ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Справа №914/3181/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кравчук Н.М.,

Скрипчук О.С.,

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Арт-Енерго» б/н від 26.05.2022 (вх. № 01-05/1182/22 від 01.06.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 (повний текст рішення складено та підписано 18.04.2022, суддя Мороз Н.В.)

у справі №914/3181/21

за позовом: Приватного підприємства «Арт-Енерго», с. Сокільники, Львівська область

до відповідача: Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», м. Київ

про стягнення 1 230 284, 13 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Перунов В.В. адвокат (ордер серія ВС №1148175 від 29.06.2022)

від відповідача: Кравченко Р.Ю. адвокат (довіреність №3 від 01.01.2022).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне підприємство «Арт-Енерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення 1 230 284, 13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач порушив прийняті на себе зобов`язань страховика за Договором страхування №640589219.19 в частині здійснення страхового відшкодування в розмірі 1 056 000,00 грн. Як вказує позивач, підставою для виплати страхувальнику (позивачу) суми відшкодування є страховий випадок, який стався із застрахованим транспортним засобом (AUDI А6, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ПП «Арт-Енерго») 18.10.2019, а саме - незаконне заволодіння автомобілем невідомими особами. Внаслідок відмови відповідача у виплаті позивачу суми страхового відшкодування, останнім також нараховано 3% річних та інфляційні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у задоволенні позову Приватного підприємства «Арт-Енерго» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення 1 230 284, 13 грн - відмовлено.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність дій та рішень страховика (відповідача) у спірних правовідносинах, які відповідають умовам договору, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази надання страхувальником страховику всіх документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, а також заяви на виплату страхового відшкодування, поданої у встановлений Законом строк).

Суд першої інстанції вважає, що за встановлених фактичних обставин справи та відповідно до умов договору страхування виплата страхового відшкодування не здійснюється, дії страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є правомірними, а отже, підстави для стягнення страхового відшкодування, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань - відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Арт-Енерго» оскаржило таке в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, мало місце неповне з`ясування усіх обставин справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи у зв`язку з неналежною оцінкою доказів.

Зокрема, апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що він не прийняв до уваги посилання позивача на ненадання страховику документів (оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія) у зв`язку їх втратою, оскільки позивач втратив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія після настання страхової події, про що страховика було повідомлено.

На переконання апелянта, суд першої інстанції мав би дослідити та оцінити, чи перешкоджало відповідачу неподання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія переконатися, що ця подія є страховим випадком.

На думку апелянта, суд першої інстанції, при прийнятті рішення, не взяв до уваги поважності причин неподання вищезазначених документів, чим порушив принцип справедливості.

Крім того, апелянт зазначає, що дія Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який суд першої інстанції посилається, обґрунтовуючи мотиви прийняття оскаржуваного рішення, не поширюється на відносини, які виникли між сторонами у зв`язку з викраденням транспортного засобу, оскільки цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів а території України.

Отже, як стверджує апелянт, у даному випадку має місце неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують отримання відповідачем заяви позивача на виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк.

Зокрема, апелянт стверджує, що в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують факт прибуття позивача 16.01.2020 до Львівської філії ПрАТ АСК «Інго Україна» для подання заяви про виплату страхового відшкодування, зокрема: витяг з ЄДРДР, датований 16.01.2020, заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021 та від 21.12.2021, в яких йдеться про те, що 16.01.2020 в офісі відповідача працівниками останнього була складена заява про виплату страхового відшкодування, яка згодом була підписана ОСОБА_2 та подана відповідачу.

На думку апелянта, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, не надав належну оцінку доказам, які подав позивач , зокрема, з огляду на їх вірогідність, а також необґрунтовано відкинув показання свідків, надані на підтвердження обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у справі №914/3181/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує в повному обсязі та вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним.

Відповідач зазначає, що Страхувальником не було надано до страхової компанії оригіналу свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу та посвідчення водія, жодних доказів на підтвердження факту надання таких документів позивач не надав.

З огляду на вищенаведене, відповідач вважає, що в даному випадку мають місце підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що не має значення, з яких причин страхувальник не надав оригінал свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного та посвідчення водія, адже Договором страхування чітко передбачений обов`язок страхувальника надання документів, поважність причин ненадання таких документів не звільняє страхувальника від обов`язку їх подачі.

Крім того, відповідач стверджує, що заява на виплату страхового відшкодування є письмовим доказом, відповідно дана обставина (факт заповнення та подачі заяви) не може бути підтверджена в заяві свідків, а підтверджується подачею письмового доказу, тобто копією заяви на виплату страхового відшкодування з зазначенням вхідного номеру або доказами такого направлення на адресу страховика.

На думку відповідача, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримував заяву на виплату страхового відшкодування.

Також відповідач зазначає, що позивач визначив розмір страхового відшкодування з порушенням умов Договору страхування, не врахувавши суму зносу, передбаченого п. 10.2.6. Договору страхування.

Поряд з іншим, відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що позивачем не було надано всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, передбачених розділом 11 Договору страхування, у відповідача не виникло обов`язку по виплаті страхового відшкодування, тому позивач безпідставно нараховує штрафні санкції у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання 27.07.2022 з`явилися представник позивача та представник відповідача, який приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, надав усні пояснення та просив апеляційну скаргу задоволити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив проти апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України та відбувалось в режимі відеоконференції відповідно до ст.. 197 ГПК України.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

14.02.2019 між ПП «Арт-Енерго» (позивач, за договором - страхувальник) та ПрАСК «Інго Україна, з 31.03.2020 - АТ «Страхова компанія «ІНГО» (відповідач, за договором - страховик) укладено Договір страхування №640589219.19, предметом якого визначено майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом AUDI А6, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ПП «Арт-Енерго». Страховою сумою ТЗ згідно з п.2.1 договору зазначено 1 056 000,00 грн, строк дії договору - до 24:00 год. 13.02.2020 (п.5.1).

Вказаний договір укладено за місцезнаходженням філії страховика у м. Львів (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 80А).

Відповідно до п.2.2 договору страхування, в перелік можливих страхових випадків включено зокрема угон, на випадок настання якого сторонами передбачено обов`язок страховика виплатити відповідне страхове відшкодування.

18.10.2019 відбулось незаконне заволодіння невідомими особами застрахованим транспортним засобом, про що внесено відомості у ЄДРДР за №0001587, правова кваліфікація ч.3 ст.289 КК України.

21.10.2019, на виконання умов договору страхування, представник позивача за Довіреністю №21/10/19 від 21.10.2019 ОСОБА_1 , повідомив відповідача (за місцезнаходженням філії у м. Львів) про страховий випадок, заповнивши повідомлення про страхову подію.

З повідомлення про страхову подію від 21.10.2019 вбачається, що 17.10.2019 ОСОБА_1 припаркував застрахований автомобіль за адресою АДРЕСА_1 , а 18.10.2019 о 08:00 год виявив відсутність вказаного транспортного засобу.

Згідно з п.п. 8.2, 8.2.15 Договору страхування страхувальник, водій чи їх представник зобов`язані надати страховику всі документи, передбачені п. 11 Договору, що стосуються страхового випадку та його наслідків.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, до матеріалів страхової справи було долучено довідку Пустомитівського відділу поліції у Львівській області (про вилучення ключів від викраденого автомобіля) з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, довідку Залізничного відділу поліції у Львівській області від 18.10.2019, довідку про хід розслідування у кримінальному провадженні № 0001587, а також надано відеозапис на якому зафіксовано момент викрадення застрахованого автомобіля.

Відповідно до рапорту аварійного комісара, який був складений 18.10.2019 о 10:10 год, документи - свідоцтво про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія ОСОБА_1 надані не були, так як останній забув їх на роботі.

З Довідки №11465/38/01-19 від 18.10.2019 Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, виданої гр. ОСОБА_1 , вбачається, що останній звертався з письмовою заявою з приводу втрати з власної необережності паспорта громадянина України, водійського посвідчення та технічного паспорта автомобіля Ауді НОМЕР_1 номер НОМЕР_2 .

Згідно посвідченої нотаріусом заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021 зазначено, що 16.01.2020 в офісі за місцезнаходженням Львівської філії відповідача, працівниками останнього була заповнена на відповідній формі заява на виплату страхового відшкодування та прочитана, підписана і скріплена печаткою директором ПП «Арт-Енерго» ОСОБА_2 .

Згідно з п.10.1 Договору страхування №640589219.19, після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 Договору), рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15 робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

При незаконному заволодінні ТЗ виплата відшкодування здійснюється з урахуванням франшизи, зносу за період дії Договору страхування (згідно р.16 Правил) та не раніше ніж через 2 місяці після внесення інформації про факт незаконного заволодіння застрахованого ТЗ та ЄРДР (п. 10.2.6).

Як зазначено позивачем у позовній заяві, останній вважає, що з 16.01.2020 у відповідача виник обов`язок протягом 15 робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. Крайній строк для прийняття такого рішення - 06.02.2020, а починаючи з 06.02.2020 у відповідача виник обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування протягом 15 робочих днів. Крайній строк виплати - 27.02.2020.

27.03.2020 адвокатським об`єднанням «Статус-Кво», у зв`язку з наданням правової допомоги ПП «Арт-Енерго», надіслано адвокатський запит до Львівської філії ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про надання інформації щодо прийнятого рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування, а також про надання копій усіх документів з страхової справи.

Листом від 10.04.2020 №2158012 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надано відповідь на вказаний адвокатський запит, згідно якого зазначено, що станом на 10.04.2020 страхувальником не надано всі документи, передбачені розділом 11 Договору, з огляду на що страховик позбавлений можливості прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування, а також зазначено про право страхувальника на ознайомлення з матеріалами справи за місцезнаходженням юридичної особи у м. Києві.

З метою з`ясування, яких саме документів не вистачає страховику для прийняття рішення щодо страхової виплати, представником страхувальника 04.08.2020 надіслано адвокатський запит.

Листом від 12.08.2020 №1939 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надано відповідь на вищевказаний адвокатський запит, згідно якого зазначено перелік документів, визначених розділом 11 Договору страхування, та вказано, що згідно з положеннями п.11.22 договору, документи повинні бути надані страховику не пізніше 90 робочих днів з моменту настання страхового випадку (або з моменту першої можливості одержання документів, строк видачі яких визначений законодавством або обставинами іншого характеру).

13.11.2020 адвокатським об`єднанням «Статус-Кво» надіслано адвокатський запит до Львівської філії АТ «Страхова компанія «ІНГО» про надання належним чином завіреної копії заяви про виплату страхового відшкодування від 16.01.2020, що була підписана ПП «Арт-Енерго» та подана у Львівську філію АТ «СК «ІНГО».

У зв`язку з неотриманням відповіді на зазначений адвокатський запит, 15.01.2021 представник страхувальника повторно звернувся з адвокатським запитом до страховика.

Листом від 29.01.2021 №221 АТ «Страхова компанія «ІНГО» надало відповідь на адвокатський запит, та вказало, що на момент складання листа заяву на виплату страхового відшкодування від ПП «Арт-Енерго» надано не було.

13.04.2021 ПП «Арт-Енерго» надіслано на адресу Львівської філії АТ «Страхова компанія «ІНГО» заяву про виплату страхового відшкодування (повторну).

Листом від 19.05.2021 №958 у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування від 13.04.2021 АТ «Страхова компанія «ІНГО» зазначено, що станом на 19.05.2021 документи, передбачені п.11 Договору страхування, не надані.

Враховуючи наведене, ПП «Арт-Енерго» вважає, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» умисно самоусунулась від виконання умов Договору страхування, оскільки останньою не зазначено та не конкретизовано, які саме документи страхувальником не надано.

В підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем долучено посвідчену нотаріусом заяву свідка ОСОБА_1 від 11.12.2021, в якій свідком описано обставини, що стосувались факту втрати останнім документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію викраденого транспортного засобу та посвідчення водія.

Відтак, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 1 056 000,00 грн, а також 123 235,20 грн інфляційних збитків та 3% річних у розмірі 51 048,93 грн за прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджені головою правління ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», у котрих містяться, зокрема порядок і умови здійснення страхових виплат, строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат, причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 11.22 Договору страхування, документи повинні бути надані страховику не пізніше 90 робочих днів з моменту настання страхового випадку (або з моменту першої можливості одержання документів, строк видачі яких визначений законодавством або обставинами іншого характеру. Аналогічне положення викладено у п.13.3 Правил. добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного).

У відповідності до п.п. 12.1, 12.1.9. Договору страхування, підставою для відмови у виплаті страховою відшкодування є: якщо страхувальник, водій чи їх представник не виконав обов`язків передбачених умовами договору страхування (згідно п.8 Полісу) та Правилами.

Згідно з п.п. 12.2., 12.2.9 Договору страхування, страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник чи його представник порушили строк, встановлений п. 11.22 Договору страхування.

Страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник чи його представник не надав документи, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, чи подав документи, оформлені з порушенням дійсних норм (відсутні номер, печатка чи дата, наявність виправлень) та такі, що містять недостовірну інформацію (п. 12.2.4 Договору страхування).

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини сторін регулюються Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, Правилами добровільного страхування від нещасних випадків та умовами договору страхування №640589219.19, який регулює дії страхувальника та взаємовідносини сторін при настанні страхового випадку

Відповідно до абз. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 9.2. договору визначено дії Страхувальника при викраденні ТЗ.

Згідно з п.п. 8.2, 8.2.15 Договору страхування страхувальник, водій чи їх представник зобов`язані надати страховику всі документи, передбачені п. 11 Договору, що стосуються страхового випадку та його наслідків.

Згідно з п.10.1 Договору страхування №640589219.19, після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 Договору), рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15 робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що в порушення п.п. 11.11, 11.12 Договору страхування, страхувальником не надано страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, що безпосередньо впливає на збереження застрахованого автомобіля та відповідно підвищує ступінь страхового ризику, так як, особи, які незаконно заволоділи застрахованим транспортним засобів, можуть безперешкодно пересуватись викраденим автомобілем. Відповідно, дана підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування не є формальною підставою, а безпосередньо впливає на обставини настання випадку.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що ненадання своєчасно страхувальником свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, як це передбачено п.11 Договору страхування, є порушенням умов вказаного договору.

Однак слід зазначити, що з Довідки №11465/38/01-19 від 18.10.2019 Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, виданої гр. ОСОБА_1 , вбачається, що останній звертався з письмовою заявою з приводу втрати з власної необережності паспорта громадянина України, водійського посвідчення та технічного паспорта автомобіля Ауді НОМЕР_1 номер НОМЕР_3 .

Крім того, позивачем долучено посвідчену нотаріусом заяву свідка ОСОБА_1 від 11.12.2021, в якій свідком описано обставини, що стосувались факту втрати останнім документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію викраденого транспортного засобу та посвідчення водія.

Тобто, Довідка №11465/38/01-19 від 18.10.2019 Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, видана гр. ОСОБА_1 , спростовує твердження відповідача про те, що ненадання свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія безпосередньо впливає на збереження застрахованого автомобіля та відповідно підвищує ступінь страхового ризику, так як, особи, які незаконно заволоділи застрахованим транспортним засобів, можуть безперешкодно пересуватись викраденим автомобілем.

Адже, з Довідки №11465/38/01-19 від 18.10.2019 вбачається, що позивач втратив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія після настання страхової події, про що страховика було повідомлено.

Відтак, втрата свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія не вплинула на встановлення факту настання страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача про те, що у договорі страхування відсутнє будь-яке регулювання прав і обов`язків сторін у випадку втрати таких документів. Втрата свідоцтва про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія після викрадення автомобіля не сприяє його переміщенню автомобільними шляхами та не впливає на можливість страхової компанії переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов укладеного договору, позивач повідомив страховика про настання страхового випадку 21.10.2019, про що заповнив повідомлення про страхову подію.

З повідомлення про страхову подію від 21.10.2019 вбачається, що 17.10.2019 ОСОБА_1 припаркував застрахований автомобіль за адресою АДРЕСА_1 , а 18.10.2019 о 08:00 год виявив відсутність вказаного транспортного засобу.

Позивач зазначає, що в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують факт прибуття позивача 16.01.2020 до Львівської філії ПрАТ АСК «Інго Україна» для подання заяви про виплату страхового відшкодування, зокрема: витяг з ЄДРДР, датований 16.01.2020, заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021 та від 21.12.2021, в яких йдеться про те, що 16.01.2020 в офісі відповідача працівниками останнього була складена заява про виплату страхового відшкодування, яка згодом була підписана ОСОБА_2 та подана відповідачу.

Як вбачається з посвідченої нотаріусом заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021, 16.01.2020 в офісі за місцезнаходженням Львівської філії відповідача, працівниками останнього була заповнена на відповідній формі заява на виплату страхового відшкодування та прочитана, підписана і скріплена печаткою директором ПП «Арт-Енерго» ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, оцінюючи заяву свідків, зазначив, що заява на виплату страхового відшкодування є письмовим доказом, відповідно дана обставина (факт заповнення та подачі заяви) не може бути підтверджена в заяві свідків, а підтверджується подачею письмового доказу, тобто копією заяви на виплату страхового відшкодування з зазначенням вхідного номеру або доказами такого направлення на адресу страховика.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

Згідно до статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд, розглянувши та оцінивши матеріали справи, подані сторонами докази у підтвердження своїх вимог і заперечень, вважає, що більш вірогідними є докази, подані позивачем у підтвердження подання 16.01.2020 заяви про виплату страхового відшкодування.

Згідно посвідченої нотаріусом заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021, 16.01.2020 в офісі за місцезнаходженням Львівської філії відповідача, працівниками останнього була заповнена на відповідній формі заява на виплату страхового відшкодування та прочитана, підписана і скріплена печаткою директором ПП «Арт-Енерго» ОСОБА_2 .

Факт прибуття позивача 16.01.2020 до Львівської філії ПрАТ АСК «Інго Україна» для подання заяви про виплату страхового відшкодування, підтверджується заявою свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.08.2021, в яких йдеться про те, що 16.01.2020 в офісі відповідача працівниками останнього була складена заява про виплату страхового відшкодування, яка згодом була підписана ОСОБА_2 та подана відповідачу. Покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають критерію доброякісного джерела походження доказів, а наведені ними обставини є тотожними. Джерела обізнаності з обставинами подачі заяви про виплату страхового відшкодування не ґрунтуються на повідомленні інших осіб, а на особистій участі.

Також у судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення закону в жодному разі не може спричиняти несправедливих обмежень таких прав.

Верховенство права як принцип судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд вважає підтвердженим факт подачі позивачем заяви про виплату страхового відшкодування 16.01.2020.

Згідно з п.10.1 Договору страхування №640589219.19, після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 Договору), рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15 робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано документи для підтвердження настання страхового випадку та такі було подано в строк, відповідно до умов укладеного договору страхування.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, а розмір страхового відшкодування визначено з порушенням умов Договору страхування - без вирахування суми зносу у розмірі 142 348,80 гривень, передбаченого п. 10.2.6. договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.10.2.6. Договору при незаконному заволодінні ТЗ виплата відшкодування здійснюється з урахуванням франшизи, зносу за період дії Договору страхування (згідно р.16 Правил)та не раніше ніж через 2 місяці після внесення інформації про факт незаконного заволодіння застрахованого ТЗ до ЄРДР.

Пунктом 16.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту передбачено (надалі Правила), що знос легкового транспортного засобу та мотоциклів визначається за згодою сторін за перший рік експлуатації ТЗ пропорційно з розрахунку 20% річних: від страхової суми у разі повної загибелі або угону ТЗ за період дії договору.

Як встановлено матеріалами справи, Договір страхування було укладено 14.02.2019, а страховий випадок настав 18.10.2019, тобто страхове покриття згідно договору страхування діяло менше року.

Відповідач, в свою чергу, зазначає розрахунок зносу автомобіля за 246 календарних днів, тобто 13,48% знос автомобіля за один день дії договору страхування.

Однак, колегія суддів з таким розрахунком відповідача не погоджується, оскільки п. 16.1 Правил не визначено розрахунок зносу ТЗ за день чи місяць, натомість мова йде про знос легкового транспортного засобу за перший рік експлуатації ТЗ з розрахунку 20% річних. Тобто, транспортний засіб експлуатувався позивачем за період дії страхового покриття договору страхування протягом восьми місяців.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивач правильно визначив суму страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача в сумі 1 056 000 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, приходить до висновку, що позивачем доведено порушення відповідачем умов договору, відтак, виходячи з розміру заборгованості за страховий випадок, на користь позивача підлягає стягненню 123 235,20 грн інфляційних втрат та 51 048,93 грн 3% річних.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що наявність передбачених законом підстав для задоволення позову була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1 ст.275 ГПК України).

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Арт-Енерго» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у справі №914/3181/21 слід скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, апеляційний господарський суд на підставі ч.14 ст. 129 ГПК України змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 129 судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 18 454,25 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 27 681,39 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Керуючись ст. 8, 126, 129, 232, 233, 236, 269, 270, 277, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Арт-Енерго б/н від 26.05.2022 (вх. № 01-05/1182/22 від 01.06.2022) задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.04.2022 у справі №914/3181/21 скасувати та ухвалити нове рішення.

3 Позовні вимоги задоволити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія ІНГО (; 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.33,) на користь Приватного підприємства Арт-Енерго (; 81130, Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Сокільники, вул. Скнилівська, буд. 21) 1 230 284,13 грн (один мільйон двісті тридцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 13 копійок), з яких: 1 056 000 грн (один мільйон п`ятдесят шість тисяч гривень) сума страхового відшкодування, 51 048,93 грн (п`ятдесят одна тисяча сорок вісім гривень 93 копійки) 3% річних та 123 235,20 грн (сто двадцять три тисячі двісті тридцять п`ять гривень 20 копійок) сума інфляційних втрат.

5. Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія ІНГО (; 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.33,) на користь Приватного підприємства Арт-Енерго (; 81130, Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Сокільники, вул. Скнилівська, буд. 21) 18 454,25 грн (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 25 копійок) сплаченого судового збору за розгляд справ в суді першої інстанції.

6. Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія ІНГО (; 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.33,) на користь Приватного підприємства Арт-Енерго (; 81130, Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Сокільники, вул. Скнилівська, буд. 21) 27 681,39 грн (двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят одну гривню 39 копійок) сплаченого судового збору за розгляд справ в суді апеляційної інстанції.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.07.2022

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Кравчук Н.М.

Скрипчук О.С.