ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.08.2022 Справа№914/1763/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., розглянувши без виклику представників сторін

заяву: Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове», село Лугове, Бродівський район, Львівська область

про забезпечення позову до подання позовної заяви

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», Хмельницька обл., Славутський р-н, село Крупець

ВСТАНОВИВ:

02.08.2022 до Господарського суду Львівської області області надійшла заява про забезпечення позову до його подачі шляхом зупинення виконавчого провадження № 69528770 по стягненню на підставі виконавчого напису від 29.07.2022 № 1989, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, про стягнення із Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна грошових коштів в сумі 16 697 000,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Горецькій З.В.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що Господарським судом Львівської області розглядається справа №914/1236/22 за позовом ТОВ «Суффле Агро Україна» до ПП «Агрофірма «Лугове» про стягнення 31 997 756,25 грн. згідно договору № від 20.03.2020 та Аграрної розписки укладеної для забезпечення договору. У справі №914/1236/22 здійснюється розгляд питання щодо стягнення коштів згідно Договору та Аграрної розписки, в свою чергу ТОВ «Суффле Агро Україна» звернулось до приватного виконавця про видачу виконавчого напису для безпідставного стягнення коштів у позасудовий спосіб, однак в силу зазначеного, Аграрна розписка не є підтвердженням безспірності заборгованості, а тому ТОВ «Суффле Агро Україна» не праві стягувати кошти згідно Аграрної розписки, так як є спір про право. Крім того постановою від 01.08.2022 в межах виконавчого провадження №69528770 накладено арешт на кошти боржника.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, дослідивши в сукупності представлені заявником докази, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони/зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Оскільки у даному випадку позивач має намір звернутись до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

В даному випадку позивач на підставі пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України просив зупинити стягнення, яке вже відбувається, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

При цьому в подальшому позивач зобов`язується подати позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вважає, що такий напис вчинено з порушенням. Тобто позовна заява міститиме немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на підства виконавчого напису, а позивач зобов`язується оскаржити такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі подання та задоволення позову), за захистом яких останній зобов`язується звернутись до суду.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду справи виконавцем буде стягнуто за аграрною розпискою грошові кошти в розмірі 16 697 000,00 грн., то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову (аналогічні позиції викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 та постановах Верховного суду від 25.02.2019 у справах № 924/789/18, № 924/790/18, від 11.10.2019 у справах № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/29, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20 (ЄДРСРУ № 93155702).

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що подані заявником докази, зокрема, інформація про виконавче провадження належним чином підтверджують вжиття приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження заходів щодо стягнення коштів на підставі виконавчого напису.

Судом також враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Надані заявником докази у достатній мірі обґрунтовують припущення заявника, що у разі можливого задоволення позову Пп «Агрофірма «Лугове» в рамках заявленого ним позову, реального захисту прав та інтересів товариства не відбудеться, оскільки до цього часу кошти будуть стягнуті і сам по собі судовий процес не буде мати жодного сенсу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 ГПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтись також за місцем його виконання.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 141, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 29.07.2022 № 1989, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, про стягнення із Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» (80631, Львівська обл., Бродівський р-н, село Лугове, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького , 43, Код ) грошових коштів в сумі 16 697 000,00 грн.

Стягувач: Приватне підприємство «Агрофірма «Лугове» (80631, Львівська область, Бродівський район, с. Лугове, )

Боржник: Товариство з обмежено відповідальністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вул. Б. Хмельницького, 43, )

3. Дана ухвала відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.