ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м.Дніпро Справа № 908/2902/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. (доповідач)

судді Кощеєв І.М., Дармін М.О.

секретар судового засідання Манець О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Петренко О.Є. (поза межами суду)

від відповідача -1: Хомутов Г.В. (поза межами суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022., повний текст складено та підписано 14.03.2022, суддя Колодій Н.А., у справі №908/2902/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин», м. Запоріжжя

до відповідача-1: Приватного підприємства «Аверс-Трейд», м. Запоріжжя

відповідача-2: Акціонерного товариства «Альфа Банк», м. Київ

про:

- скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно;

- припинення права приватної власності на нерухоме майно;

- визнання недійсним іпотечного договору;

- припинення іпотеки, предметом якої є об`єкт нерухомого майна;

- припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Аверс-Трейд", 2. Акціонерного товариства "Альфа Банк", з позовними вимогами про :

1) скасувати державну реєстрацію права приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391;

2) припинити право приватної власності (частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: договір міни, 3, 21.06.2000) Приватного підприємства "Аверс - Трейд" (), зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391;

3) визнати недійсним Іпотечний договір № 108/08/1і від 20.08.2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 20.08.2008та зареєстрований в реєстрі за № 11047, із змінами до нього, які оформлені Додатковим договором №1 від 27.11.2009, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" і ), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 27.11.2009 та зареєстрованим в реєстрі за № 10805, та Додатковим договором №2 від 31.08.2010, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" () та Приватним підприємством "Аверс - Трейд" (), посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною 31.08.2010 та зареєстрованим в реєстрі за № 9438.

4) припинити іпотеку, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430677 (спеціальний розділ), предметом якої є об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 243403 91.

5) припинити обтяження, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 34430817 (спеціальний розділ), у вигляді заборони на об`єкт нерухомого майна: інв.№54, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), будинок 54, та реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно якого 24340391.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022 у справі № 908/2902/21 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин до відповідача-1: Приватного підприємства Аверс-Трейд та відповідача-2: Акціонерного товариства Альфа Банк, відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що вимоги позивача є не обгрунтованими та недоведеними.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин», звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022 у справі №908/2902/21; поновити строк на апеляційне оскаржене, оскільки повне рішення було вручено позивачу 13.04.2022.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення мотивоване тим, що державна реєстрація права приватної власності відповідача-1 на цех арматури та металу-склад інв. № 54 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відбулася 13.08.2008 за заявою відповідача-1 на підставі а:говору міни № 3 від 21.06.2000, згідно умов якого відповідач-1 є одноосібним власником цеху арматури та металу - складу інв. №54, а отже реєстрація за в оповідачем-1 права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості була правомірною. Проте, висновок суду щодо правомірності реєстрації 13.08.2008 за відповідачем-1 права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості є безпідставним, оскільки на момент проведення такої реєстрації даний об`єкт нерухомості належав позивачу та відповідачу-1 на праві спільної сумісної власності, яке виникло 22.01.2004 на підставі укладеного між сторонами Договору про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004, підписаного Акту про внесення вкладів сторін від 22.01.2004, а також приписів ч. 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент внесення сторонами своїх вкладів), у спосіб, що не суперечив вимогам чинного законодавства, а саме - шляхом внесення (передачі) нерухомого майна, в тому числі, цеху арматури та металу - складу інв. №54.

Договором про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004 (п.п. 3.1, 3.2) встановлено, що внесене сторонами майно, яким вони володіли на праві гласності, в тому числі нерухоме, вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи, а також інше майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, є спільною сумісною власністю сторін. Сторони є співвласниками майна, що є у їх спільній сумісній власності. Право спільної сумісної власності на майно, в тому числі нерухоме, яке є вкладами сторін у спільну діяльність (спільне майно) за цим договором, виникає у сторін з моменту підписання обома сторонами акту про внесення вкладів сторін.

В п. 3 Акту про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 прямо зазначено, що підписами в цьому акті сторони підтверджують, що внесене майно, зазначене в п.п.2 цього акту, стало спільною сумісною власністю сторін.

Відповідний Акт про внесення вкладів сторін із зазначенням переліку майна, яке передається сторонами, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств 22.01.2004.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на думку скаржника, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише освідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (правова позиція, викладена в постанові Верховного у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі 910/10987/18; подібний висновок викладений в у складі колеги суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Дійсно, сама по собі державна реєстрація відповідачем-1 права приватної власності на цех арматури та металу - склад інв. № 54 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, яка відбулася 13.08.2008, не стала підставою для припинення 13.08.2008 права спільної сумісної власності між позивачем та відповідачем-1, так само як і не стала підставою для виникнення 13.08.2008 в останнього права приватної власності.

Однак державна реєстрація права приватної власності за відповідачем-1 порушує право розпорядження належним чином своїм нерухомим майном іншого співвласника цього майна - позивача, що і стало підставою звернення до суду з позовною вимогою про скасування державної реєстрації права приватної власності за відповідачем-1, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Господарський суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що враховуючи ті обставини, що договір міни № 3 від 21.06.2000, на підставі якого відповідач набув права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. №54 не було визнано в судовому порядку недійсним, то проведення державної реєстрації даного права у відповідності до вимог діючого законодавства не порушує прав позивача у користуванні та розпорядженні вказаним майном за договором сумісної діяльності, оскільки як вже зазначалось, сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, а є вимогою закону.

Жодних підстав для визнання договору міни № 3 від 21.06.2000 недійсним немає. В іншому випадку, визнання договору міни № 3 від 21.06.2000 недійсним означало б те, що відповідач-1 взагалі ніколи не набував права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54, що виключило б його право вносити це майно в якості вкладу в рамках договору про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004, або взагалі будь-яке інше розпорядження цим майном.

Наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови в державній реєстрації прав, тому висновок суду першої інстанції про те, що проведення державної реєстрації права приватної власності за зідповідачем-1 не порушує прав позивача, є передчасним та безпідставним.

З метою повного захисту своїх прав та повного усунення перешкод у розпорядженні майном, позивачем також було заявлено позовну вимогу, похідну від позовної вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності, а саме - вимога про припинення зареєстрованого права приватної власності.

Оскаржуване рішення мотивоване також тим, що відповідно до норм чинного законодавства момент переходу права власності на нерухоме майно пов`язаний саме з моментом державної реєстрації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач в установленому законом порядку не набув право спільної сумісної власності.

На думку скаржника, такий висновок суду першої інстанції не відповідає приписам Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03.08.2004, після укладення сторонами договору про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004 та підписання акту про внесення вкладу сторін від 22.01.2004.

До 13.08.2008 право приватної власності на спірний об`єкт в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем-1 зареєстроване не було, однак, з огляду на приписи ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», це не означає, що відповідач-1 не набував його за договором міни № 3 від 21.06.2000, а набув лише 13.08.2008. Так само, виникнення у позивача та відповідача-1 права спільної сумісної власності на спірний об`єкт 22.04.2004 на підставі договору про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004, не є залежним від реєстрації такого права в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Доводи позивача про те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 № 908/2326/20 було встановлено факт перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності позивача та відповідача-1, суд першої інстанції відхилив, так як вирішуючи спір у справі № 908/2326/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин до відповідача Приватного підприємства Аверс-Трейд про визнання права спільної сумісної власності на цех арматури та металу - склад інв. №54 літ. В, В1 загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради (до перейменування - Димитрова), буд. 54, за товариством з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин та Приватним підприємством Аверс-Трейд з 22 січня 2004 року, суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Таке твердження суду першої інстанції не відповідає приписам ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, обставини, з встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь і самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставина щодо перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності позивача та відповідача-1 була встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 по справі № 908/2326/20 (в його мотивувальній, а не резолютивній частині), в якому господарським судом зазначено наступне: «Договором про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004 сторони узгодили, що внесене сторонами майно є спільною сумісною власністю сторін та виникає таке право з моменту підписання сторонами акту про внесення вкладів сторін. Враховуючи вищезазначені приписи чинного чинного законодавства, а також те, що акт про внесення вкладів сторін писаний сторонами 22.01.2004, суд дійшов висновку про те, що цех арматури та металу - склад інв. № 54 літ. В, В1 загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради (до перейменування Димитрова), буд. 54, дійсно належить на праві спільної сумісної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» та Приватного підприємства «Аверс-Трейд» з 22 січня 2004 року».

Чинним процесуальним законодавством не передбачена вимога, згідно якої преюдиціальне значення мають лише ті обставини, які визначені резолютивною частиною рішення.

Апелянт зазначає, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору із змінами до нього, припинення іпотеки та припинення обтяження, суд першої інстанції також безпідставно відмовив позивачу.

Предмет іпотеки за оспорюваним іпотечним договором № 108/08/lі від 20.08.2008 належить та належав на момент укладення іпотечного договору № 108/08/1і від 20.08.2008, внесення змін до нього, на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу-1, і позивач не надавав письмової нотаріально посвідченої згоди ні на укладення іпотечного договору № 108/08/ lі від 20.08.2008, ні на внесення змін до нього.

Оскільки закон вимагає від усіх співвласників саме нотаріально посвідченої згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, зокрема такого правочину як іпотечний договір, то рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а отже є незаконним.

Позивач не є стороною іпотечного договору № 108/08/ lі від 20.08.2008, не був присутнім при його укладенні та не повідомлявся жодним із відповідачів про те, що такий договір було укладено (до моменту, коли 10.08.2020 на адресу позивача від відповідача-2 надійшло Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) вих. №20/10 від 31.07.2020). До позивача не зверталася жодна зі сторін цього договору з метою отримання нотаріально посвідченої згоди на його укладення, так само як жодна зі сторін не надавала позивачу проект іпотечного договору № 108/08/lі від 20.08.2008 для ознайомлення (адже до істотних умов іпотечних договорів належить не лише опис предмета іпотеки), і про це не заперечує ні відповідач-1, ні відповідач-2. Будь-які наміри відповідачів щодо укладення іпотечного договору не були підставою вважати, що такий договір буде укладено, оскільки укладенню іпотечного договору № 108/08/lі від 20.08.2008 повинно було передувати надання позивачем, як співвласником предмету іпотеки, нотаріально посвідченої згоди на його укладення. Тому позивач не знав, і не міг знати про укладення іпотечного договору № 108/08/ lі від 20.08.2008 в момент його вчинення.

Також скаржник зазначає про те, що посилання суду першої інстанції на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, носять характер вибіркового цитування змісту, без урахування загальних висновків суду касаційної інстанції, а також встановлених судами фактичних обставин справи, що формують зміст правовідносин у кожній справі.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд встановив обставини, які не підтверджуються ні матеріалами справи, ні поясненнями сторін.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 18.04.2022 у справі № 908/2902/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя, доповідач Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.04.2022 витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/2902/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин», м. Запоріжжя до відповідача -1: приватного підприємства «Аверс-Трейд», м. Запоріжжя; відповідача 2: акціонерного товариства «Альфа Банк», м. Київ про: скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно; припинення права приватної власності на нерухоме майно; визнання недійсним іпотечного договору; припинення іпотеки, предметом якої є об`єкт нерухомого майна; припинення обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2902/21.

