РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2022Справа № 910/6216/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Степанець Є.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕА Електротехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсоцпроект" про визнання недійсним правочину,

за участю представників:

позивача: Завойської Т.В., Волошина І.Ю.;

відповідача: Власенка А.Г.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕА Електротехніка" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНСОЦПРОЕКТ" (далі - Підприємство) про визнання недійсним (фіктивним) договору про комплексне консультаційне обслуговування у сфері закупівель від 3 вересня 2018 року № 03/09/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 квітня 2021 року (суддя Лиськов М.О.) прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 червня 2021 року (суддя Лиськов М.О.) на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) матеріали справи № 910/6216/21 передано на розгляд Господарського суду Запорізької області в межах провадження справи про банкрутство № 908/2725/20 (908/860/21).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 8 вересня 2021 року задоволено апеляційну скаргу Товариства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16 червня 2021 року, скасовано зазначену ухвалу та направлено матеріали справи № 910/6216/21 до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

15 вересня 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "МакКом" (далі - Компанія) надійшла заява від цієї ж дати про заміну Підприємства його правонаступником - Компанією, у зв`язку з укладенням між ними договору від 10 травня 2021 року про відступлення права вимоги за договором від 3 вересня 2018 року № 03/09/18 про комплексне консультаційне обслуговування у сфері закупівель, визнання недійсним (фіктивним) якого є предметом спору в даній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2021 року, проведеного у зв`язку з відпусткою судді Лиськова М.О., вказану справу було передано для розгляду судді Павленку Є.В.

Ухвалою від 21 вересня 2021 року справа № 910/6216/21 прийнята до провадження суддею Павленком Є.В., підготовче засідання призначено на 21 жовтня 2021 року.

27 вересня 2021 року до суду від Компанії надійшло клопотання від 24 вересня 2021 року про участь його представника в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в задоволенні якого ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 жовтня 2021 року було відмовлено.

18 жовтня 2021 року до суду від Компанії надійшла заява про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

18 жовтня 2021 року та 19 жовтня 2021 року від позивача надійшли заяви із запереченнями проти задоволення заяви Компанії від 15 вересня 2021 року про заміну відповідача його правонаступником.

Також 18 жовтня 2021 року від відповідача надійшли: заява про визнання позову та заява із запереченнями проти задоволення заяви Компанії від 15 вересня 2021 року про заміну відповідача його правонаступником. У своїй заяві про визнання позову Підприємство вказало про відсутність будь-яких укладених з Товариством договорів.

Ухвалою від 21 жовтня 2021 року підготовче засідання відкладено на 11 листопада 2021 року, викликано в підготовче засідання представників сторін та Компанії. Явку їх повноважних представників у підготовче засідання визнано обов`язковою.

Зазначеною ухвалою також відмовлено в задоволенні заяви Компанії від 18 жовтня 2021 року про проведення засідання в режимі відеоконференції.

8 листопада 2021 року від Компанії надійшла заява про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

11 листопада 2021 року від відповідача надійшли заяви про долучення документів до матеріалів справи та заява із запереченнями проти задоволення заяви Компанії про заміну сторони правонаступником.

У підготовчому засіданні 11 листопада 2021 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі та заяву про уточнення місцезнаходження відповідача.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 11 листопада 2021 року подав заяву із запереченнями проти задоволення заяви Компанії про заміну сторони правонаступником.

У підготовчому засіданні 11 листопада 2021 року представники сторін заперечували проти задоволення заяви Компанії від 15 вересня 2021 року про заміну відповідача його правонаступником.

Ухвалою від 11 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Компанії від 8 листопада 2021 року про проведення засідання в режимі відеоконференції, відмовлено в задоволенні заяви Компанії від 15 вересня 2021 року про заміну відповідача правонаступником, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 2 грудня 2021 року.

26 листопада 2021 року до суду від Підприємства надійшло клопотання про участь його представника в засіданні, призначеному на 2 грудня 2021 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon. Ухвалою від 29 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

2 грудня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 22 грудня 2021 року.

У підготовчому засіданні 22 грудня 2021 року представник відповідача підтримав заяву від 18 жовтня 2021 року про визнання позову.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 22 грудня 2021 року судом відмовлено в прийнятті заяви Підприємства від 18 жовтня 2021 року про визнання позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 січня 2021 року.

20 січня 2021 року через загальний відділ діловодства суду Товариство подало клопотання про оголошення перерви.

20 січня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення судового засідання на 17 лютого 2022 року. Водночас вказане засідання не відбулося у зв`язку тимчасовою непрацездатністю судді Павленка Є.В. у період з 7 лютого 2022 року по 18 лютого 2022 року.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21 лютого 2022 року сторін повідомлено про те, що судове засідання у цій справі призначено на 17 березня 2022 року. Водночас вказане засідання не відбулося у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнного стану.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 31 травня 2022 року учасників справи повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 30 червня 2022 року.

28 червня 2022 року через загальний відділ діловодства суду Товариство подало клопотання про оголошення перерви.

30 червня 2022 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відкладення судового засідання на 28 липня 2022 року

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 липня 2022 року апеляційну скаргу Компанії залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні її заяви про заміну відповідача правонаступником у даній справі залишено без змін.

У судовому засіданні 28 липня 2022 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У матеріалах даної справи наявна копія договору про комплексне консультаційне обслуговування у сфері закупівель від 3 вересня 2018 року № 03/09/18, за умовами якого відповідач зобов`язався здійснити комплексне консультаційне обслуговування позивача з питань закупівель/публічних закупівель на впровадження Проекту розвитку дорожньої галузі (RSDP) на проектування, постачання і монтаж шести майданчиків зважування у русі на дорогах навколо Києва та допоміжного офісу (Пілотний проект з впровадження системи зважування в русі, який проводиться в Україні Державним агентством автомобільних доріг України (пункт 1.1.)

Відповідно до пункту 2.6. вказаного договору за результатами здійснення Підприємством комплексного консультаційного обслуговування щодо забезпечення участі Товариства в обраній ним закупівлі згідно з цією угодою останній виплачує відповідачу винагороду в розмірі не більше 8 448 00,00 грн з урахуванням ПДВ.

Згідно з пунктом 2.7. вказаної угоди оплата послуг відповідача та виплата йому винагороди здійснюється поетапно, прямо пропорційно сумі отриманих коштів позивачем від замовника тендеру, на підставі рахунків та/або актів, які повинні складатися протягом 10 робочих днів з моменту отримання Товариством оплати згідно укладеного по результатам тендеру, вказаного в пункті 1.1. договору про закупівлю між позивачем та замовником тендеру.

Даний правочин набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2018 року, а в частині здійснення розрахунків, у тому числі щодо виплати винагороди в розмірі, встановленому пунктом 2.6. цього договору, - до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало, що спірний договір з Підприємством не укладався, не підписувався, а відтак зазначений правочин є фіктивним та має бути визнаний судом недійсним. Також позивач зазначив, що у нього відсутній оригінал цього правочину.

Разом із тим судом встановлено, що дана копія договору не звірена у встановленому законом порядку, про що зазначає сам позивач, оскільки такий договір з відповідачем не укладався.

Факт укладення цієї угоди також заперечував і відповідач у своїй заяві від 18 жовтня 2021 року про визнання позову та в судових засідання. За фактом підписання вказаного договору неуповноваженими особами відкрито досудове розслідування за частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України, що підтверджується наданою відповідачем копією витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (№ кримінального провадження: 0001310).

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору. Наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 ЦК України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчинення фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справа № 145/2047/16-ц. Також у вказані постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи заперечення сторін про неукладання вказаного договору, що міститься в їх заявах по суті спору, а також те, що суд не має обґрунтованих підстав вважати вказану обставину недостовірною або визнаною в зв`язку з примусом, тому вищезазначена обставина не підлягає доказуванню на підставі приписів частини 1 статті 75 ГПК України.

У той же час у постанові від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повного чи часткового виконання сторонами договору, що підтверджується заявами по суті справи, поданими позивачем та відповідачем. Зокрема, в наданих Товариством фінансових звітах та оборотно-сальдових відомостях відсутні докази перерахування та/або сплати коштів на виконання зазначеного договору, а також докази, які свідчать про укладення цієї угоди.

Норми щодо недійсності правочину можуть бути застосовані тільки до вчиненого правочину, тобто коли особа виявляє волю на укладення певного договору, втім така воля має певні вади. Якщо ж відповідна особа, яка вказана як сторона договору, його не підписувала, то її волевиявлення на укладення договору відсутнє і він є неукладеним. Відповідно такий договір не може кваліфікуватися як недійсний (нікчемний чи оспорюваний).

Враховуючи вищевикладене, договір про комплексне консультаційне обслуговування у сфері закупівель від 3 вересня 2018 року № 03/09/18 є неукладеним.

Таким чином, договір, який не укладено, не є фіктивним, а тому не може бути визнаний недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтями 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити, оскільки даний правочин є неукладеним.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 8 серпня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко