Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи
за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-3»
про стягнення 780475,95 грн
позовом житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-3»
до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
про визнання недійсним договору,
Представники за первісним позовом:
від позивача Качкурова С.В.
від відповідача Золотопуп С.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-3» про стягнення за договором № 510309 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 780475,93 грн.
Житлово-будівельний кооператив «Політехнік-3» подав зустрічний позов до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання недійсним договору № 510309 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018.
03.11.2021 суд постановив ухвалу про прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
06 червня 2022 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про відмову в задоволенні позовів комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-3» та житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-3» до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Оскільки суд відмовив у задоволенні зустрічного позову відсутні підстави для покладення на комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрат на складання зустрічного позову (4000,00 грн), складання відповіді клієнта від 01.12.2021 на відзив на зустрічний позов (4000,00 грн), складання клопотання клієнта від 22.10.2021 про поновлення пропущеного строку на подачу зустрічного позову (500 грн).
Також відсутні підстави для розподілу витрат на складання клопотання клієнта від 30.10.2021 про поновлення пропущено строку на подачу відзиву (500 грн) та складання заяви клієнта про відкладення судового засідання, призначеного на 11.10.2021 (500 грн), так як ці дії пов`язані з певною неспроможністю сторони і не можуть бути покладені на іншу сторону..
Водночас, суд вважає, що витрачений адвокатом час (45 хвилин) на складання адвокатського запиту від 30.10.2021 не є співмірним змісту та обсягу цього документу, тому вартість цієї послуги може бути покладена на комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у розмірі 500 грн.
Отже, розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу щодо складання відзиву (8000,00 грн), складання адвокатського запиту від 30.10.2021 (500 грн), складання заперечення клієнта від 01.12.2021 на відповідь на відзив (6000,00 грн), представництво клієнта в судових засіданнях 13.12.2021, 21.02.2022, 30.05.2022 та 06.06.2022 (4300,00 грн).
На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 05.08.2022.
Суддя С. А. Ковтун