ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Справа№ 911/248/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.,

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 10.08.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 19.07.2021 (повний текст складено 30.07.2021, суддя Лутак Т.В.)

у справі №911/248/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група"

до боржника Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" (код 31936646)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/211, зокрема,

визнано повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" (далі - боржник) у розмірі 774 783,21 грн, з яких: 4 540, 00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 770 243,21 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів;

визнано частково вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" до боржника у розмірі 1 018 297,66 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 985000,00 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 28 757,66 грн, шоста черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 63,71 грн відхилено;

визнано частково вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до боржника у розмірі 475 324,22 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 465478,59 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 5305,63 грн шоста черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 266 348, 62 грн відхилено;

визнано частково вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк Україна" до боржника у розмірі 210 866 734,07 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 41 161 730,63 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів, 26 395 545,44 грн шоста черга задоволення вимог кредиторів та 143 304 918,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника, вимоги у розмірі 141 367 630,69 грн відхилено;

визнано частково додаткові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до боржника " у розмірі 121246809,24 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 121242269,24 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 24209,74 грн - відхилено;

відхилено повністю вимоги Головного управління ДПС у Київській області до боржника.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк, АТ "Укрексімбанк") звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського Київської області від 19.07.2021 поважними та поновити такий строк на подання апеляційної скарги, відкрити апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою, зупинити дію ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині розгляду грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод", ТОВ "Київська правова група" та Банку, змінити ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині розгляду грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод", ТОВ "Київська правова група" та АТ "Укрексімбанк", виклавши її в новій редакції, а саме:

"Відхилити повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод". Відхилити повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільский автозавод". Відхилити повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод". Відхилити повністю додаткові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод". Визнати частково вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 210 866 734,07 грн, з яких: 4540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 68621194,07 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 142241000,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника".

Таким чином, вимоги апеляційної скарги зводяться до необхідності перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали в частині визнаних грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група", а також грошових вимог Банку в частині визначення черговості задоволення вимог такого кредитора. В решті оскаржувана ухвала, у тому числі, в частині відхилення судом першої інстанції грошових вимог названих вище кредиторів Банком не оскаржується, про що, крім іншого, зазначив представник Банку у судовому засіданні 10.08.2022.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 апеляційну скаргу Банку передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 апеляційну скаргу Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 залишено без руху, зазначено, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського докази доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (27 240,00 грн).

14.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення про сплату судового збору на суму 27240,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 у відповідній частині, розгляд апеляційної скарги призначено на 29.09.2021 , зупинено дію ухвали господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині результатів розгляду грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод", ТОВ "Київська правова група" та АТ "Укрексімбанк".

28.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" просить суд у задоволенні апеляційної скарги Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 розгляд апеляційної скарги Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 відкладено на 25.10.2021.

30.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить апеляційну скаргу Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині грошових вимог ТОВ "Київська правова група" та АТ "Укрексімбанк" залишити без задоволення, а ухвалу в цій частині залишити без змін.

30.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівській автозавод" на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить суд апеляційну скаргу Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 щодо грошових вимог ТОВ "Чернігівській автозавод" залишити без задоволення.

30.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника кредитора.

04.10.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив боржника на апеляційну скаргу, в якому Приватне акціонерне товариство "Бориспільський автозавод" просить суд залучити відзив та додаткові докази до матеріалів справи №911/248/21 та врахувати їх при вирішенні справи.

25.10.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшли додаткові пояснення, в яких Банк подає свої доводи на спростування поданих раніше відзивів.

25.10.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Доманської М.Л. на лікарняному до 16.11.2021 включно.

05.11.2021через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" надійшли письмові пояснення щодо додаткових пояснень АТ "Укрексімбанк".

10.11.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" надійшли додаткові письмові пояснення щодо додаткових пояснень АТ "Укрексімбанк".

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Грека Б.М., відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 апеляційну скаргу Банку передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Поляков Б.М., у зв`язку з чим, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 прийнято апеляційну скаргу АТ "Укрексімбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 до свого провадження у новому складі суду, розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 призначено на 08.12.2021.

08.12.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Банку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.12.2021 суд обговорював можливість розгляду скарги без участі представників учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності тих учасників провадження у даній справі, що не з`явились у судове засідання, про що зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 до 14.12.2021.

09.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду із супровідним листом Господарського суду Київської області від 08.12.2021 №02-04/911/248/21 надійшли оригінали простих векселів.

Судовою колегією у складі суддів: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О., Поляков Б.М. та секретарем судового засідання Кудько О.О. складено акт від 09.12.2021 про те, що під час вивчення матеріалів справи, що надійшли з Господарського суду Київської області із супровідним листом від 08.12.2021 №02-04/911/248/21, а саме, оригіналів простих векселів, встановлено відсутність одного із векселів, що зазначений в додатках до вказаного листа, а саме: простого векселя серії АА №0840842, виданого ПрАТ "Бориспільський автозавод" на користь ПП "Наша марка", складеного 28.12.2011 на суму 13152000,00 грн. Також встановлено, що в додатках до вищезазначеного листа від 08.12.2021 №02-04/911/248/21 наявний оригінал простого векселя серії АА №0840842, виданого ПрАТ "Бориспільський автозавод" на користь ПП "Наша марка", складений 28.12.2011 на суму 15152000,00 грн.

14.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Банку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 14.12.2021 судова колегія за участю представників АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Київська правова група" досліджено оригінали векселів, що надійшли до Північного апеляційного господарського суду із супровідним листом Господарського суду Київської області від 08.12.2021 №02-04/911/248/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 до 23.12.2021, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" строк до 16.12.2021 на подання пояснень щодо простих векселів, оригінали яких надійшли до суду 09.12.2021 із супровідним листом Господарського суду Київської області від 08.12.2021 №02-04/911/248/21, надано АТ "Укрексімбанк" строк до 21.12.2021 на подання заперечень (за наявності) на пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" щодо простих векселів.

16.12.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" надійшли письмові пояснення.

21.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшли письмові пояснення у відповідь на письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група".

22.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника кредитора.

22.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Облагротехсервіс" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника кредитора.

22.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника кредитора.

22.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Логісничний центр "Еталон" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника кредитора.

23.12.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та визнання явки арбітражного керуючого у судове засідання обов`язковою.

23.12.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 клопотання АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Київська правова група" про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги Банку на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 відкладено на 16.02.2022, повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" оригінали простих векселів, зазначених в додатках до клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" про долучення оригіналів від 08.02.2021 та 29.04.2021.

В матеріалах справи міститься розписка від 28.12.2021 про отримання директором ТОВ "Київська правова група" Левченко О.В. оригіналів простих векселів, зазначених в додатках до клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" про долучення оригіналів від 08.02.2021 та 29.04.2021.

03.02.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" надійшли письмові пояснення.

09.02.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшли додаткові пояснення.

15.02.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

15.02.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшли додаткові пояснення.

16.02.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання про призначення комплексної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги АТ "Укрексімбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 до 16.03.2022, викликано в судове засідання арбітражного керуючого Теличка Антона Олександровича, визнано його явку у судове засідання 16.03.2022 обов`язковою, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" строк на подання (за наявності) заперечень на клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення комплексної експертизи до 12.03.2022.

Судове засідання 16.03.2022 не відбулось задля запобігання загрози життю та здоров`ю суддів, працівників апарату суду та учасників судового процесу у період воєнного стану. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 розгляд апеляційної скарги АТ "Укрексімбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 призначено на 06.07.2022, повторно викликано в судове засідання арбітражного керуючого Теличка Антона Олександровича, визнано його явку у судове засідання 06.07.2022 обов`язковою.

05.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Теличка А.О. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

06.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Київська правова група" надійшло клопотання про визнання причини неподання заперечень на клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення комплексної експертизи поважними та про продовження строку до 05.09.2022 та про визнання причини неявки представника ТОВ "Київська правова група" поважними та відкладення судового розгляду на іншу дату після 05.09.2022.

06.07.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання щодо доповнення питань на вирішення судової експертизи.

06.07.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення клопотання щодо доповнення питань на вирішення судової експертизи іншим учасникам справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" про відкладення розгляду справи задоволено частково, продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" строк на подання заперечень на клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення комплексної експертизи до 27.07.2022, встановлено сторонам строк до 27.07.2022 на подання пояснень (заперечень) на клопотання АТ "Укрексімбанк" щодо доповнення питань на вирішення судової експертизи, повторно визнано обов`язковою явку арбітражного керуючого Теличка А.О. в судове засідання 28.07.2022, розгляд апеляційної скарги АТ "Укрексімбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 відкладено на 28.07.2022.

26.07.2022 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" надійшли заперечення на клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення комплексної експертизи.

У зв`язку з перебуванням судді Полякова Б.М. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2022, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №911/248/21 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 прийнято апеляційну скаргу АТ "Укрексімбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 до свого провадження у новому складі суду, вказано, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 28.07.2022.

27.07.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Теличко А.О. надійшло клопотання про розгляд справи в подальшому за відсутності арбітражного керуючого.

Клопотання обґрунтоване тим, що арбітражний керуючий перебуває за межами міста Київ та області, а тому не має можливості з`явитись в судове засідання 28.07.2022. Також арбітражний керуючий повідомив суд, що у місці його перебування відсутня можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки обмежена можливість доступу до Інтернет зв`язку, яка викликана нестабільністю його функціонування та перебоями системи. У зв`язку з наведеним арбітражний керуючий Теличко А.О. просив суд в подальшому розглядати справу за його відсутності.

У судовому засіданні 28.07.2022 ставилась на обговорення заява арбітражного керуючого Теличка А.О. про розгляд справи в подальшому за його відсутності. Скаржник поклався на розсуд суду щодо вирішення питання про визнання явки арбітражного керуючого обов`язковою.

У судовому засіданні 28.07.2022 головуючий суддя ставив на обговорення питання щодо необхідності новому складу суду ознайомитись з оригіналами відповідних векселів.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язати ТОВ "Київська правова група" надати для огляду суду оригінали відповідних векселів в наступному судовому засіданні та відкласти розгляд справи на 10.08.2022.

08.08.2022 Банк подав клопотання щодо уточнення змісту питань на вирішення судової експертизи по справі №911/248/21.

У судовове засідання 10.08.2022 з`явились представники Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група"

В судовому засіданні колегія суддів ухвалила задовольнити клопотання арбітражного керуючого Теличка А.О. та розглядати справу без його участі в судовому засіданні, визнавши причини неможливості з`явитись в судове засідання поважними.

Cудом ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності інших представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання із врахуванням вищезазначених клопотань про розгляд справи за відсутності представників відповідних учасників справи, щодо чого колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності інших учасників справи, що не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні ставилось на обговорення клопотання боржника про залучення додаткових доказів, викладене у відзиві боржника на апеляційну скаргу, який поданий 04.10.2021. Судова колегія ухвалила відхилити це клопотання, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання до суду першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є подання заявником належних доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заявляючи клопотання про долучення до матеріалів справи відповідних доказів, боржник не обґрунтовує причини неможливості подати відповідні докази суду першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

У постанові від 10.12.2019 по справі № 913/479/18 Верховний Суд вказав, що прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Боржник не клопотав перед судом першої інстанції про намір подати відповідні докази, а також про те, що відповідний доказ не може бути поданий з об`єктивних причин у відповідності до ч. 4 ст. 80 ГПК України у строки, встановлені нормами ГПК України чи судом.

З огляду на вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що боржник не навів поважних причин на обгрунтування неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, суд відмовляє боржнику у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи цих доказів.

Також в судовому засіданні 10.08.2022 були залишені без розгляду клопотання АТ "Укрексімбанк" про призначення у справі комплексної судової експертизи, клопотання про доповнення питань на вирішення судової експертизи, клопотання щодо уточнення змісту питань на вирішення судової експертизи по справі №911/248/21.

У клопотанні Банк просив призначити судову комплексну експертизу в галузі знань почеркознавства та давності створення документа, на вирішення якої поставити наступні питання: чи виконано підпис на векселях головою правління боржника Купцовим Валерієм Володимировичем?; чи містить дописи вексель серії АА 0843329?; чи відповідає давність виконання векселів вказаній у ній даті?; чи має місце факт штучного старіння документів - векселів?

Необхідність призначення судової експертизи обґрунтована тим, що Банк не визнає наявність, існування та підписання уповноваженою особою документів - векселів, які подані ТОВ "Київська правова група" в обґрунтування своїх грошових вимог до боржника.

У клопотанні про доповнення питань на вирішення судової експертизи Банк просить поставити на вирішення судової експертизи наступні питання: чи підтверджується документально та нормативно відображення у бухгалтерському обліку боржника операції з видачі простих векселів (в кількості 26 згідно з переліком), на підставі яких заявлені кредиторські вимоги ТОВ "Київська правова група"?; чи підтверджується документально та нормативно відображення у бухгалтерському обліку боржника операції з купівлі-продажу простих векселів (в кількості 26 згідно з переліком), на підставі яких заявлені кредиторські вимоги ТОВ "Київська правова група"?; чи підтверджується документами бухгалтерського обліку (за затвердженими належними типовими формами) боржника операції з поставки контрагентами товарів, робіт, послуг на користь боржника для оформлення грошового боргу, за які були видні прості векселі (в кількості 26 згідно з переліком)?

У клопотанні про доповнення питань на вирішення судової експертизи в обґрунтування необхідності вирішення вказаних вище питань за результатами проведення судової експертизи Банк посилається на обставини, що свідчать про відсутність відображення в бухгалтерському обліку боржника заборгованості на суму виданих ним векселів та в бухгалтерському обліку ТОВ "Київська правова група" операцій з купівлі-продажу таких векселів. Також, з посиланням на ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", Банк зазначає про необхідність встановлення обставин, які б підтвердили товарність господарських операцій, в оплату яких були видані прості векселі.

Неможливість заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи в суді першої інстанції, Банк обґрунтовує відхиленням клопотання про витребовування доказів Господарським судом Київської області в судовому засіданні 19.07.2021, а відтак, Банк не мав можливості заявити клопотання про судову експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи, оригінали спірних простих векселів, на підставі яких ґрунтується заява ТОВ "Київська правова група" про визнання грошових вимог, були предметом дослідження в судовому засіданні Господарського суду Київської області та зберігались в приміщенні суду до моменту їх витребовування апеляційним судом. Банк не був позбавлений можливості ознайомитись із матеріалами справи та подати відповідні заперечення, заяви, клопотання тощо, в тому числі і про призначення судової експертизи первинних документів.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 було встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі у строк до 28.09.2021.

Втім, Банк заявив клопотання про призначення у справі судової експертизи, клопотання про доповнення питань на вирішення судової експертизи, клопотання щодо уточнення змісту питань на вирішення судової експертизи по справі №911/248/21 з порушенням встановленого судом процесуального строку та без клопотання про його поновлення, що має наслідком залишення таких клопотань без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Судова колегія в судовому засіданні 10.08.2022 повторно оглянула, дослідила та залучила до матеріалів справи оригінали простих векселів, на підставі яких заявлені грошові вимоги ТОВ "Київська правова група".

В судовому засіданні 10.08.2022 представник АТ "Державний експортно-імпортний банк України" в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу; представник ТОВ "Київська правова група" просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

За визначеннями ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Одночасно, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту здійснення відповідної господарської операції (постачання товару, виконання роботи, надання послуги тощо), сторони не позбавлені можливості доводити такі події іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення відповідної господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 08.02.2021 відкрито провадження у справі № 911/248/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"; визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 2 007 100,00 грн; введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Теличка Антона Олександровича.

09.02.2021 за № 65895 оприлюднене оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Після відкриття провадження у справі про банкрутство до суду у цій справі надійшли заяви з вимогами до боржника від:

- ТОВ "Логістичний центр "Еталон" про визнання кредитором на суму 774783,21 грн,

- ТОВ "Базтехсервіс" про визнання кредитором на суму 1018361,37 грн,

- ТОВ "Чернігівський автозавод" про визнання кредитором на суму 741672,84 грн,

- ТОВ "Київська правова група" про визнання кредитором на суму 121271018,98 грн,

- АТ "Укрексімбанк" про визнання кредитором на суму 352234364,76 грн, частина яких забезпечена іпотекою майна боржника відповідно до Іпотечного договору № 151107Z67 від 22.06.2007;

- Головного управління ДПС у Київській області про визнання кредитором на суму 956006,10 грн.

Оскаржуваною ухвалою від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 по відношенню до боржника:

визнано повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" у розмірі 774 783,21 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 770 243,21 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів;

визнано частково вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" до боржника у розмірі 1 018 297,66 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 985 000,00 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 28757,66 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 63,71 грн відхилено;

визнано частково вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до боржника у розмірі 475 324,22 грн, з яких: 4 540, 00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 465 478,59 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 5 305,63 грн шоста черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 266 348,62 грн відхилено;

визнано частково вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк Україна" до боржника у розмірі 210 866 734,07 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 41 161 730,63 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів, 26 395 545,44 грн шоста черга задоволення вимог кредиторів та 143 304 918,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника, вимоги у розмірі 141 367 630,69 грн відхилено;

визнано частково додаткові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до боржника " у розмірі 121246809,24 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 121242269,24 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів, вимоги у розмірі 24 209,74 грн - відхилено;

відхилено повністю вимоги Головного управління ДПС у Київській області до боржника.

Апеляційна скарга Банку в частині визнаних грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод", ТОВ "Київська правова група" обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухилився від належного та всебічного розгляду грошових вимог вказаних осіб, оскільки не врахував доводів Банку про заінтересованість кредиторів стосовно боржника, оскільки вони перебувають під спільним контролем однієї особи, а заявлені вимоги ґрунтуються на правочинах, які направлені на створення штучної заборгованості для отримання контролю за процедурою банкрутства. Банк вважає, що правочини, на яких ґрунтуються грошові вимоги вказаних осіб мають ознаки фраудаторного правочину, порушують права кредиторів з обґрунтованими вимогами та не мають очевидної економічної мети. Відтак, Банк вважає, що грошові вимоги зазначених осіб мають бути ретельно перевіренні господарським судом на предмет їх обґрунтованості із застосуванням підвищеного стандарту доказування.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції в частині грошових вимог ТОВ "Київська правова група", Банк також посилається на фіктивність Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б344-08 від 07.11.2008Ю, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 129/4-10Б від 15.07.2010, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 83-12/12БВ від 26.12.2012, Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/3-3/14 від 03.04.2014, Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/2-3/14 від 03.04.2014, оскільки вони приховують справжні наміри учасників, не мають очевидної економічної мети. На переконання Банку, такі дії ТОВ "Київська правова група" свідчать про цілеспрямовані дії щодо штучного формування заборгованості задля заявлення кредиторських вимог до боржника у даній справі та здійснення контролю за ходом банкрутства. При цьому, Банк вказує на вчинення зазначених договорів за цінами нижчими за номінальну вартість цінних паперів (векселів).

Укладення Договору про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016 між ТОВ "Київська правова група" та боржником про зменшення строку платежу за векселями, на переконання Банку, відбулось з метою зміни статусу грошових вимог з поточних на конкурсні, тобто таких, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Окрім того, продовження строку здійснення платежу за чотирма векселями на суму 23997520,00 грн (№ , № , АА № 0440370, АА № 0440380), за висновком Банку, вчинене з метою недопущення спливу позовної давності за вексельним платежем, а відтак, договір про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016 викликає сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредитору АТ "Укрексімбанк", позаяк укладений у 2016 році в період прострочення боржником зобов`язань за кредитними договорами із Банком.

Скаржник також зазначає, що всупереч ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", суд першої інстанції не дослідив та не надав правову оцінку первинним документам, які б підтверджували фактичне постачання товарів/надання послуг/виконання робіт на користь боржника, тобто які б свідчили про товарність виданих боржником векселів. Боржник не подав докази на підтвердження наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, з визначенням у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів, а також, що сума платежу за векселем не перевищує суми зобов`язань за договором, за яким виданий вексель. Окрім того, в бухгалтерському обліку боржника не відображені операції з видачі простих векселів, на підставі яких заявлені грошові вимоги ТОВ "Київська правова група".

Банк у апеляційній скарзі також зазначає, що векселі на загальну суму 34854234,10 грн містять дефект форми, оскільки не містять обов`язкового реквізиту - підпису головного бухгалтера за умови заповнення такої посади в період видачі векселів, а відтак, в силу ст. 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" є такими, що не мають вексельної сили.

Банк в апеляційній скарзі посилається на відсутність повноважень у генерального директора ПрАТ "Бориспільський автозавод" на видачу простих векселів на загальну суму 52679165,04 грн, оскільки, вчинені за відсутності згоди наглядової ради товариства.

Також Банк зазначає про невідповідність Витягу з реєстру простих векселів, який міститься в матеріалах справи вимогам Порядку ведення реєстру виданих векселів, затверджений рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.07.2003 №296.

За твердженням Банку в апеляційній скарзі, боржник не довів справжність вексельних бланків, оскільки відсутні докази придбання у встановленому порядку в банківській установі простих векселів № , № , АА № 0440370, АА № 0440380, АА № 0840842, АА № 0840845, АА № 0840847, АА №0840848, АА № 0844633, АА № 0844638, АА № 0844639, АА № 0440822 на загальну суму 98075274,66 грн.

В апеляційній скарзі Банк не погодився також з висновками суду першої інстанції щодо черговості внесення його вимог до реєстру вимог кредиторів, а також визначення розміру грошових вимог, які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, відповідно до узгодженої сторонами в іпотечному договорі вартості предмета іпотеки.

За доводами апеляційної скарги Банку, розмір його забезпечених вимог має бути визначений за його волевиявленням відповідно до ринкової вартості іпотечного майна, визначеної у відповідному Висновку про оцінку майна станом на час формування вимог кредиторів, а не із вартості предмета іпотеки, що визначена сторонами у іпотечному договорі. Крім того, Банк вважає помилковим висновок суду першої інстанції про віднесення пені до вимог шостої черги задоволення вимог кредиторів з огляду на те, що умовами іпотечного договору було передбачено право Банку задовольнити свої вимоги до боржника за рахунок предмета іпотеки, в тому числі і по пені.

Колегія суддів відхиляє доводи та вимоги апеляційної скарги щодо визнаних грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод" та частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо результату розгляду грошових вимог ТОВ "Київська правова група", щодо встановленої судом першої інстанції черговості задоволення вимог Банку, розміру його забезпечених вимог та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові вимоги ТОВ "Логістичний центр "Еталон" ґрунтуються на договорі № 2805-15 купівлі-продажу від 28.05.2015, акті приймання-передачі технічної документації від 28.05.2015, банківських виписках про перерахування грошових коштів, а також підтверджені рішенням господарського суду Київської області від 19.11.2020 у справі № 911/2885/20, яке набрало законної сили.

Визнаючи грошові вимоги ТОВ "Логістичний центр "Еталон" суд першої інстанції визнав їх обґрунтованими з огляду на їх підтвердження відповідними первинними документами, а також рішенням господарського суду Київської області від 19.11.2020 у справі № 911/2885/20, яке набрало законної сили 29.12.2020.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 129-1 Конституції України та статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України рішення є обов`язковим до виконання боржником, щодо якого воно винесене, а згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зазначає, що грошові вимоги ТОВ "Логістичний центр "Еталон" підтверджені рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору, в даному випадку це рішення господарського суду Київської області від 19.11.2020 у справі № 911/2885/20, яке не може бути поставлене під сумнів, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України згідно зі ст. 326 ГПК України.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не здійснив повний та належний аналіз умов договору купівлі-продажу, укладеного боржником із заінтересованою особою, виконання продавцем свого обов`язку щодо передачі товару, настання строку платежу, а також обставин пропуску строку позовної давності для звернення до боржника з вимогою щодо оплати товару, колегія суддів зазначає наступне.

28.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон" (продавець - кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Бориспільський автозавод" (покупець - боржник) укладено договір № 2805-15 купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю комплект технічної документації: А079.042-51 перелік; А079.42-50 перелік; А079.25-21 перелік; А079.24-7 перелік; А079.23-47 перелік; А079.21.Шк-36 переліків; А079.21-8 переліків; А079.20-25 переліків; А079.19-9 переліків; А079.17-17-21 переліків; А079.14-69 переліків; А079.13-5 переліків; А079.10-3 переліки; А079.09-11 переліків; А079.08-21 перелік; А079.06-8 переліків; А079.05-12 переліків; А079.04-56 переліків; А079.03-18 переліків; А412-84 переліки; А411-63 переліки; А1485-7 переліків; А1483-50 переліків; А1482-81 перелік; А1482-59 переліків "O"; А1481-16 переліків "O"; А1481-29 переліків; А148-65 переліків; А3202-45 переліків; А3215-14 переліків; А212-54 переліки; А2215-54 переліки; А2215 Шк-21 перелік; ТУ та ТЗ на А2215, А2215Шк, А079,21; Шк.А412, А079 та його модифікації, А3215, відповідно до умов даного договору, а покупець зобов`язався прийняти документацію та оплатити її вартість у строк та на умовах даного договору.

До заяви про визнання кредиторських вимог, ТОВ "Логістичний центр "Еталон" додав не лише судове рішення, а й первинні документи, які підтверджують передачу товару на користь боржника (акт приймання-передачі технічної документації від 28.05.2015) на загальну суму 1553860,00 грн, часткову оплату купленого товару (виписки з банківського рахунку).

Строк оплати товару був сторонами продовжений на підставі додаткової угоди № 1 від 27.05.2016 та додаткової угоди №2 від 26.05.2019, що спростовує доводи про пропущення строку позовної давності для заявлення грошових вимог на підставі договору купівлі-продажу № 2805-15 від 28.05.2015.

Відносно аргументів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам Банку про заінтересованість кредитора стосовно боржника, оскільки вони перебувають під спільним контролем однієї особи, а заявлені вимоги ґрунтуються на правочинах, які мають ознаки фраудаторних правочинів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для безпідставного збільшення дебіторської або кредиторської заборгованості з метою встановлення контролю за процедурами у справі про банкрутство або для уникнення сплати боргу чи виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на реалізацію вказаних вище цілей, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Позивач вправі звернутися до суду із відповідним позовом про визнання договору недійсним, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України (відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 та ін.

Разом з цим, в статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведене означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Натомість матеріали справи не містять доказів визнання недійсним правочину, з посиланням на який ТОВ "Логістичний центр "Еталон" обґрунтовує свої грошові вимоги до боржника, а тому він є обов`язковим до виконання сторонами. Саме лише посилання Банку на наявність у вищезгаданому договорі ознак фраудаторного правочину не свідчить про їх недійсність до моменту доведення зворотного.

У разі, якщо Банк вважає, що його права і законні інтереси порушені безпосередньо внаслідок укладення договору, заборгованість за яким включена до складу кредиторських вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон" до боржника, скаржник має право звернутися до суду в межах цієї справи про банкрутство із позовом (заявою) про визнання недійсним вказаного правочину для відновлення своїх прав чи інтересів. Саме під час розгляду такого позову (заяви) підлягають доведенню наявність чи відсутність обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору і настання певних юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/2252/20.

Таким чином, з урахуванням того, що в даній справі ТОВ "Логістичний центр "Еталон" надав суду первинні документи, які підтверджують право вимоги до боржника, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання заявлених грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон". Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.

Грошові вимоги ТОВ "Базтехсервіс" ґрунтуються на договорі купівлі-продажу № 0809/2020-1 від 08.09.2020, накладних, рахунках на оплату, банківських виписках, податкових накладних та акті звірки розрахунків.

Загальна сума заявлених вимог ТОВ "Базтехсервіс" становить 1018361,37 грн, з яких:

- 985000,00 грн - основний борг за договором купівлі-продажу № 0809/2020-1 від 08.09.2020;

- 28821,37 грн - пеня, нарахована на основний борг за договором купівлі-продажу № 0809/2020-1 від 08.09.2020;

- 4540,00 грн - судовий збір, сплачений за подання заяви про визнання кредиторських вимог у даній справі.

08.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Бориспільський автозавод" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 0809/2020-1, за умовами якого продавець зобов`язується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві товарно-матеріальні цінності (майно), які були у користуванні, а покупець зобов`язується прийняти майно і оплатити його на умовах і у порядку, визначених цим договором.

Додатком № 1 до договору сторони узгодили специфікацію на загальну суму 1959840,00 грн.

На виконання умов договору продавець передав покупцю, а покупець прийняв майно на загальну суму 1 959 840,00 грн, що підтверджується накладною № 1242 від 03.11.2020 на суму 1 346 400,00 грн та накладною № 1240 від 04.11.2020 на суму 613 440,00 грн.

Також, на оплату майна кредитором було виставлено боржнику рахунки № 740 від 03.11.2020 на суму 1346400,00 грн та № 738 від 04.11.2020 на суму 613440,00 грн, які були частково оплачені на суму 974840,00 грн, що підтверджується банківськими виписками, у зв`язку з чим за утворилася заборгованість у розмірі 985000,00 грн.

Крім того, на підставі п. 5.1 договору кредитор нарахував та заявив до визнання вимоги щодо пені, яка за його розрахунком за період з 11.11.2020 по 07.02.2021 (89 днів) становить 28821,37 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджуючись з місцевим господарським судом, вважає, що при нарахуванні пені не була врахована кількість днів у 2020 році, який мав 366 днів, а відтак обґрунтованим є розрахунок пені в сумі 28757,66 грн.

Оскільки заборгованість боржника перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс" підтверджена первинними документами, то слід погодитись з судом першої інстанції про наявність підстав для визнання грошових вимог у розмірі 1 018 297,66 грн, з яких: 4 540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 985000,00 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів та 28 757,66 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів.

В основу апеляційної скарги в частині грошових вимог ТОВ "Базтехсервіс" покладені доводи про те, що суд першої інстанції не врахував заперечень Банку щодо дійсного майнового стану боржника під час укладення та виконання договору купівлі-продажу № 0809/2020-1, оскільки останній перебував в скрутному матеріальному становищі. Суд першої інстанції не надав оцінки порушенню розпорядником майна боржника своїх обов`язків, оскільки він не звернувся до суду із заявою про визнання недійсним договору на підставі ст. 42 КУзПБ, який укладений із заінтересованою особою.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на те, що бездіяльність розпорядника майна боржника щодо оспорення відповідних правочинів боржника, на підставі яких заявлені грошові вимоги кредиторами, має окремий порядок оскарження дій чи бездіяльності арбітражного керуючого (стаття 28 КУзПБ), що можуть стати підставою для його відсторонення від виконання повноважень у справі про банкрутство.

При цьому, суд першої інстанції правомірно виходив з презумпції правомірності правочину, що встановлена ст. 204 ЦК України, оскільки лише судове рішення зі спору про визнання правочину недійсним, яке набрало законної сили, може підтвердити існування відповідних обставин, що мають ознаки нововиявлених і можуть стати підставою для перегляду ухвали про визнання грошових вимог в майбутньому. Станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали існування таких обставин не підтверджується та не може бути предметом судового розгляду у попередньому засіданні.

Як було зазначено вище, в статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведене означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Натомість матеріали справи не містять доказів визнання недійсним правочину, з посиланням на який ТОВ "Базтехсервіс" обґрунтовує свої грошові вимоги до боржника, а тому він є обов`язковим до виконання сторонами. Саме лише посилання Банку на наявність у вищезгаданому договорі ознак фраудаторного правочину не свідчить про його недійсність до моменту доведення зворотного.

У разі, якщо Банк вважає, що його права і законні інтереси порушені безпосередньо внаслідок укладення договору, заборгованість за яким включена до складу кредиторських вимог ТОВ "Базтехсервіс" до боржника, скаржник має право звернутися до суду в межах цієї справи про банкрутство із позовом (заявою) про визнання недійсним вказаного правочину для відновлення своїх прав чи інтересів. Саме під час розгляду такого позову (заяви) підлягають доведенню наявність чи відсутність обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору і настання певних юридичних наслідків.

Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до боржника заявлені в розмірі 741672,84 грн та ґрунтуються на договорі оренди від 01.02.2017, договорі оренди № 520 частини складських приміщень від 01.11.2017, актах надання послуг, банківських виписках, актах звірки та рахунках.

Загальна сума вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" становить 741672,84 грн, з яких:

- 726499,17 грн - основний борг за договором оренди від 01.02.2017;

- 5473,63 грн - пеня, нарахована на основний борг за договором оренди від 01.02.2017;

- 5160,04 грн - основний борг за договором оренди № 520 частини складських приміщень від 01.11.2017;

- 4540,00 грн - судовий збір, сплачений за подання заяви про визнання кредиторських вимог у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Бориспільський автозавод" (орендар) укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендарю у тимчасове платне користування (оренду) об`єкт оренди, а орендар - прийняти об`єкт оренди та сплачувати орендну плату, визначену договором.

Відповідно до п. 2.2 договору об`єкт оренди розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проліски, вулиця Броварська, 4.

Згідно з п. 4.2 договору розмір орендної плати за цим договором складає 35300,00 грн за один календарний місяць, в тому числі ПДВ.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що орендна плата нараховується не пізніше 3 числа місяця наступного за поточним.

Відповідно до п. 4.4 договору орендар зобов`язаний отримувати від орендодавця рахунки на сплату орендної плати за три банківські дні до дня сплати орендної плати, встановленої умовами договору.

Згідно з п. 4.6 договору орендна плата сплачується орендарем, незалежно від наслідків його господарської діяльності, щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця. Оплата здійснюється не пізніше 20 числа поточного місяця.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що орендна плата починає нараховуватися та підлягає сплаті з дня передачі об`єкту оренди орендарю та підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту оренди.

Відповідно до п. 11.3 договору за порушення строків (термінів) здійснення платежів, передбачених договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент сплати неустойки, за кожний день прострочення.

Згідно з п. 17.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками орендодавця та орендаря і фактичної передачі об`єкту оренди і діє з 01.02.2017 по 31.12.2018 включно, але якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону про намір припинити його дію, договір продовжується на наступний рік.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди, про що сторони склали акти приймання-передачі від 01.02.2017 та від 01.10.2020.

Додатковими угодами № 1 від 01.05.2018, № 2 від 04.01.2019, № 3 від 01.06.2020 та № 4 від 01.10.2020 сторони вносили зміни до договору оренди від 01.02.2017, зокрема, щодо розміру орендної плати.

Так, п. 3 додаткової угоди № 4 від 01.10.2020 сторони погодили викласти п. 4.2 договору у такій редакції: загальний розмір щомісячної орендної плати за цим договором включає плату за користування об`єктом оренди, яка становить 106758,00 грн за один календарний місяць, в тому числі ПДВ 17793,00 грн, та суму відшкодування витрат на утримання об`єкту оренди і вказується в актах приймання-передачі наданих послуг.

Додатковою угодою № 5 від 31.01.2021 до договору оренди від 01.02.2017 сторони дійшли згоди розірвати вказаний договір за взаємною згодою сторін з 31.01.2021.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, розірвання договору не припиняє зобов`язань сторін, що виникли протягом строку дії договору, зокрема щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди до моменту його повернення орендодавцю, та не звільняє сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору та/або порушення своїх обов`язків, що виникли до моменту розірвання договору.

31.01.2021 орендар передав з оренди, а орендодавець прийняв об`єкт оренди, про що сторони склали акт приймання-передачі від 31.01.2021.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було складено акти надання послуг щодо оренди та експлуатації нерухомості, зокрема, акт № 0000796 від 30.11.2020 на суму 236526,72 грн, акт № 0000850 від 31.12.2020 на суму 253823,28 грн, акт № 0000058 від 31.01.2021 на суму 261020,58 грн.

В порушення своїх договірних зобов`язань, боржник за вищезазначеними актами розрахувався лише частково, а саме на суму 24871,41 грн, що підтверджується банківською випискою, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість з орендної плати за період листопад 2020 року - січень 2021 року у розмірі 726499,17 грн (за листопад 2020 року - 211655,31 грн, грудень 2020 року - 253823, 28 грн, січень 2021 року - 261020,58 грн).

Частково визнаючи грошові вимоги ТОВ "Чернігівський автозавод", суд першої інстанції дійшов висновку про їх документальне підтвердження на суму заборгованості з орендної плати за період листопад 2020 року - січень 2021 року у розмірі 726 499,17 грн (за листопад 2020 року - 211655,31 грн, грудень 2020 року - 253823,28 грн, січень 2021 року - 261020,58 грн).

Також, суд першої інстанції встановив, що частина грошових вимог в сумі 261020,58 грн - орендна плата за січень 2021 року має поточний характер, оскільки строк виконання зобов`язання з оплати наступив 20.02.2021, тобто після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд першої інстанції встановив правову природу заявлених вимог, визначив їх характер залежно від дати виникнення (конкурсні чи поточні).

Щодо інших доводів Банку про те, що розпорядник майна не встановив обставин укладання договору оренди із заінтересованою особою та не звернувся із відповідним позовом до суду на підставі ст. 42 КУзПБ, колегія суддів, як і було зазначено вище, виходить з правомірності презумпції правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, та враховує, що діяльність арбітражного керуючого має окремий порядок оскарження.

При цьому кредитор не позбавлений права звернутись із відповідними вимогами як до розпорядника майна так і самостійно до суду із заявою про визнання недійним правочину боржника. Слід зазначити, що Банк не оскаржував діяльність або бездіяльність розпорядника майна боржника у даній справі, при розгляді ним грошових вимог кредиторів, в тому числі і щодо неоспорення правочинів, що мають ознаки фраудаторних, а відтак, посилання на такі обставини в апеляційній скарзі є безпідставним.

В статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведене означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення.

Натомість матеріали справи не містять доказів визнання недійсними правочинів, з посиланням на які ТОВ "Чернігівський автозавод" обґрунтовує свої грошові вимоги до боржника, а тому вони є обов`язковими до виконання сторонами. Саме лише посилання Банку на наявність у вищезгаданих договорах ознак фраудаторних правочинів не свідчить про їх недійсність до моменту доведення зворотного.

У разі, якщо Банк вважає, що його права і законні інтереси порушені безпосередньо внаслідок укладення договорів, заборгованість за якими включена до складу кредиторських вимог ТОВ "Чернігівський автозавод" до боржника, скаржник має право звернутися до суду в межах цієї справи про банкрутство із позовом (заявою) про визнання недійсними вказаних правочинів чи правочину для відновлення своїх прав чи інтересів. Саме під час розгляду такого позову (заяви) підлягають доведенню наявність чи відсутність обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору і настання певних юридичних наслідків.

Щодо грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" у розмірі 121271018,98 грн слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові вимоги:

в сумі 115 495 754,10 грн обґрунтовані зобов`язаннями боржника за простими векселями в кількості 25 шт.;

в сумі 5 770 724,88 грн - нараховані 6 % на підставі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі;

в сумі 4 540,00 грн - судовий збір, сплачений за подання заяви про визнання кредиторських вимог у даній справі.

Прості векселі № , № , АА № 0440370, АА № 0440380, АА № 0840842, АА № 0840845, АА № 0840847, АА №0840848, АА № 0844633, АА № 0844638, АА № 0844639, АА № 0844640, АА № 0844641, АА № 0844642, АА № 0844643, АА № 0844644, АА № 0844645, АА № 0844646, АА № 0844647, АА № 0844048, АА № 0844046, АА № 0840822, АА № 0844039, АА № 0844038, АА № 0843329 ТОВ "Київська правова група" набула на підставі наступних договорів купівлі-продажу цінних паперів:

Договір купівлі-продажу цінних паперів № Б344-08 від 07.11.2008 з гр. ОСОБА_1 ;

Договір купівлі-продажу цінних паперів № 129/4-10Б від 15.07.2010 з гр. ОСОБА_1 ;

Договір купівлі-продажу цінних паперів № 83-12/12БВ від 26.12.2012 з ТОВ "Маритен";

Договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/3-3/14 від 03.04.2014 з ТОВ "Сіммбуд";

Договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/2-3/14 від 03.04.2014 з ТОВ "Континентмаш".

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем № - до 29.06.2018, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем № - до 24.03.2018, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем АА № 0440370 - до 15.12.2018, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем АА № 0440380 - до 31.07.2018, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем АА № 0840842 - до 28.12.2020, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем АА № 0840845 - до 10.07.2020, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселями АА № 0840847, АА №0840848 - до 12.08.2020, про що вчинено відповідний напис на векселях.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселем АА № 0844633 - до 13.09.2020, про що вчинено відповідний напис на векселі.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселями АА № 0844638, АА № 0844639, АА № 0844640 - до 26.09.2020, про що вчинено відповідний напис на векселях.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселями АА № 0844641, АА № 0844642, АА № 0844643, АА № 0844644 - до 27.09.2020, про що вчинено відповідний напис на векселях.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселями АА № 0844645, АА № 0844646, АА № 0844647 - до 28.09.2020, про що вчинено відповідний напис на векселях.

Договором про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Київська правова група" та ПрАТ "Бориспільський автозавод", сторони змінили строк платежу за векселями АА № 0844048, АА № 0844046, АА № 0844039, АА № 0844038, АА № 0843329 - до 03.03.2020, про що вчинено відповідний напис на векселях.

В подальшому відповідні векселі були пред`явлені до платежу, про що сторонами складені долучені до матеріалів справи акти пред`явлення векселя до виконання, проте, боржник зобов`язання з оплати не виконав.

Оригінали векселів, якими обгрунтовані кредиторські вимоги ТОВ "Київська правова група" були оглянуті та залучені до матеріалів справи судом першої інстанції, судом апеляційної інстанції оригінали цих векселів були оглянуті, досліджені та повернуті заявнику, після зміни складу колегії суддів оригінали цих векселів витребувані судом, повторно оглянуті, досліджені колегією суддів в судовому засіданні 10.08.2022 та долучені до матеріалів справи, відповідні процесуальні дії відображені у протоколі судового засідання від 10.08.2022.

Відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), "Про цінні напери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Приписами ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до Закону України від 06.07.1999 № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені).

Відповідно до статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, простий вексель містить:

(1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;

(2) безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей;

(3) зазначення строку платежу;

(4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж;

(5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;

(6) зазначення дати і місця складання простого векселя;

(7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі установлено, що документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті.

Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред`явленням.

При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця.

Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

За вимогами статті 5 Закону України Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель підписується від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, простий вексель має бути підписаний власноручно керівником та головним бухгалтером.

