ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/2246/22

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Гурина М.О. за участю секретаря судового засідання Шехтер Є.С., розглянувши матеріали справи

Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості в сумі 46951,66 грн.

Представники сторін:

від позивача Попов В. Д. представник;

від відповідача: Ковальчук В.М.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 46951,66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір №11417IBQ34AP016 (в редакції додаткової угоди від 01.05.2019 року) на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими. На виконання умов зазначеного договору позивач передав відповідачу природний газ у період з грудня 2021 року по лютий 2022 року в загальному обсязі 0,913 тис. куб.м. Однак, відповідач неналежно виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати за отриманий природній газ, внаслідок чого заборгував позивачу 46951,66 грн, з яких 46203,44 грн основної заборгованості, 606,78 грн пені, 91,23 грн 3% річних та 50,21 грн інфляційні втрати.

17.06.2022 року відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду матеріали позовної заяви зареєстровані за вх.№2246.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 року позовну заяву передано судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.07.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.07.2022 року відкладено розгляд справи на 28.07.2022 року.

28.07.2022 року Господарським судом Чернівецької області отримано заяву відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі.

На призначений день розгляду справи представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, заявила усне клопотання, просила розстрочити виконання рішення суду на три місяці посилаючись на скрутне фінансове становище.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши представників сторін, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Чернівецької області,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 3 Закону України «Про ринок природного газу», одним з принципів функціонування ринку природного газу є вільна торгівля природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені.

Статтею 12 вказаного Закону унормовано, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 174 Господарського кодексу України унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

01.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір №114171BQ34AP016 на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими (надалі договір).

Пунктом 11.1 Договору унормовано, що останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п.11.2. Договору, Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії. При цьому, Сторони мають внести зміни до Договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк у разі необхідності такої зміни.

При цьому, Договір був продовженим на строк, достатній для проведення Відповідачем процедури закупівлі на наступний календарний рік в порядку та розмірі, передбачених Законом.

01.05.2019 року сторони підписали Додаткову угоду №1 до Договору №114171BQ34AP016 від 01.01.2016 року, в якому виклали договір в новій редакції.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 1.1. вказаного договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ (надалі - газ) у необхідних для Споживача обсягах, а Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

За умовами пункту 2.1. Договору Постачальник забезпечує Споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. Оперативний контроль за відпуском газу замовнику здійснює Оператор ГРМ відповідно до умов договору розподілу газу, укладеного в установленому порядку між Споживачем та Оператором ГРМ. Постачальник також має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу Споживачем, використовуючи базу даних оператора ГРМ/ГТС або інформацію Споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті Споживача. Якість газу, який передається Споживачеві в пунктах призначення, має відповідати вимогам, установленим державними стандартами та технічними умовами щодо його якості.

Відповідно пункту 2.3 Договору, обсяг переданого (спожитого), газу за розрахунковий період (один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно, пункт 4.1 Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем. Ціна газу становить 7458,33 грн, крім того вартість послуги доступу до потужності становить 157,19 грн. Ціна 1000 куб. м. природного газу з урахуванням вартості послуги доступу до потужності складає 7615,52 грн. ПДВ становить 1523,11 грн. Всього ціна газу за 1000 м. куб. становить 9138,63 грн. Ціна зазначена в пункті 3.2. Договору, може змінюватися протягом дії Договору (пункти 3.1, 3.2 , 3.3 Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору, оплата газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом їх перерахування на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

Відповідно до пункту 4.2.1. Договору Споживач, до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання газу, сплачує повну вартість запланованого обсягу газу на наступний місяць. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про зміну ціпи газу па наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати. Споживач розраховує суму платежу за ціною, шо діє на дату здійснення оплати. При цьому, для забезпечення закупівлі Споживачем (який має бути установою, шо фінансується з державного або місцевого бюджету) місячної вартості запланованого обсягу газу до початку місяця, шо передує місяцю постачання газу. Сторони можуть в порядку, визначеному п.2.9.7 цього Договору оформити рахунок-акт визначення договірних (планових) обсягів газу.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу до договору, якими підтверджується факт передання позивачем у власність відповідачу природній газ, а саме: акт №ЧЦЗ81022146 від 31.12.2021 року на суму 1719,06 грн, акт №ЧЦЗ82000096 від 31.01.2022 року на суму 56983,92 грн та акт №ЧЦЗ82001921 від 28.02.2022 року на суму 0,49 грн.

