РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2022Справа № 910/18684/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,77)

до ІП "ПЛАСТОПТІКА" (223050, Республіка Білорусь, Мінська обл., м. Колодіщі, вул. Чкалова, 51)

про стягнення 46 158,78 доларів США

за участю представників

від позивача: Кириленко Н.В.

від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 27.07.2022, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" до ІП "ПЛАСТОПТІКА" про стягнення 46158,78 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором №08/02 від 07.02.2017, а саме, в частині здійснення розрахунку за поставлений товар, у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 38 301,60 доларів США. Крім того, згідно з п. 7.2. договору позивачем було також нарахована до стягнення пеню у розмірі 7857,18 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 суд відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 06.04.2022.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав позивача надати через канцелярію суду у строк до 07.12.2021 належним чином завірені копії перекладу на російську мову копії ухвали про відкриття провадження у справі від 22.11.2021 у трьох примірниках та позовної заяви у двох примірниках; оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви (для огляду), оформлений з урахуванням ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документ, що є доказом правосуб`єктності відповідача (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру, тощо) та зупинив провадження у справі у зв`язку із зверненням із судовим дорученням про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість такого вручення.

Листом від 09.12.2021 Господарський суд міста Києва направив копії ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 року про відкриття провадження у справі №910/18684/21 та позовної заяви з додатками на адресу Економічного суду Мінської області.

20.01.2022 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач частково визнав позовні вимоги та повідомив про здійснені в період з листопада 2021 року по січень 2022 року оплати заборгованості.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

За таких обставин, судове засідання, призначене на 06.04.2022, не відбулось.

Суд зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Відповідно до ст. 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Зважаючи на відсутність обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №910/18684/21, враховуючи зменшення активності бойових дій в межах Київської області та місті Києва, суд ухвалою від 30.05.2022 поновив провадження у даній справі та призначити підготовче засідання на 22.06.2022 для розгляду справи №910/18684/21.

02.06.2022 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач повідомив про часткову сплату відповідачем заборгованості у розмірі 27 974,20 дол. США та просив зменшити суму позовних вимог, стягнувши з ІП "ПЛАСТОПТІКА" 18 184,58 дол. США.

У судовому засіданні 22.06.2022 суд на місці прийняв до розгляду заяву позивача, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 27.07.2022.

26.07.2022 до канцелярії суду надійшла заява відповідача про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання 27.07.2022 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

07 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром», Україна, м. Київ (надалі - позивач, продавець) та ІП "ПЛАСТОПТІКА" (надалі-відповідач, покупець) укладено Договір № 08/02.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язувався поставити, а покупець зобов`язувався прийняти продукцію і оплатити її, (надалі-товар), на орієнтовну суму 700000.00 доларів США на умовах, викладених в додатках до Договору. Асортимент, кількість та ціна вказані в специфікаціях що оформлені у вигляді додатків до Договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно з п.5.1. договору постачання товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця, зі складу Постачальника на умовах поставки - FCA м.Ромни, відповідно міжнародних торгових термінів (Інкотермс 2010).

Строк поставки зазначається у Специфікації на кожну партію товару. Продавець зобов`язується надати покупцю на кожну партію товару наступні документи: рахунок-фактуру з двома копіями; товаротранспортну накладну (CMR); сертифікат походження форми СТ-1№; сертифікат відповідності та якості (п. 5.3. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що покупець здійснює оплату, отриманого від продавця товару, шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок всієї суми протягом 15 календарних днів з дати відвантаження партії товару.

При порушенні покупцем строків оплати за товар, покупець сплачує неустойку продавцю у розмірі 0.1% від простроченої суми, за кожний день прострочення (п. 7.2. договору).

Додатковою угодою № 4 від 28.12.2020 сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2021. Закінчення дії договору не звільняє сторін від виконання своїх зобов`язань за даним договором в повному обсязі.

На виконання умов договору та Специфікації №26 від 04.11.2020, №27 від 14.01.2021, №28 від 20.08.2021 відповідачу було відвантажено товар на загальну суму 52581,80 доларів США, а саме:

10.11.2020 року на суму 26 780.20 доларів США;

19.01.2021 року на суму 15 494.20 доларів США;

14.09.2021 року на суму 10 307.40 доларів США.

За доводами позивача, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором № 08/02 від 07.02.2017 здійснив лише часткову оплату за поставлений товар у розмірі 42 254,40 дол. США, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 10 327,40 дол. США (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору та підписаних між сторонами Специфікації №26 від 04.11.2020, №27 від 14.01.2021, №28 від 20.08.2021 було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 52581,80 доларів США, зокрема, 10.11.2020 року на суму 26780.20 доларів США; 19.01.2021 року на суму 15494.20 доларів США; 14.09.2021 року на суму 10307.40 доларів США, про що свідчать наявні в матеріалах справи товаротранспортні накладні (CMR); митні декларації, сертифікати про походження товару та довідки щодо відповідності та якості товару.

Отже, з вищевказаних доказів вбачається, що позивачем в повному обсязі були виконані зобов`язання за договором щодо поставки товару, який в свою чергу був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що за умовами договору відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 15 календарних днів з дати відвантаження партії товару, тобто, кінцевий строк оплати відвантаженого товару за 10 листопада 2020 року на суму 26780.20 доларів США - 25 листопада 2020 року; 19 січня 2021 року на суму 15494.20 доларів США- 03 лютого 2021 року; 14 вересня 2021 року на суму 10307.40 доларів США- 29 вересня 2021 року відповідно.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок вбачається, що відповідачем було частково оплачений поставний товар на загальну суму 42 254,40 дол. США, зокрема, 14 280 дол США було перераховано відповідачем в період з 30.03.2021 по 30.06.2021 року, а 27 974,20 дол. США після відкриття провадження у справі, про що свідчать надані позивачем банківські виписки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав існуючу заборгованість за договором № 08/02 від 07.02.2017 та підтвердив часткову оплату боргу за період з 25.11.2021 по 12.01.2021 на суму 28 994, 20 доларів США.

Судом встановлено та позивачем в судовому засіданні підтверджено, що різниця між оплаченим відповідачем боргу та грошовими коштами, які були зараховані на банківський рахунок позивача, склала 20,00 доларів США, що є комісією Банку, яка у відповідності до п. 4.4. договору оплачується відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд відзначає, що визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи те, що визнання позову відповідачем відповідає вимогам ст. 191 Господарського процесуального кодексу України та такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 10 327,40 доларів США підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заявленої до стягнення пені у розмірі 7 857,18 дол. США, нарахованої за загальний період прострочення з 04.02.2021 по 15.11.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, у п. 7.2. договору сторони передбачили, що при порушенні покупцем строків оплати за товар, покупець сплачує неустойку продавцю у розмірі 0.1% від простроченої суми, за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 7 857,18 дол. США підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Крім того, суд приймає до уваги, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

У той же час, правовий зміст ст. 233 ГК України свідчить про те, що вона не є імперативною, а застосовується на розсуд суду за наявності визначених у ній умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

Відповідно до ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки відповідач не довів наявність зазначених у вказаній статті обставин, суд вважає, що підстави для зменшення визначеної судом пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення зобов`язання відсутні.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Стосовно клопотання позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи подану заяву про зменшення позовних вимоги, яка була прийнята судом до розгляду, а також клопотання позивача про повернення судового збору, суд дійшов висновку про необхідність повернення останньому надмірно сплаченого судового збору у розмірі 10 956,18 грн з Державного бюджету України.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ІП "ПЛАСТОПТІКА" (223050, Республіка Білорусь, Мінська обл., м. Колодіщі, вул. Чкалова, 51, ідентифікаційний код 800009619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,77, ідентифікаційний код 31862978) заборгованість у розмірі 10 327,40 доларів США, пеню у розмірі 7 857,18 доларів США та судовий збір у розмірі 7 122 грн 18 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,77, ідентифікаційний код 31862978) судовий збір у розмірі 10 956 грн 39 коп., що був сплачений згідно квитанції про сплату №27706 від 15.11.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 01.08.2022

Суддя Л. Г. Пукшин