Колегія суддів, дослідивши оригінали векселів, встановила, що векселі на суму 80461520,00 грн (№ , № , АА № 0440370, АА № 0440380, АА № 0840842, АА № 0840845, АА № 0840847, АА №0840848, АА № 0840822) містять всі необхідні реквізити, що передбачені чинним законодавством для простого векселя. При цьому, для векселів № 0840845 від 11.07.2012, № 0840847 від 13.08.2012, № 0840848 від 13.08.2012 не вимагається підпису головного бухгалтера, оскільки така посада була вакантна станом на час їх видачі, що підтверджено матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за наказом ПрАТ "Бориспільській автозавод" № 25 вк від 19.03.2012 переведено ОСОБА_2 з посади заступника головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера (том № 19 а.с. 118), за наказом № 80вк від 09.07.2012 звільнено ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера з 09.07.2012 (том № 19 а.с. 119), за наказом № 97 вк від 20.08.2012 прийнято ОСОБА_3 на посаду головного бухгалтера з 20.08.2012 з випробувальним терміном 1 міс. (том № 19 а.с. 120).

Отже, у період видачі векселів векселі № 0840845 від 11.07.2012, № 0840847 від 13.08.2012, № 0840848 від 13.08.2012 посада головного бухгалтера не була заповнена, а відтак, ці векселі не вимагали відповідного підпису, тобто мають вексельну силу.

Банк у апеляційній скарзі зазначає, що відповідні прості векселі на загальну суму 34854234,10 грн містять дефект форми, оскільки не містять обов`язкового реквізиту - підпису головного бухгалтера за умови заповнення такої посади в період видачі цих векселів, а відтак, в силу ст. 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" є такими, що не мають вексельної сили.

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вакантної посади головного бухгалтера в період видачі відповідних векселів, які підписані лише головою правління ПрАТ "Бориспільській автозавод" у період часу після 20.08.2012.

Векселі на загальну суму 35034234,10 грн (АА № 0844633, АА № 0844638, АА № 0844639, АА № 0844640, АА № 0844641, АА № 0844642, АА № 0844643, АА № 0844644, АА № 0844645, АА № 0844646, АА № 0844647, АА № 0844048, АА № 0844046, АА № 0844039, АА № 0844038, АА № 0843329) не містять підпису головного бухгалтера, тобто мають дефект форми, а відтак, не мають вексельної сили відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства, відповідно, такі векселі не можуть підтверджувати грошове зобов`язання боржника, як векселедавця, перед векселедержателем (ТОВ "Київська правова група").

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права (незастосування закону, що підлягав застосуванню) ст.ст. 75, 76 Уніфікованого закону та ухвалення в цій частині неправильного рішення - визнання грошових вимог на підставі векселів, що не мають вексельної сили.

Відповідно заявлені до визнання грошові вимоги, що виникли на підставі цих векселів на суму 35034234,10 грн, та щодо нарахування 6% річних за вказаними векселями слід відхилити.

Усуваючи зазначене порушення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу від 19.07.2021 в частині визнання грошових вимог ТОВ "Київська правова група" за основним боргом та за нарахованими відсотками у розмірі 6 % річних на підставі ст. 48 Уніфікованого закону.

Так, грошові вимоги за основною заборгованістю за вищевказаними векселями підлягають до визнання в сумі 80461520,00 грн та внесенню до реєстру вимог кредиторів до четвертої черги задоволення.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, зокрема, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Таким чином, ТОВ "Київська правова група" має право нарахувати та заявити до визнання у даній справі про банкрутство боржника відсотки відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону за наступними векселями: № , № , АА № 0440370, АА № 0440380, АА № 0840842, АА № 0840845, АА № 0840847, АА №0840848, АА № 0840822.

Так, за векселем № відсотки за період з 26.03.2018 по 07.02.2021 становлять суму 548462,56 грн;

за векселем № - 724427,51 грн за період з 02.07.2018 по 07.02.2021;

за векселем АА № 0440370 - 531581,92 грн за період з 17.12.2018 по 07.02.2021,

за векселем АА № 0440380 - 1791220,34 грн за період з 02.08.2018 по 07.02.2021,

за векселем АА № 0840842 - 99615,98 грн за період з 30.12.2020 по 07.02.2021,

за векселем АА № 0840845 - 766896,24 грн за період з 12.07.2020 по 07.02.2021,

за векселем АА № 0840847 - 111417,26 грн за період з 14.08.2020 по 07.02.2021,

за векселем АА №0840848 - 259973,61 грн за період з 14.08.2020 по 07.02.2021,

за векселем АА № 0840822 - 298512,58 грн за період по 07.02.2021.

З огляду на зазначене, грошові вимоги ТОВ "Київська правова група" по відсоткам, які нараховані відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону, є обґрунтованими на загальну суму 5168108,00 грн та підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів до четвертої черги задоволення.

В апеляційній скарзі Банк також посилається на фіктивність Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б344-08 від 07.11.2008, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 129/4-10Б від 15.07.2010, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 83-12/12БВ від 26.12.2012, Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/3-3/14 від 03.04.2014, Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 20/2-3/14 від 03.04.2014, оскільки вони приховують справжні наміри учасників, не мають очевидної економічної мети. На переконання Банку, такі дії ТОВ "Київська правова група" свідчать про цілеспрямовані дії щодо штучного формування заборгованості задля заявлення кредиторських вимог до боржника у даній справі та здійснення контролю за ходом банкрутства. При цьому, Банк вказує на вчинення зазначених договорів за цінами нижчими за номінальну вартість цінних паперів (векселів).

Суд вже зазначав вище, що згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для безпідставного збільшення дебіторської або кредиторської заборгованості з метою встановлення контролю за процедурами у справі про банкрутство або для уникнення сплати боргу чи виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на реалізацію вказаних вище цілей, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Позивач вправі звернутися до суду із відповідним позовом про визнання договору недійсним, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України (відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 та ін.

Разом з цим, в статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведене означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Натомість матеріали справи не містять доказів визнання недійсними правочинів, з посиланням на які ТОВ "Киівська правова група" обґрунтовує свої грошові вимоги до боржника. Саме лише посилання Банку на наявність у вищезгаданих договорах ознак фіктивного чи фраудаторного правочину не свідчить про їх недійсність до моменту доведення зворотного.

У разі, якщо Банк вважає, що його права і законні інтереси порушені безпосередньо внаслідок укладення договору, заборгованість за яким включена до складу кредиторських вимог до боржника, скаржник має право звернутися до суду в межах цієї справи про банкрутство із позовом (заявою) про визнання недійсним вказаного правочину для відновлення своїх прав чи інтересів. Саме під час розгляду такого позову (заяви) підлягають доведенню наявність чи відсутність обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору і настання певних юридичних наслідків, про що вже зазначено вище.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/2252/20.

Укладення Договору про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016 між ТОВ "Київська правова група" та боржником про зменшення строку платежу за векселями, на переконання Банку, відбулось з метою зміни статусу грошових вимог з поточних на конкурсні, тобто таких, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Окрім того, продовження строку здійснення платежу за чотирма векселями на суму 23997520,00 грн (№ , № , АА № 0440370, АА № 0440380), за висновком Банку, вчинена з метою недопущення спливу позовної давності за вексельним платежем, а відтак, договір про зміну строків зобов`язання від 01.03.2016 викликає сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредитору АТ "Укрексімбанк", позаяк укладений у 2016 році в період прострочення боржником зобов`язань за кредитними договорами із Банком.

Колегією суддів відхиляються такі доводи Банку, позаяк обставини дійсності відповідних правочинів, на підставі яких ТОВ "Київська правова група" набула прав на векселі, не є предметом дослідження суду при розгляді грошових вимог до боржника, які ґрунтуються саме на вищевказаних векселях.

Відповідно до ст. 16 Уніфікованого закону власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть, якщо останній індосамент є бланковим. Вказані положення закону застосовуються і щодо простих векселів.

Позаяк спірні векселі містять безперервний ряд індосаментів, то ТОВ "Київська правова група" вважається їх законним держателем у відповідності до ст. 16 Уніфікованого закону.

Водночас колегія суддів відхиляє аргументи Банку в тій їх частині, у якій скаржник стверджує про штучну зміну природи вимог кредитора з поточних на конкурсні через встановлені вище обставини зміни строку пред`явлення векселя до виконання, з огляду на таке.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Банк помилково ототожнює визначений у векселі строк платежу (який є строком виконання зобов`язання за векселем у розумінні статті 530 Цивільного кодексу України, а його порушення є простроченням у розумінні частини першої статті 612 ЦК України) з моментом виникнення за векселем безумовного грошового зобов`язання векселедавця або, за його наказом, у третьої особи сплатити визначену у векселі суму власнику векселя (векселедержателю), який настає з моменту оформлення та видачі векселя, оскільки вексель посвідчує вже існуюче (те, що виникло, у тому числі до оформлення векселю) грошове зобов`язання.

А тому стверджувані Банком обставини зміни строку пред`явлення векселя до виконання не змінюють природу вимог кредитора (ТОВ "Київська правова група"), що ґрунтуються на вексельних зобов`язаннях Боржника, з поточних на конкурсні.

Скаржник також зазначає, що всупереч ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", суд першої інстанції не дослідив та не надав правову оцінку первинним документам, які б підтверджували фактичне постачання товарів/надання послуг/виконання робіт на користь боржника, тобто які б свідчили про товарність виданих боржником векселів. Боржник не подав докази на підтвердження наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, з визначенням у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів, а також що сума платежу за векселем не перевищує суми зобов`язань за договором, за яким виданий вексель. На думку скаржника, в бухгалтерському обліку боржника не відображені операції з видачі простих векселів, на підставі яких заявлені грошові вимоги ТОВ "Київська правова група".

За змістом положень статей 4, 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", простий вексель можна використати лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за винятком фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

Водночас цей Закон не визначає наслідків недійсності векселів, виданих на порушення вимог статті 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", тому грошове зобов`язання за векселем не припиняється, якщо він є безтоварним. В цьому випадку підлягають переважному застосуванню над нормами національного законодавства положення статей 75, 77 Уніфікованого закону, як міжнародного договору, ратифікованого Україною.

Колегія суддів також враховує, що вексель як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справу про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. Підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора (п. п. 7, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів" №5 від 08.06.2007.).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 26.04.2018 у справі № 904/5299/17, від 16.10.2018 у справі № 920/13/18.

Оскільки судом було досліджено оригінали спірних векселів на суму 80461520,00 грн, а доказів на підтвердження здійснення платежу за цими векселями боржник не надав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом правової природи спірних кредиторських вимог та не дослідження існування необхідних попередніх договірних відносин між сторонами.

Зобов`язання за векселем є дійсними, якщо його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні".

Крім цього за змістом статей 177, 178, 194, 197 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цінні папери є об`єктами цивільних прав, які можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї до іншої особи в порядку правонаступництва або іншим чином; цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) та особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. До особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

В Україні у цивільному обороті є кілька груп цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання, до яких відносяться векселі (підпункт "д" пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок").

Отже, вексель, як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справі про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем.

Отже при розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам належить досліджувати у судовому засіданні оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення ж судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 42 постанови від 01.08.2019 у справі №914/2441/15 та в пунктах 21, 22 постанови від 26.04.2018 у справі №904/5299/17 (пункти 21, 22), у пункті 7.8 постанови від 27 жовтня 2020 року у справі № 917/814/16).

Таким чином, зважаючи на усталену судову практику з розгляду вимог кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя, як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів статей 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора - векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог частини 1 статті 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.

Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 17.10.2019 у справі № 910/772/19.

Під час апеляційного розгляду справи, апеляційний суд повернув та повторно витребував оригінали простих векселів, на підставі яких заявлені грошові вимоги ТОВ "Київська правова група", та у судовому засіданні 10.08.2022 вони були надані Північному апеляційному господарському суду предстаником ТОВ "Київська правова група" та долучені судом до матеріалів справи.

З огляду на наведене колегія суддів відхиляє посилання Банку на безтоварність векселів, оскільки належним та достатнім доказом існування заборгованості боржника за векселем перед його векселедержателем є сам вексель, а не первинні документи, складені за результатами відповідних господарських операцій та на підставі яких виникла відповідна заборгованість.

Банк в апеляційній скарзі також посилається на відсутність повноважень у генерального директора ПрАТ "Бориспільський автозавод" на видачу простих векселів на загальну суму 52679165,04 грн, оскільки вони вчинені за відсутності згоди наглядової ради товариства.

У матеріалах справи містяться: рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ "Бориспільський автозавод", оформлене протоколом від 15.04.2011, де по питанню 25 порядку денного зборами було попередньо схвалено правочини, що можуть вчинятися товариством на загальну суму 348294000,00 грн, надано повноваження щодо підписання правочинів голові правління товариства за умови їх погодження з наглядовою радою; рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ "Бориспільський автозавод", оформлено протоколом від 27.04.2012, де по питанню 14 порядку денного зборами було попередньо схвалено правочини, що можуть вчинятись товариством на загальну суму 500 000 000,00 грн, надано повноваження щодо підписання правочинів голові правління товариства за умови їх погодження з наглядовою радою; рішення наглядової ради товариства від 01.02.2012, 20.02.2012, 15.03.2012, 25.05.2012, 08.06.2012, якими надано згоду на укладання договорів між ПрАТ "Бориспільський автозавод" та ПП "Наша марка" на загальну суму 72 463 891,14 грн і уповноважено голову правління на їх підписання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що рішеннями загальних зборів та наглядової ради боржника було надано згоду на укладання договорів (значних правочинів) та уповноважено голову правління на їх підписання, у зв`язку з чим належить відхилити доводи Банку в цій частині.

Також, Банк зазначає про невідповідність Витягу з реєстру простих векселів, який міститься в матеріалах справи вимогам Порядку ведення реєстру виданих векселів, затверджений рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.07.2003 №296.

Колегія суддів відхиляє такі доводи Банку з огляду на їх безпідставність, позаяк скаржник не вказує яким саме вимогам Порядку ведення реєстру виданих векселів не відповідає наявний у матеріалах справи реєстр векселів та чи впливають допущені порушення відповідними посадовими особами боржника на вексельну силу вже виданого ним векселя.

За твердженням Банку, боржник не довів справжність вексельних бланків, оскільки відсутні докази придбання у встановленому порядку в банківській установі простих векселів № , № , АА № 0440370, АА № 0440380, АА № 0840842, АА № 0840845, АА № 0840847, АА №0840848, АА № 0844633, АА № 0844638, АА № 0844639, АА № 0440822 на загальну суму 98075274,66 грн.

Колегія суддів відхиляє такі доводи Банку, оскільки відсутність первинної документації на придбання в банківській установі відповідних бланків векселів не впливає на його вексельну силу згідно Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та Закону України "Про обіг векселів в Україні", а будь-які докази на підтвердження підроблення цінних паперів, оригінали яких були надані суду та долучені до матеріалів справи, Банком не надані та відсутні в матеріалах справи.

При цьому боржник додав до матеріалів справи накладні на підтвердження придбання векселів у ПАТ "Банк Перший", платіжне доручення № 110 від 11.09.2012 про сплату державного мита за вексельні бланки, тобто доводи Банку спростовуються належними доказами.

Щодо кредиторських вимог Банку колегія суддів зазначає наступне.

У заяві Банк просив визнати грошові вимоги у розмірі 352 234 364,76 грн, в тому числі пеня в сумі 28800050,57 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості. Окремо просив внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом забезпечення вимог Банку відповідно до Іпотечного договору № 151107Z67 від 22.06.2007.

Частково задовольняючи заяву Банку, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість грошових вимог в сумі 210866734,07 грн, з яких: 4540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 41161730,63 грн - четверта черга задоволення вимог кредиторів, 26395545,44 грн шоста черга задоволення вимог кредиторів та 143304918,00 грн підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника, вимоги у розмірі 141367630,69 грн відхилено.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", яке у подальшому було перейменоване в Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (банк - кредитор), та Закритим акціонерним товариством "Бориспільський автозавод" (позичальник - боржник), яке у подальшому було перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Бориспільський автозавод", було укладено генеральну угоду № 151107N1.

Генеральна угода № 151107N1 регулює загальні засади співпраці між банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника, яка містить усі напрями діяльності підприємства позичальника, зазначені у бізнес-плані позичальника (п. 1.2 генеральної угоди).

Відповідно до п. 1.3 генеральної угоди метою цієї генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності позичальника, яке здійснюється відповідно до цієї генеральної угоди шляхом укладення кредитних договорів.

Згідно з п. 1.5 генеральної угоди кожний кредитний договір укладається у вигляді окремого додатку та є невід`ємною частиною генеральної угоди. Обумовлено, що текст кредитного договору може бути скоригований відповідно до конкретних потреб позичальника у фінансуванні.

Пунктом 1.6 генеральної угоди передбачено, що у відповідному кредитному договорі сторони визначають валюту, суму кредиту, термін користування кредитними коштами, розмір процентів за користування ними, рахунки для обслуговування кредиту та інші умови.

22.06.2007 між кредитором та боржником як додаток І.1. до генеральної угоди було укладено кредитний договір № 151107К26, згідно з умовами якого банк відкриває позичальникові невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього договору.

У період з 19.09.2007 по 26.05.2014 між кредитором та боржником було підписано додаткові угоди № 151107К26-1 - № 151107К26-49 до кредитного договору № 151107К26 від 22.06.2007.

Згідно з умовами п. 3.2.1 договору № 151107К26 ліміт кредитної лінії - 89 242 251, 49 грн. Ліміт кредитної лінії не може перевищувати ліміту генеральної угоди.

Відповідно до п. 3.2.2 договору № 151107К26 кінцевий строк погашення кредиту - 31.12.2014.

Підпунктом 3.2.5 договору № 151107К26 передбачено як встановлюється процента ставка за кредитом та з урахуванням змін визначено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою та встановлюється таким чином: на період з 01.12.2011 по 31.08.2012 - 15% річних; на період з 01.09.2012 по 30.01.2014 - 18% річних; починаючи з 31.01.2014 - 19,3% річних.

Згідно з п. 3.2.6 договору № 151107К26 розмір плати за управління кредитом - 0,02% від ліміту заборгованості згідно з графіком надання та погашення кредиту, зі сплатою щомісячно.

Відповідно до п. 3.2.9 договору № 151107К26 розмір пені за прострочення позивальником платежів за цим договором - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 3.4.1 договору № 151107К26 позичальник зобов`язаний погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у п. 3.8 цього договору в строк, зазначений у п. 3.2. цього договору, згідно з графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника. Строки, передбачені графіком зниження ліміту заборгованості, є обов`язковими.

У п. 3.5 договору № 151107К26 сторони погодили порядок нарахування процентів.

Так, п. 3.5.1 договору № 151107К26 передбачено, що позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору, у валюті кредиту. Такі проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 07 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа), (з квітня 2009 по січень 2010 - 1 по 30 число) на рахунок, зазначений у п. 3.8 цього договору. Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

За змістом п. 4.1.1 договору № 151107К26 позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію за управління в розмірі, встановленому п. 3.2 договору. Комісія за управління нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов`язань позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за договором. Комісія за управління за останній період нарахування комісії за управління підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Відповідно до п. 6.2 договору № 151107К26 якщо сталася і триває подія невиконання зобов`язань, банк має право повідомити позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов`язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. У випадку порушення зазначеного строку сплати, банк набуває право здійснити договірне списання коштів за кредитом, процентами та іншими платежами, нарахованими згідно з цим договором, на користь банку з рахунків позичальника, зазначених у пункті 2.1.12., у гривнях або в іноземних валютах з метою погашення заборгованості позичальника, та/або звернути стягнення на предмет забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

Пунктом 8.1 договору № 151107К26 визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками позичальника та банку, проте кредит надається в межах наданого забезпечення. Цей договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Одночасно із укладенням договору № 151107К26 між сторонами було підписано додаток № 1 до договору "Графік зниження ліміту заборгованості". Остаточний Графік надання та погашення кредиту викладено у додатковій угоді № 151107К26-48 від 26.05.2014.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору № 151107К26 у період його дії кредитором було надано боржнику кредит та перераховано грошові кошти у межах кредитного ліміту у розмірі 89 242 251, 49 грн.

Також, 22.06.2007 між кредитором та боржником як додаток І.2 до генеральної угоди було укладено кредитний договір № 151107К29, за умовами якого банк відкриває позичальникові невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього договору.

У період з 19.09.2007 по 26.05.2014 між сторонами було підписано додаткові угоди № 151107К29-1 - № 151107К29-47 до кредитного договору № 151107К29 від 22.06.2007.

Згідно з умовами п. 3.2.1 договору № 151107К29 ліміт кредитної лінії - 29 135 009, 00 грн. Ліміт кредитної лінії не може перевищувати ліміту генеральної угоди.

Відповідно до п. 3.2.2 договору № 151107К29 кінцевий строк погашення кредиту - 31.12.2014.

Підпунктом 3.2.5 договору № 151107К29 передбачено як встановлюється процента ставка за кредитом та з урахуванням змін визначено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою та встановлюється таким чином: на період з 01.12.2011 по 31.08.2012 - 15% річних; на період з 01.09.2012 по 30.01.2014 - 18% річних; починаючи з 31.01.2014 - 19,3% річних.

Згідно з п. 3.2.6 договору № 151107К29 розмір плати за управління кредитом - 0,02% від ліміту заборгованості згідно з графіком надання та погашення кредиту, зі сплатою щомісячно. Розмір плати за зобов`язання: 0,5% річних від невикористаної частини кредиту згідно з графіком надання та погашення кредиту, зі сплатою щомісячно.

Відповідно до п. 3.2.9 договору № 151107К29 розмір пені за прострочення позивальником платежів за цим договором - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Додатковою угодою № 151107К29-34 від 17.12.2011 внесено зміни до п. 3.2.6 договору та визначено, що розмір плати за управління кредитом становить 0,024% та розраховується пропорційно кількості днів дії ліміту заборгованості, які діяли у відповідному періоді з урахуванням графіку збільшення та зменшення ліміту заборгованості.

Згідно з п. 3.4.1 договору № 151107К29 позичальник зобов`язаний погасити кредит у валюті кредиту на рахунок, вказаний у п. 3.8 цього договору в строк, зазначений у п. 3.2. цього договору, згідно з графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника. Строки, передбачені графіком зниження ліміту заборгованості, є обов`язковими.

У п. 3.5 договору № 151107К29 сторони погодили порядок нарахування процентів.

Так, п. 3.5.1 договору № 151107К29 передбачено, що позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору, у валюті кредиту. Такі проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 07 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа), (з квітня 2009 по січень 2010 - 1 по 30 число) на рахунок, зазначений у п. 3.8 цього договору. Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

За змістом п. 4.1.1 договору № 151107К29 позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію за управління в розмірі, встановленому п. 3.2 договору. Комісія за управління нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов`язань позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за договором. Комісія за управління за останній період нарахування комісії за управління підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Відповідно до п. 6.2 договору № 151107К29 якщо сталася і триває подія невиконання зобов`язань, банк має право повідомити позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов`язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. У випадку порушення зазначеного строку сплати, банк набуває право здійснити договірне списання коштів за кредитом, процентами та іншими платежами, нарахованими згідно з цим договором, на користь банку з рахунків позичальника, зазначених у пункті 2.1.12., у гривнях або в іноземних валютах з метою погашення заборгованості позичальника, та/або звернути стягнення на предмет забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

Пунктом 8.1 договору № 151107К29 визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками позичальника та банку, проте кредит надається в межах наданого забезпечення. Цей договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Одночасно із укладенням договору № 151107К29 між сторонами було підписано додаток № 1 до договору "Графік надання та погашення кредиту". Остаточний "Графік збільшення та зменшення ліміту заборгованості" викладено у додатковій угоді № 151107К29-46 від 26.05.2014.

На виконання умов договору № 151107К29 у період його дії кредитором було надано боржнику кредит та перераховано грошові кошти у межах кредитного ліміту у розмірі 29 135 009, 00 грн.

Проте, боржником за період дії договору № 151107К26 та договору № 151107К29 було лише частково виконано свої обов`язки по поверненню кредитів, сплаті відсотків за користування кредитами та комісії за користування кредитами.

У матеріалах справи міститься вимога кредитора до боржника № 195-04/5600 від 18.08.2015 про дострокове погашення заборгованості позичальником перед банком в повному обсязі, у якій кредитор вимагав протягом 10-ти банківських днів після одержання вимоги погасити заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 151 594 561, 62 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/3902/15 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007: 78742251,49 грн - основної заборгованості по кредиту, 20657766,05 грн - основної заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2032295,44 грн - основної заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 19569287,89 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 3457022,06 грн - пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 449790,78 грн - пені за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 27584303,52 грн - інфляційних збитків за несвоєчасне повернення кредиту, 5287720,84 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 680688,29 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 1572134,82 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 381063,64 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 43292,45 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, і за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007: 17635000,00 грн - основної заборгованості по кредиту, 4540344,90 грн - основної заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 426929,05 грн - основної заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 4230530,68 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 769045,07 грн - пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 93154,30 грн - пені за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 6318983,13 грн - інфляційних збитків за несвоєчасне повернення кредиту, 470288,55 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 144889,41 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 366731,68 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 78881,30 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 9256,50 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, а також судові витрати: 73080,00 грн - судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 рішення господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/3902/15 змінено; резолютивну частину рішення господарського суду Київської області від 21.09.2017 у справі № 911/3902/15 викладено у наступній редакції: "позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, а саме: 78742251, 49 грн - основної заборгованості по кредиту, 19569287,89 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1572134,82 грн - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 27584303,52 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту, 10526263,04 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 1873938,03 грн - пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 298705,78 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 4451504,64 грн - інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 1300369,83 грн - заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 253434,07 грн - пені за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 32885,07 грн - 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 562394,99 грн - інфляційних втрат за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, та заборгованість за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, а саме: 17635000,00 грн - основної заборгованості по кредиту, 4230530,68 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 366731,68 грн - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 6318983,13 грн - інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту, 2271308,24 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 414667,96 грн - пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 64889,63 грн - 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 470288,55 грн - інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 279816,77 грн - заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом, 53686,81 грн - пені за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 7164,68 грн - 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, 126219,77 грн - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом, а також 66900,40 грн - витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви".

Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 вбачається, що нею була стягнута заборгованість, визначена банком станом на 28.08.2015.

Відповідно до матеріалів справи вказана постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 на даний час набрала законної сили та не виконана боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України та статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України рішення є обов`язковим до виконання боржником щодо якого воно винесене.

З матеріалів справи вбачається, що кредитором заявлено до визнання вимоги станом на 07.02.2021, які включать в себе заборгованість, яка була визначена судовими рішеннями у № 911/3902/15, а також заборгованість, що виникла після 28.08.2015.

Оскільки основна заборгованість за кредитом підтверджена постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15, то належить визнати вірним висновок суду першої інстанції про її визнання у розмірі 96377251,49 грн, з яких: 78742251,49 грн - заборгованість за кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 та 17635000,00 грн - заборгованість за кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007.

Окрім того, Банк заявив до визнання 104653269,35 грн процентів за користування кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 07.02.2021, а також 23354440,39 грн процентів за користування кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 07.02.2021.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 присуджено до стягнення відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 у сумі 10526 263,04 грн та відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 у сумі 2271308,24 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитних договорів сторони погодили щомісячну сплату процентів за фактичний час користування кредитами на суму фактичного залишку заборгованості за кредитами, які надані терміном до 31.12.2014.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 навела правовий висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку кредитування) стягуються проценти на підставі ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку кредитування) - на підставі положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Банк не має права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, тобто, після 31.12.2014 (починаючи з січня 2015 року), а тому підлягають визнанню відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 у сумі 10526263,04 грн та відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.03.2014 по 31.12.2014 у сумі 2271308,24 грн.

Кредитором заявлено до визнання 2032295,44 грн - комісії за управління кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 та 426929,05 грн - комісії за управління кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.01.2014 по 31.03.2015.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 стягнуто комісію за управління кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 у сумі 1 300 369, 83 грн та комісію за управління кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у сумі 279 816, 77 грн.

Виходячи із умов кредитних договорів, які регулюються зміст, підстави та порядок нарахування комісії за управління/користування кредитом, комісія є платежем, що аналогічно із відсотками за правомірне користування кредитними коштами, здійснюється протягом строку дії надання кредитів за кредитними договорами, та не є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цими угодами.

Отже, порядок та період нарахування такого платежу за кредитним договором як комісія за управління кредитом аналогічні порядку та періоду нарахування відсотків за користування кредитом (кредитними коштами). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 911/1774/15.

Таким чином, у даному випадку безпідставним є нарахування кредитором боржнику комісії за управління кредитами за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 та кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 поза межами строку кредитування (після 31.12.2014).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитор не має права нараховувати передбачену договором комісію за управління кредитом за межами строку кредитування, а тому підлягає визнанню комісія за управління кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 у сумі 1300369,83 грн та комісія за управління кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у сумі 279816,77 грн, комісія, що нарахована з 01.01.2015 підлягає відхиленню.

Щодо пені за прострочення зобов`язань за кредитними договорами, суд зазначає таке.

Банк заявив до визнання 23664948,45 грн пені за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 (яка включає в себе: 19 569 287, 89 грн - пеня за кредитом за період з 01.08.2014 по 30.06.2015; 3 645 950,11 грн - пеня за відсотками за період з 31.05.2014 по 28.05.2015 та з 07.02.2020 по 11.03.2020; 449 710, 44 грн - пеня за комісією за період з 08.06.2014 по 28.08.2015) та 5 135 102, 13 грн - пені за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 (яка включає в себе: 4 230 530, 68 грн - пеня за кредитом за період з 01.08.2014 по 30.06.2015; 811 433, 27 грн - пеня за відсотками за період з 31.05.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2020 по 11.03.2020; 93138,18 грн - пеня за комісією за період з 08.06.2014 по 28.08.2015).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 стягнуто 26 395 545, 44 грн - пені за прострочення зобов`язань за кредитними договорами, з яких: 19 569 287, 89 грн - пеня за кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 4 230 530, 68 грн - пеня за кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 1 873 938, 03 грн - пеня за відсотками за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 414 667, 96 грн - пеня за відсотками за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 253 434, 07 грн - пеня за комісією за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 та 53 686, 81 грн - пеня за комісією за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007.

Так, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 вказано, що суд здійснив перерахунок пені за відсотками та комісією, обмежуючись нарахуванням відсотків та комісії у межах строку кредитування, тобто обмежуючись зобов`язаннями грудня 2014 року, із урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання у визначені періоди через шість місяців від дня, коли таке зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини щодо неможливості нараховувати передбачені договорами відсотки та комісію за управління кредитом за межами строку кредитування, а також положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про визнання пені за прострочення зобов`язань за кредитними договорами у розмірі 26395545,44 грн.

Банк заявив до визнання 16523598,13 грн - 3 % річних за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 (які включають в себе: 8 665 409, 41 грн - 3% річних за кредитом за період з 01.08.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021; 7 631 822, 65 грн - 3 % річних за відсотками за період з 31.05.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021; 226 366, 07 грн - 3 % річних за комісією за період з 08.06.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021) і 3 698 270, 38 грн - 3 % річних за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 (які включають в себе: 1 955 331, 13 грн - 3% річних за кредитом за період з 01.08.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021; 1 695 224, 05 грн - 3 % річних за відсотками за період з 31.05.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021; 47 715, 20 грн - 3 % річних за комісією за період з 08.06.2014 по 28.08.2015 та з 07.02.2018 по 07.02.2021).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 стягнуто 1 572 134, 82 грн - 3 % за кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 366 731, 68 грн - 3 % за кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 298 705, 78 грн - 3 % за процентами за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 64 889, 63 грн - 3 % за процентами за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 32 885, 07 грн - 3 % річних за комісією за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 та 7 164, 68 грн - 3 % річних за комісією за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007.

Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 вбачається, що вищезазначені 3 % річних стягнуто станом на 28.08.2015 з урахуванням обмежень щодо нарахування відсотків за користування кредитом та комісії за управління кредитом поза межами строку кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи відсутність у Банку права нараховувати передбачені договорами відсотки та комісію за управління кредитом поза межами строку кредитування і відхилення відповідних вимог по відсотках за користування кредитом та комісією за управління кредитом, належить визнати вимоги Банку в цій частині у розмірі 12319565,65 грн.

Банк заявив до визнання 62822360,76 грн інфляційних втрат за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 (які включають в себе: 42210405,48 грн - інфляційні втрати за кредитом за період з 01.08.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021; 19553803,88 грн - інфляційні втрати за процентами за період з 31.05.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021; 1058151,41 грн - інфляційні втрати за комісією за період з 08.06.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021) і 13 468279,19 грн - інфляційних втрат за прострочення зобов`язань за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007 (які включають в себе: 9 594 374,05 грн - інфляційні втрати за кредитом за період з 01.08.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021; 3 649 721, 16 грн - інфляційні втрати за процентами за період з 31.05.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021; 224 183, 97 грн - інфляційні втрати за комісією за період з 08.06.2014 по 31.07.2015 та з 07.02.2018 по 31.01.2021).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 стягнуто 27 584 303, 52 грн - інфляційних втрат за кредитом за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 6 318 983, 13 грн - інфляційних втрат за кредитом за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 4 451 504, 64 грн - інфляційних трат за процентами за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007, 470 288, 55 грн - інфляційних втрат за процентами кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007, 562 394, 99 грн - інфляційних втрат за комісією за кредитним договором № 151107К26 від 22.06.2007 та 126 219, 77 грн - інфляційних втрат за комісією за кредитним договором № 151107К29 від 22.06.2007.

Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15 вбачається, що вищезазначені інфляційні втрати стягнуто по 31.07.2015 з урахуванням обмежень щодо нарахування відсотків за користування кредитом та комісії за управління кредитом поза межами строку кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, інфляційні втрати, з урахуванням заявленого кредитором періоду до 31.01.2021, підлягають до визнання у розмірі 61325173,21 грн.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання вимог, що складаються з судового збору у справі № 911/3902/15 згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 911/3902/15.

Разом з тим, 22.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", яке у подальшому було перейменоване в Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (іпотекодержатель), та Закритим акціонерним товариством "Бориспільський автозавод" (іпотекодавець), яке у подальшому було перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Бориспільський автозавод", було укладено іпотечний договір № 151107Z67 в забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з генеральної угоди № 151107N1 від 22.06.2007 та всіх кредитних договорів, які є додатками до цієї генеральної угоди.

Пунктом 1.3 іпотечного договору (у редакції договору про внесення змін № 151107Z67-2 від 09.09.2008) за домовленістю сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки становить 143304918,00 грн.

В апеляційній скарзі Банк не погодився з черговістю внесення його вимог до реєстру вимог кредиторів, а також визначення розміру грошових вимог, які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, відповідно до узгодженої сторонами в іпотечному договорі вартості предмета іпотеки.

На переконання Банку, розмір забезпечених вимог має бути визначений відповідно до ринкової вартості іпотечного майна, визначеної у відповідному Висновку про оцінку майна, залученому до матеріалів справи, станом на час формування реєстру вимог кредиторів, а не із вартості, що визначена сторонами у договорі іпотеки. Крім того, Банк вважає помилковим висновок суду першої інстанції про віднесення пені до вимог шостої черги задоволення вимог кредиторів з огляду на те, що умовами іпотечного договору було передбачено право Банку задовольнити свої вимоги до боржника за рахунок предмета іпотеки, в тому числі і по пені.

Абзацом 2 частини другої статті 45 КУзПБ передбачено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Законодавцем в абзаці 3 частини другої статті 45 КУзПБ визначено, що забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

За змістом частини шостої статті 64 КУзПБ вбачається, що погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

Отже, з набранням чинності 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, які виникли за зобов`язаннями, що повністю (частково) забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, включаються до реєстру вимог кредиторів окремо, виходячи з обсягу забезпечення таких вимог, що визначається виходячи з тих доказів, які досліджуються у справі та волевиявлення заставного кредитора щодо повної або часткової відмови від забезпечення.

Якщо конкурсний кредитор надає докази того, що його забезпечені вимоги охоплюються відповідною вартістю заставного майна, визначеною за відповідним Висновком про оцінку майна, а боржник не надає інших доказів щодо ринкової вартості такого майна на час включення предмета забезпечення до реєстру вимог кредиторів, то вимоги такого кредитора можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені, виходячи з вартості майна, визначеної за Висновком про оцінку майна, оскільки своїм волевиявленням забезпечений кредитор обмежив своє право на забезпечення за рахунок предмета застави інших своїх вимог.

Вимоги конкурсного кредитора, які не охоплюються вартістю заставного майна за волевиявленням кредитора, включаються до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості в порядку частини першої статті 64 КУзПБ залежно від правової природи таких кредиторських вимог (вимоги за основним боргом, штрафними санкціями, судові витрати тощо).

Така процедура включення вимог забезпеченого кредитора не заперечує застосування положень цивільного законодавства щодо визначення загального розміру вимог заставного кредитора, виходячи з розміру його зобов`язань за укладеним договором застави та розміру заборгованості за кредитним договором, однак, надає заставному кредитору альтернативу вибору щодо внесення його вимог до вимог четвертої черги чи до позачергових, виходячи з наданих ним доказів на момент формування реєстру вимог кредиторів щодо вартості предмета застави та з урахуванням волевиявлення цього кредитора щодо відмови (повної або часткової) від забезпечення.

Таким чином, сторони вправі надати на момент формування реєстру вимог кредиторів докази на підтвердження ринкової вартості предмета забезпечення, яким забезпечуються відповідні вимоги забезпеченого кредитора.

Банк надав суду першої інстанції Висновок суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова компанія "Увекон", відповідно до якого ринкова вартість заставного майна за іпотечним договором № 151107Z67 становить 142241000,00 грн станом на 19.03.2021 (далі - Висновок про вартість майна), а відтак, на переконання колегії суддів, саме з цієї вартості за волевиявленням забезпеченого кредитора, слід виходити при визначенні розміру забезпечених вимог Банку.

Колегія суддів вважає, що грошові вимоги за кредитним договором забезпечені майном боржника в повному обсязі, виходячи з умов вищевказаного іпотечного договору, втім, вартості заставного майна не вистачає для повного задоволення грошових вимог Банку за його рахунок, виходячи з доказів, наданих Банком. Отже, з огляду на норми статей 1, 45, 47, 64 КУзПБ до реєстру вимог кредиторів підлягають внесенню окремо визнані господарським судом вимоги Банку-кредитора у частині вартості предмету застави (іпотеки), яким забезпечені його грошові вимоги до боржника, визначеної за Висновком про вартість майна, а залишок вимог є такими, що не забезпечені заставою майна боржника та підлягають включенню до реєстру у черговості, визначеній у порядку частини першої статті 64 КУзПБ, як конкурсні.

При цьому, вартість предмету застави слід визначити, як було зазначено вище, за ринковою вартістю станом на момент формування реєстру вимог кредиторів відповідно до Висновку про вартість майна за волевиявленням заставного кредитора.

При цьому відповідно до абз. 8-10 ч. 2 ст. 47 КУзПБ неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу. Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі. Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня). З аналізу ч. 1 ст. 64 КУзПБ належить дійти висновку, що вимоги кредиторів по пені підлягають до задоволення у шосту чергу.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове визнання вимог Банку до боржника у загальному розмірі 210866734,07 грн.

Разом з тим, оскільки суд першої інстанції неправильно визначив суму забезпечених вимог, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються за рахунок заставного майна боржника, то колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 в частині визначення черговості грошових вимог Банку.

Так, колегія суддів дійшла висновку, що грошові вимоги Банку в сумі 4540,00 грн слід віднести до першої черги задоволення вимог кредиторів, 42 225 648, 63 грн - до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, 26 395 545,44 грн - до шостої черги задоволення вимог кредиторів та 142 241 000,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відхилених грошових вимог АТ "Укрексімбанк" судове рішення не оскаржено Банком та на підставі ст. 269 ГПК України не переглядається колегією суддів.

Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність в тій частині, що оскаржується в апеляційній скарзі, не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Пунктом 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 277 ГПК України є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, скаргу Банку належить частково задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 в частині визнаних додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод", включених до 4 черги задоволення вимог кредиторів, на суму 42 278 833,82 грн слід скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у визнанні додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на суму 42 278 833,82 грн. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині визнання додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на суму 4540 грн із включенням їх до першої черги задоволення вимог кредиторів та на суму 85 629 628 грн із включенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів - залишити без змін. У зв"язку з цим пункт 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 слід викласти в новій редакції: "Визнати частково додаткові кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 85634168 грн, з яких: 4540 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 85629628 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів, відхилити додаткові грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 35636850,98 грн". Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 в частині визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" слід залишити без змін. Слід змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 щодо визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод", виклавши її в редакції цієї постанови. Пункт 4 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 слід змінити, виклавши його в наступній редакції:"Визнати частково вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 210866734,07 грн, з яких: 4540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 42225648, 63 грн - четверга черга задоволення вимог кредиторів, 26395545,44 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів та 142241000,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника, вимоги у розмірі 141367630,69 грн - відхилити".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021, крім іншого, зупинено дію ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині результатів розгляду грошових вимог ТОВ "Логістичний центр "Еталон", ТОВ "Базтехсервіс", ТОВ "Чернігівський автозавод", ТОВ "Київська правова група" та АТ "Укрексімбанк".

У зв`язку з тим, що ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 вирішено залишити без змін у відповідній частині, то належить поновити її дію в цій частині.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 в частині визнаних додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод", включених до 4 черги задоволення вимог кредиторів, на суму 42 278 833,82 грн скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у визнанні додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на суму 42 278 833,82 грн.

3. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/248/21 в частині визнання додаткових кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" на суму 4540 грн із включенням їх до першої черги задоволення вимог кредиторів та на суму 85 629 628 грн із включенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів - залишити без змін.

4. Пункт 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 викласти в новій редакції:

"Визнати частково додаткові кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 85634168 грн, з яких: 4540 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів та 85629628 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів, відхилити додаткові грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 35636850,98 грн".

5. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 в частині визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" залишити без змін.

6. Змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 щодо визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод", виклавши її в редакції цієї постанови.

7. Пункт 4 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 змінити, виклавши його в наступній редакції:

"Визнати частково вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" у розмірі 210866734,07 грн, з яких: 4540,00 грн - перша черга задоволення вимог кредиторів, 42225648, 63 грн - четверга черга задоволення вимог кредиторів, 26395545,44 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів та 142241000,00 грн - підлягають внесенню окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою майна боржника, вимоги у розмірі 141367630,69 грн - відхилити".

8. Поновити дію ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі № 911/248/21 щодо розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістичний центр "Еталон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група" та Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод" в тій частині, що залишено без змін даною постановою.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 11.08.2022.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник