РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2022Справа № 910/2688/22
за позовом Приватного підприємства "Дальнобой-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко-Країна"

про стягнення 237 442,83 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Дальнобой-Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко-Країна" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором №000104 про технічне обслуговування, ремонт транспортних засобів та постачання автозапчастин від 04.01.2021 у розмірі 237 442,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2022 відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

22.06.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між Приватним підприємством "Дальнобой-Сервіс" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Молоко-Країна" (замовник) укладено договір №000104 про технічне обслуговування, ремонт транспортних засобів та постачання автозапчастин.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується виконувати для замовника роботи по ремонту та/або технічному обслуговуванню автомобілів, причепів, напівпричепів - транспортних засобів із використанням матеріалів і запчастин виконавця або наданих замовником, а замовник зобов`язується прийняти ТЗ після проведених виконавцем робіт і оплачувати виконані роботи та використані матеріали та запчастини у строки та на умовах відповідно до цього договору.

Згідно п. 1.3 договору, загальна сума договору визначається на підставі актів виконаних робіт та видаткових накладних.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується на протязі дії договору поставляти покупцю товар за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах.

Відповідно до п. 2.4 договору, замовлення, підтвердження замовлення та рахунок на оплату є попереднім документами стосовно погодження між сторонами цін, кількості, асортименту, умов поставки товару, строків та умов оплати товару.

Згідно п. 2.5 договору, ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару.

Пунктами 4.16-4.17 договору передбачено, що після виконання робіт, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт, видаткову накладну та матеріали і запасні частини, а також рахунок-фактуру для здійснення оплати замовником. По закінченні робіт та підписання акту виконаних робіт, видаткової накладної на матеріали і запасні частини, з урахування умов оплати по договору, ТЗ видається особі, уповноваженій замовником на отримання ТЗ.

Відповідно до п. 5.1 договору, вартість робіт та/або технічного обслуговування ТЗ, з урахуванням вартості матеріалів і запасних частин, зазначається в рахунку-фактурі, який складає виконавець на підставі акту виконаних робіт, видаткової накладної, та направляє замовнику.

Оплата за виконані роботи і використані матеріали та запасні частини проводиться замовником по факту виконання робіт, на підставі виставленого рахунку-фактури в строк, не пізніше 1-го робочого дня після підписання акту виконаних робіт та видаткової накладної на матеріали і запасні частини (п. 5.2 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо оплати виконаних робіт, у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання робіт та настання строку оплати виконаних робіт, а наданий позивачем акт звірки взаємних розрахунків не є первинним документом та не може бути доказом наявності заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підтвердження заявлених вимог позивачем додано акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2021, який підписано бухгалтерами сторін та скріплено печатками товариств, та у якому зазначено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 237 442,83 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічний правовий висновок викладено у поставно Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №904/5236/20.

У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17 зазначено, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акта звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Із долученого акту взаєморозрахунків вбачається, що акт звіряння взаєморозрахунків зі сторони відповідача підписаний головним бухгалтером підприємства, тобто у акті відсутні підпис посадової особи відповідача, якій законом надано право представляти інтереси відповідача, а відтак наданий акт звірки не може підтверджувати визнання відповідачем розміру заборгованості.

Окрім того, умовами договору передбачено, що за результатами виконаних робіт, виконавець зобов`язаний надати замовнику акт виконаних робіт, видаткову накладну та матеріали і запасні частини, а також рахунок-фактуру для здійснення оплати замовником.

Позивачем не долучено зазначених документів до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У той же час, матеріалами справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження надання позивачем послуг на підставі договору на заявлену суму, а надана позивачем копія акту звірки взаєморозрахунків не може бути таким доказом, оскільки вказаний акт не є первинним бухгалтерським документом та підписаний особою, яка не має повноважень визнавати заборгованість відповідача.

За приписами ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, встановлений ст. 74 ГПК України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд відзначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання робіт та наявності у відповідача грошового зобов`язання із сплати позивачу заборгованості за спірним договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Дальнобой-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молоко-Країна" про стягнення 237 442,83 грн - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна