень та фактичним функціонуванням магазину, тому тягар утримання орендованого приміщення в цій частині, цілком справедливо має бути покладено на відповідача.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню є сума заборгованості у розмірі 2 600 620,11 грн., а саме згідно Акта від 31.03.2020 у сумі 2599347,73 грн. та згідно Акта від 30.04.2020 у сумі 1272,38 грн. (послуги з постачання теплової енергії).

В задоволенні решти заявлених позовних вимог за надані Підприємством послуги, що відображені у Актах від 30.04.2020 та від 31.05.2020, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося ЛП «МА «Бориспіль» у поданій позовній заяві, 26.08.2020 відповідачем за первісним позовом було сплачено 4669,44 грн. за рахунком-фактурою № 897/714 від 30.06.2020. При цьому, як вбачається з наданого позивачем за первісним позовом розрахунку заборгованості відповідача, сума боргу включає період березень-травень 2020 року, та не містить суми відповідно до рахунку-фактури № 897/714 від 30.06.2020 за надані послуги у червні 2020 року (сума була врахована позивачем).

Таким чином, оскільки станом на час прийняття рішення відповідач відповідно до умов договору № 80.1-14/1-25 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання послуг з постачання теплової енергії заборгованість за надані позивачем послуги за березень, квітень та травень 2020 року не сплатив, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову у вказаній частині.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зауважує, що з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 32 184,88 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 2599347,73 грн. за період з 21.04.2020 по 20.05.2020, у сумі 2 600 620,11 грн. за період з 21.05.2020 по 18.09.2020.

Інфляційні втрати за період з 21.04.2020 по 21.09.2020 становлять 5109,01 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 144666,10 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 2599347,73 грн. за період з 21.04.2020 по 20.05.2020, у сумі 2605289,55 грн. за період з 21.05.2020 по 20.06.2020, 2609958,99 грн. за період з 21.06.2020 по 26.08.2020, у сумі 2605289,55 грн. за період з 27.08.2020 по 18.09.2020. При цьому, за період з 27.08.2020 по 18.09.2020.

Також, пунктом 4.2 договору встановлено, що орендар зобов`язаний в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, враховуючи зменшення суми основного боргу, підлягає стягненню 144 367,05 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 2599347,73 грн. за період з 21.04.2020 по 20.05.2020, у сумі 2 600 620,11 грн. за період з 21.05.2020 по 18.09.2020.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи встановлені вище обставини, твердження суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для стягнення вартості послуг, наданих в квітні-травні 2020 за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно, є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" підлягає часткововому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 - скасуванню в частині стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 9 338,88 грн. боргу, 299,05 грн. пені, 71,95 грн. 3% річних, 7 899,61 грн. інфляційних втрат.

Доводи апелянта щодо наявності правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в іншій частині підтвердження не знайшли.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то судовий збір згідно приписів ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 скасувати в частині стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 9 338,88 грн. боргу, 299,05 грн. пені, 71,95 грн. 3% річних, 7 899,61 грн. інфляційних втрат.

Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 викласти у наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД (08343, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, код 36953886) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572,11 грн. (два мільйони шістсот тисяч шістсот двадцять грн. 11 коп.) боргу, 144367,05 грн. (сто сорок чотири тисячі триста шістдесят сім грн. 05 коп.) пені, 32184,88 грн. (тридцять дві тисячі сто вісімдесят чотири грн. 88 коп.) 3% річних, 5109,01 грн. (п`ять тисяч сто дев`ять грн. 01 коп.) інфляційних втрат та 41734,22 грн. (сорок одну тисячу сімсот тридцять чотири грн. 22 коп.) судового збору.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2021 у справі №911/2821/20 залишити без змін.

4. Стягнути з Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД (08343, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, код 36953886) 396,21 грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

6. Справу № 911/2821/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.08.2022.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.В. Владимиренко

М.А. Барсук