З урахуванням вищенаведеного вбачається, що позивач покладені на нього обов`язки виконав в повному обсязі, поставивши відповідачу природній газ, однак відповідач свої зобов`язання в частині оплати за послуги постачання природнього газу не виконав, заборгованість за договором №11417IBQ34AP016 від 01 січня 2016 року становить 46203,44 грн.

Згідно пункту 5.1.1. Договору постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов Договору, а споживач згідно до пункту 5.4.2 Договору зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Пунктом 6.1 Договору унормовано, що за невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нездійснення відповідачем оплати рахунків у строки, встановлені пунктом 4.2. Договору, стало підставою для звернення з позовом до суду.

Доказів сплати відповідачем суми боргу до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що вимоги позивача до відповідача стосовно стягнення заборгованості в сумі 46203,44 грн є обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважаться таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано належним чином умови укладеного між сторонами Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 91,23 грн 3% річних, 50,21 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 3 статті 232 ГК України, вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенціє.

Разом з тим, сторони досягли згоди у частині сплати пені, а саме, згідно з пунктом 6.2.1. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 606,78 грн підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вищезазначеного та в аспекті забезпечення ефективного захисту прав позивача, наявність встановленої заборгованості відповідача перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки таке рішення відповідає завданням господарського судочинства та відповідає адекватним фактичним обставинам справи.

Щодо заяви відповідачки про розстрочення виконання рішення суду, суд встановив наступне.

Відповідно до п.2 ч. 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Обґрунтовуючи заяву про надання розстрочки виконання судового рішення, відповідачка посилається на воєнний стан в країні та важке фінансове становище, зазначає, що стягнення заборгованості за рішенням без розстрочення його виконання зумовить неможливість погашення грошових зобов`язань за податками та зборами, що в результаті може призвести до її банкрутства.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи вищенаведені обставини суд враховує, що боржник не ухиляється від виконання своїх обов`язків з погашення заборгованості, що розстрочка виконання рішення є тією мірою, яка дозволяє не допустити банкрутства юридичних осіб, надає можливість працювати суб`єкту господарювання та здійснювати поступове погашення заборгованості, оскільки одночасне примусове стягнення всієї заборгованості може вкрай негативно вплинути на його функціонування.

Враховуючи майнові інтереси обох сторін, суд задовольняє заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості у сумі 46951,66 грн. строком на три місяці рівними частинами наступним чином: до 01 вересня 2022 року 15650,55 грн, до 01 жовтня 2022 року 15650,55 грн, до 01 листопада 2022 року 15650,56 грн.

Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» та статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання позову відповідачем, позивачу товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988) слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за платіжним дорученням №549 від 07.06.2022 року, що складає 1240,50 грн., решту судового збору в сумі 1240,50 грн, - покласти на відповідача з вини якого спір доведено до вирішення в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 185, 232, 233, 236 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988) заборгованість у сумі 46951,66 грн, з яких: 46203,44 грн основної заборгованості, 606,78 грн. пені, 91,23 грн. 3% річних та 50,21 грн. інфляційних втрат на банківський рахунок № НОМЕР_2 в АБ Кліринговий дім, МФО 300647.

Розстрочити виконання рішення Господарського суду Чернівецької області в цій частині на три місяці згідно наступного графіка:

- до 01 вересня 2022 року 15650,55 грн;

- до 01 жовтня 2022 року 15650,55 грн;

- до 01 листопада 2022 року 15650,56 грн.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988) 1240,50 грн сплаченого судового збору на банківський рахунок № НОМЕР_2 в АБ Кліринговий дім, МФО 300647.

4. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988) 50% судового збору, що складає 1240,50 грн, на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», що був сплачений згідно платіжного доручення №549 від 07.06.2022 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №926/2246/22.

5. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2022 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.О. Гурин

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.