06.05.2022 матеріали справи № 908/2902/21 надішли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.05.2022 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022 у справі №908/2902/21 та призначено справу до розгляду на 16.06.2022 на 11:00 годин.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.04.2022 у справі № 908/2902/21 в судове засідання на 14.07.2022 на 10 год. 40 хв.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2022 заяву (клопотання) Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин у справі задоволено. Визначено провести судове засідання у справі № 908/2902/21, призначене на 14.07.2022 о 10:40 год. з Товариством з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2022 заяву (клопотання) Приватного підприємства «Аверс-Трейд» у справі задоволено. Визначено провести судове засідання у справі № 908/2902/21, призначене на 14.07.2022 о 10:40 год. з Приватним підприємством «Аверс-Трейд» в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У зв`язку з оголошенням на території України (у тому числі і у Дніпропетровській області) повітряної тривоги з метою дотримання заходів безпеки всіх учасників процесу - судове засідання 14.07.2022 о 10:40 не відбулося.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2022 повідомлено учасників справи №908/2902/21 про судове засідання, яке відбудеться 11.08.2022 на 10:40 годин в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: проспект Дмитра Яворницького, будинок № 65, м.Дніпро, 49000 (зал судового засідання №511).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2022 заяву (клопотання) товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» у справі задовольнити. Визначено провести судове засідання у справі № 908/2902/21, призначене на 11.08.2022 о 10:40 год. з товариством з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2022 заяву (клопотання) приватного підприємства "Аверс-Трейд" у справі задоволено. Визначено провести судове засідання у справі № 908/2902/21, призначене на 11.08.2022 о 10:40 год. з приватним підприємством «Аверс-Трейд» в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

АТ «Альфа-Банк» у своєму відзиві заперечує проти доводів апеляційної скарги посилаючись на те, що 30.07.2008 ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» звернулось з заявою до АКБСР «Укрсоцбанк» про видачу кредиту.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії.

27.11.2009 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №108/08 від 20.08.2008.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») та ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» укладено договір іпотеки.

Відповідно до довідки від 07.11.2008 всі товарно-матеріальні цінності, що були передані в заставу належать позивачу.

Відповідно до довідки від 23.07.2008 позивач (ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин») засвідчив, що змін в правовстановлюючі документи з моменту звернення до Банку не відбувалось.

27.11.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») та ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» укладено додаткову угоду до договору іпотеки.

31.08.2010 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») та ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» було укладено додаткову угоду до кредитного договору та укладено додаткову угоду до договору іпотеки.

Зважаючи на факт підписання кредитного договору позивачем, в якому було визначено порядок укладення договору іпотеки, безпідставними є посилання позивача на відсутність згоди на укладення договору іпотеки в подальшому.

Задоволення позовних вимог призведе до порушення прав та інтересів АТ «Альфа-Банк» як іпотекодержателя та неприпустимим є зловживання Іпотекодержателями своїми процесуальними правами.

Також Банк зазначає, що не приймав участь у справі №908/2326/20, висновки в тій справі не є преюдиційними та спростовуються матеріалами справи.

Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача, внаслідок укладення оспорюваного правочину.

Банк вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки про факт укладення договору іпотеки сторонами було погоджено в кредитному договору, який підписано позивачем, дану обставину не спростовано. До того ж, позивач, знаючи про укладення договору іпотеки, заперечень не направляв та здійснював погашення за кредитним договором. Відтак, подання позову про визнання договору іпотеки недійсним є спробою уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2022 у справі №908/2902/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В, судді: Кощеєв І.М, Дармін М.О.

11.08.2022 відповідач 2 наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача - 2.

13.07.2022 Приватним підприємством «Аверс-Трейд» подано до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про витребування у АТ «Альфа-Банк» доказів, а саме оригінал договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 у письмовій формі; оригінал письмової заяви ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» , на підставі якої останньому було надано кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 грн згідно умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008; оригінали первинних розрахункових документів, якими зафіксовано факт здійснення операції по наданню ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» кредитних коштів у розмірі 1 000 000,00 грн. згідно умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 та які були складені безпосередньо під час здійснення вказаної операції.

Згідно ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки зазначене клопотання не заявлялось у суді першої інстанції, не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні 11.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод підйомно-транспортних машин" (далі по тексту - Позивач) та Приватним підприємством "Аверс-Трейд" (далі по тексту - Відповідач-1) було укладено Договір про спільну діяльність І простого товариства) № 02/04 (далі по тексту - Договір про спільну діяльність).

Згідно з п. 1.1 договору про спільну діяльність сторони за цим договором зобов`язуються на основі об`єднання вкладів сторін, здійснювати без створення юридичної особи спільну діяльність з метою одержання прибутку, розвитку виробництва, участі у формуванні ринку, створення нових робочих місць, яка полягає в наступному: виробництво, ремонт вантажопідйомних механізмів та їх компонентів, а також устаткування, металевих виробів (металоконструкцій) промислового, гірничо шахтного призначення.

У відповідності до п. 2.3 Договору про спільну діяльність сторони зобов`язані внести свої вклади, зазначені в п.п. 2.1,2.2 договору, не пізніше двох календарних днів, наступних за днем підписання договору, шляхом підписання акту про внесення вкладів сторін, який є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання вимог даного пункту, для досягнення мети, вказаної в п. 1-1/1 договору про спільну діяльність, Відповідачем-1 22.01.2004 було внесено у спільну діяльність (спільне майно), серед іншого, «цех арматури та металу-склад» інв. № 54 літ. «В, В1» загальною площею 1076,0 кв.м.„ розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54, що підтверджується Актом про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 (п. 2 Акту), який є додатком № 1 до Договору про спільну діяльність та його невід`ємною частиною.

Відповідний Акт про внесення вкладів сторін із зазначенням переліку майна, яке передається сторонами, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств 22.01.2004.

До моменту внесення цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільну діяльність (спільне майно) даний об`єкт нерухомого майна належав Відповідачу-1 на праві приватної власності на підставі Договору міни № 3 від 21.06.2000.

Майно, внесене у спільну діяльність (спільне майно) Позивачем, належало останньому на підставі Договору купівлі-продажу майна № 7/3 від 07.05.2002, Акту прийому-передачі майнового комплексу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54 від 04.11.2002.

В п.п. 2.6, 2.7 договору про спільну діяльність сторони погодили, що вклад у спільну діяльність (спільне майно) кожної сторони є фактично внесеним в момент підписання сторонами акту про внесення вкладів сторін. Сторони визначили, що акт про внесення вкладів сторін, підписаний уповноваженими представниками сторін, є необхідним і достатнім документом, що підтверджує факт здійснення внесення кожною стороною вкладу, в кількості та за грошовою вартістю, зазначених в такому акті про внесення вкладів сторін. Фактичною датою внесення стороною вкладу у спільну діяльність (спільне майно) є дата такого акту про внесення вкладів сторін.

Договором про спільну діяльність (п.п. 3.1, 3.2) встановлено, що внесене сторонами майно, яким вони володіли на праві власності, в тому числі нерухоме, вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи, а також інше майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, є спільною сумісною власністю сторін. Сторони є співвласниками майна, що є у їх спільній сумісній власності. Право спільної сумісної власності на майно, в тому числі нерухоме, яке є вкладами сторін у спільну діяльність (спільне майно) за цим договором, виникає у сторін з моменту підписання обома сторонами акту про внесення вкладів сторін.

В п. 3 Акту про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 прямо зазначено, що підписами в цьому акті сторони підтверджують, що внесене майно, зазначене в п.п. 1, 2 цього акту, стало спільною сумісною власністю сторін.

В позовній заяві позивач вказує на те, що цех арматури та металу-склад інв. № 54 перебуває у спільній сумісній власності Позивача та Відповідача-1 починаючи з 22.01.2004. Крім того, обставина щодо перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності Позивача та Відповідача-1 була встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 по справі № 908/2326/20.

Обґрунтовуючи вимоги про скасування державної реєстрації та припинення право приватної власності до відповідача 1, позивач обґрунтовує тим, що 03.08.2004, після укладення сторонами Договору про спільну діяльність та підписання Акту про внесення вкладу сторін, набрав чинності Закон України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у відповідності до ч. 5 ст. 3 якого право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

За заявою Відповідача-1 на підставі Договору міни № 3 від 21.06.2000 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2008 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 за Відповідачем-1 (частка власності: 1/1) з присвоєнням цьому об`єкту нерухомого майна реєстраційного номеру 24340391.

Однак, як вважає позивач, станом на 13.08.2008 Відповідач-1 не мав права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 (частка власності: 1/1), оскільки цей об`єкт нерухомого майна належав Позивачу та Відповідачу-1 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору про спільну діяльність та закону (ч. 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України), а тому державна реєстрація права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 за Відповідачем-1 є безпідставною та перешкоджає можливості здійснення Позивачем, як співвласником цього майна, права розпоряджання своїм майном.

З посилання на ст. 391 ЦК України, позивач звернувся до суду та вважає, що йому, як власнику у спільній сумісній діяльності перешкоджають у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З метою усунення перешкод у розпорядженні майном, Позивач заявив позовні вимоги до Відповідача-1 про скасування державної реєстрації права приватної власності та припинення права приватної власності.

Разом з тим, позивач в своєму позові зазначає, що задоволення зазначених позовних вимог не призведе до повного захисту прав Позивача та повного усунення перешкод у розпорядженні цехом арматури та металу-складом інв. № 54, оскільки щодо даного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано іпотеку за номером 34430677 (спеціальний розділ), а також обтяження за номером 34430817 (спеціальний розділ), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279675210 від 18.10.2021.

Підставою для державної реєстрації іпотеки та відповідного обтяження щодо цеху арматури та металу-складу інв. № 54 був укладений 20.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та Відповідачем-1 Іпотечний договір № 108/08/іі, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 20.08.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 11047 (далі по тексту - Іпотечний договір), за яким згідно п. 1.1 Іпотечного договору Відповідачем-1 передано в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ.В.В1 (цех арматури та металу - склад інв. № 54) загальною площею 1076 кв. м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. № 54, та належить іпотекодавцю на підставі приватної власності на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000 р., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19877654 від 13.08.2008 р., виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації.

27.11.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ВідповІдачем-1 було укладено Додатковий договір №1 до Іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли Іриною Іванівною 27.11.2009 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 10805, яким п. 1.5 Іпотечного договору було викладено в новій редакції (змінено строк виконання основного зобов`язання).

31.08.2010 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Відповідачем-1 було укладено Додатковий договір №2 до Іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною 31.08.2010 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 9438, яким п. 1.5.1 Іпотечного договору було викладено в новій редакції (змінено строк виконання основного зобов`язання).

Обидва додаткові договори є невід`ємними частинами Іпотечного договору, що прямо зазначено в самих додаткових договорах (п. З Додаткового договору №1 до Іпотечного договору та п. З Додаткового договору №2 до Іпотечного договору).

Позивач вважає, що оскільки право іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо цеху арматури та металу-складу інв. № 54, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. 54, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушується право позивача на розпорядження нерухомим майном, що належить йому на праві спільної сумісної власності. З урахуванням відсутності нотаріально посвідченої згоди позивача на укладання Іпотечного договору та внесення змін до нього, такий Іпотечний договір (зі змінами) підлягає визнанню недійсним, а зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іпотека (номер запису: 34430677) та обтяження (номер запису 34430817) підлягають припиненню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частинами 1, 2 ст. 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Приписами статті 1131 Цивільного кодекс України визначено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Частинами 1, 2 ст. 1133 Цивільного кодексу України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом (ч.1 ст.1134 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір про спільну діяльність (простого товариства) № 02/04 від 21.01.2004, копію якого позивач додав до позовної заяви, а на виконання п. 2.3 даного договору, для досягнення мети, вказаної в п. 1.1 договору, відповідачем-1 22.01.2004 було внесено у спільну діяльність (спільне майно), серед іншого, цех арматури та металу - склад інв. № 54 літ. «В, В1» загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 54, підписано Акт про внесення вкладів сторін від 22.01.2004 р., копію якого позивач також додав до позовної заяви.

Даний договір є діючим на сьогоднішній день та виконується його сторонами.

Нерухоме майно (цех арматури та металу-склад Інв. № 54) належало відповідачу-1 на праві приватної власності на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000, що відображено в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279675210 від 18.10.2021 р.

Як доречно зазначив суд першої інстанції, державна реєстрація права приватної власності відповідача-1 на цех арматури та металу-склад інв. № 54 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відбулася 13.08.2008 за заявою відповідача-1 на підставі договору міни № 3 від 21.06.2000, згідно умов якого відповідач-1 є одноосібним власником цеху арматури та металу - складу інв. №54, а отже реєстрація за відповідачем-1 права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості була цілком правомірною.

У відповідності до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Колегія суддів констатує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише освідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за всевстановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (правова позиція, викладена в постанові Верховного у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020у справі 910/10987/18; подібний висновок викладений в у складі колеги суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Отже, враховуючи ті обставини, що договір міни № 3 від 21.06.2000, на підставі якого відповідач набув права приватної власності на цех арматури та металу-склад інв. № 54 не було визнано в судовому порядку недійсним, або …., то проведення державної реєстрації даного права у відповідності до вимог діючого законодавства не порушує прав позивача у користуванні та розпорядженні вказаним майном за договором сумісної діяльності, оскільки як вже зазначалось, сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, а є вимогою закону.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що не вбачає законних підстав для задоволення вимог скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно та припинення права приватної власності на нерухоме майно відповідача 1.

Матеріали справи свідчать також і про те, що 30.07.2008 ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» (позичальник - позивач у справі) звернулось з заявою до АКБСР Укрсоцбанк» про видачу кредиту.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» до ТОВ «Завод підйомно-транспортних машин» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 1 000 000 грн, зі сплатою 21 процентів річних за договором.

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитор укладає іпотечний договір з майновим поручителем ПП «Аверс - Трейд» (відповідач 1) за умовами якого майновий поручитель передає кредитору наступне нерухоме майно; інв. № 54 у складі літ. В. В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд. 54, заставною вартістю 2083136,00 грн.

Відповідно до пункту 1.4 Позичальник гарантує, що на момент укладання договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього договору (судові спори, майнові вимоги третіх осіб), про які він не повідомив Позичальника.

Відповідно до пункту 1.5 Позичальник Гарантує, що для укладання договору є всі належні повноваження керівника та дозволи інших органів управління позичальника.

Кожна із сторінок підписана позичальником.

27.11.2009 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 року, відповідно до умов якого сторони погодили порядок погашення заборгованості за договором.

20.08.2008 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») та Приватним підприємством «АВЕРС ТРЕЙД» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки від 20.08.2008, відповідно до умов якого Іпотекодавєць передав в іпотеку в якості забезпечення виконання позивальником Основного зобов`язання наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ. В, В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, буд, 54, заставною вартістю 2083136,00 грн.

Відповідно до пункту 1,2 договору іпотеки предмет Іпотеки належить іпотекодержателю на праві приватної власності на підставі договору міни №3 від 21.06.2000, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19877654 від 13.08.2008, виданим Орендним підприємством ЗМБТІ.

Відповідно до пункту 1.7 договору іпотеки іпотекодавєць гарантує, що на предмет іпотеки є всі належні повноваження представників органів управління Іпотекодавця та інших органів управління.

Відповідно до пункту 1.8 договору іпотеки, Іпотекодавєць гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі й тих що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 2.1.4 Іпотекодавєць зобов`язаний без письмової згоди Іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього договору не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, тд.

27.11.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») Приватним підприємством «АВЕРС ТРЕЙД» (іпотекодавець) було укладено додаткову угоду до договору іпотеки, у зв`язку з внесенням змін до основного кредиту.

В подальшому внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договором ТОВ «Завод підйомно - транспортних машин» звернувся з заявою про проведення реструктуризації.

31.08.2010 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк») до ТОВ завод підйомно - транспортних машин» було укладено додаткову угоду до кредитного договору та тоді ж було укладено додаткову угоду до договору іпотеки.

Позивач наполягає на те, що йому не було відомо про укладення відповідачем 1 договору іпотеки та передачу спірного майна за основним зобов`язанням позивача, письмової згоди на його передачу позивач не давав.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи скаржника, які спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Так, при підписанні договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008 позивач узгодив з кредитором, що іпотечний договір з майновим поручителем ПП «АВЕРС-ТРЕЙД», за умови якого майновий поручитель передає кредитору наступне нерухоме майно: інв. № 54 у складі літ. В, В1 (цех арматури та металу - склад інв. 54, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул. Димитрова, буд, 54, заставною вартістю 2083136,00 грн. (п. 1.3.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 108/08 від 20.08.2008).

Зважаючи на факт підписання кредитного договору Позивачем, в якому було значено порядок укладання договору іпотеки, безпідставними є посилання позивача на відсутність згоди на укладання договору іпотеки в подальшому.

Так, об`єднана палата у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Зважаючи на той факт, що сторона позивача була обізнана про факт укладання договору Іпотеки в рамках забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, про що свідчить відповідний пункт в кредитному договорі, позивачем не доведено належними та допустити доказами порушення його прав. Крім того, відповідачі в своїх запереченнях посилаються на ті обставини, що ними не чиниться ніяких перешкод в користуванні спірним майном.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого чайна має право передати в Іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов`язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Матеріалами справи доведено, що відповідач 1 в момент укладання договору іпотеки (при реальній згоді позивача) надав кредитору докази, що предмет іпотеки перебуває у його приватній власності.

Статтею 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства момент переходу права власності на нерухоме майно пов`язаний саме з моментом державної реєстрації.

Оцінивши фактичні обставини справи комплексно, господарський суд правомірно встановив, що позивач в установленому законом порядку не набув право спільної сумісної власності.

Також, колегія суддів погоджується з тим, що аргументи позивача про те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.11.2020 № 908/2326/20 було встановлено факт перебування цеху арматури та металу-складу інв. № 54 у спільній сумісній власності позивача та відповідача 1, є безпідставними, оскільки, вирішуючи спір у справі №908/2326/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин до відповідача Приватного підприємства Аверс-Трейд про визнання права спільної сумісної власності на цех арматури та металу - склад інв. №54 літ. В, В1 загальною площею 1076,0 кв.м., розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради (до перейменування Димитрова), буд. 54, за Товариством з обмеженою відповідальністю Завод підйомно-транспортних машин та Приватним підприємством Аверс-Трейд з 22 січня 2004 року , суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Нормою ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 574 в контексті ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст. 577, 585 ЦК України.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, в момент вчинення спірного правочину - іпотечного договору, позивач та відповідач 1 одноособово уклали в цей же день договори кредитування та договору іпотеки. Відповідач 1 надав відповідні підтверджуючі докази, що предмет іпотеки належить йому на праві приватної власності, на що законом або іншими нормативними актами не вимагалося обов`язкової згоди позивача, у зв`язку з чим, в момент вчинення спірного правочину сторони дотрималися вимог ст.203 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним.

Спірне іпотечне майно належить відповідачу 1 на праві приватної власності, в установленому законом порядку зареєстроване за ним, на день розгляду справи державна реєстрація права власності ніким не скасована, тобто право власності відповідача 1 на спірну нерухомість не припинено.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги є не обґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортних машин» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022 у справі №908/2902/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.2022 у справі №908/2902/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 12.08.2022

Головуючий О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв