РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2022Справа № 910/1336/22

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Петрук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "СпецтехКапітал"

вул. Степова 12, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, 51700

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

пр-т. Повітрофлотський, буд. 94, м. Київ, 03151

за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні

відповідача Державний концерн "УКРОБОРОНПРОМ"

04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 19

про стягнення 1 332 159,16 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Науково-виробниче підприємство "Спецтех Капітал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (далі-відповідач) про стягнення 1 332 159,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 відкрито провадження у справі №910/1336/22, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.06.2022.

08.06.2022 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 08.06.202 судом відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 22.06.2022.

20.06.2022 від третьої особи надійшли пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду від 22.06.202 судом відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 20.07.2022.

23.06.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує.

14.07.2022 позивачем подано пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду від 22.06.2022 судом відмовлено у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2022.

03.08.2022 в судове засідання з`явився представник відповідача та представник третьої особи, проти задоволення позовних вимог заперечили. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про дату та час удового засідання був повідомлений належним чином ухвалами суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 03.08.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал» - та Державним підприємством «Завод 410 ЦА» було укладено договір купівлі-продажу (поставки) №УМТЗ-21-173/3 від 09.04.2021р.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє терміном на один рік, а в частині виконання зобов`язань (по оплаті та поставці) - до повного виконання їх сторонами (п.10.1 договору). Договір підписано Відповідачем 09.04.2021р., а Позивачем - 14.04.2021р., відповідно умови договору набули чинності з 14.04.2021р. і на момент звернення до суду договір є діючим. Станом на день подання цієї позовної заяви, за твердженням Позивача, Сторони не вносили до Договору змін чи доповнень.

Відповідно до умов вказаного Договору Позивача як продавець, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі, на підставі заявки №16.25-1244 від 12.04.2021р., здійснив поставку товару обумовленого договором, а саме: акумуляторів NCSP В 25150 AN RM у кількості 9шт. на умовах DDP - склад покупця, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94 (п.1.1., 1.2., специфікація №1 Договору).

Здійснення Позивачем поставки за Договором та прийняття Відповідачем вищеназваного товару підтверджується товарно-транспортною накладною №Р12 від 29.04.2021р., видатковою накладною №12 від 29.04.2021р., довіреністю №506 від 28.04.2021р. на прийняття товару представником Відповідача Димніковим В.М.

Приймання товару здійснено відповідно до положень розділу II Договору. При прийманні товару претензій з боку Відповідача щодо якості поставленого товару до Позивача, як то передбачає п.2.8. Договору не заявлялось.

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що зобов`язання щодо якості поставленого товару та його кількості Позивачем виконано у повному обсязі.

Згідно вимог положень п.4.1. Договору Позивач передав Відповідачу рахунок для оплати товару №10 від 28.04.2021р., отримання рахунку Відповідачем підтверджується відомостями зазначеними у довіреності на представника Відповідача №506 від 28.04.2021р.

Таким чином, вищевикладене підтверджує факт виконання Позивачем своїх зобов`язань за договором з поставки товару у повному обсязі та прийняття Відповідачем товару без зауважень (прийняття виконання договору).

В свою чергу, Відповідач, як покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари; приймати поставлені товари, згідно з умовами договору (п.6.1. договору). При цьому, покупець має право контролювати поставку товарів у строки, встановлені договором; зменшувати обсяги закупівлі та загальну вартість договору залежно від реального фінансування видатків, у такому разі до договору вносяться зміни; розірвати договір в односторонньому порядку у разі порушення продавцем будь-яких умов договору, письмово повідомивши про це продавця (п.6.2. договору).

За умовами п.4.1. договору та специфікації №1 до Договору, Відповідач зобов`язаний оплатити Продавцю 100% вартості поставленого товару протягом 30 банківських днів після поставки, проходження вхідного контролю та підписання договору. Враховуючи відсутність зауважень щодо кількості та якості товару, та дій Відповідача, обумовлених п.2.8. договору, днем поставки товару є 29.04.2021р., відповідно, строк оплати за поставлений товар згідно вищевказаних умов встановлюється до 14.06.2021р. включно;

Проте, станом на день подання даної позовної заяви Відповідачем оплата вартості поставленого товару не здійснена. Заборгованість Відповідача перед Позивачем з оплати за поставлений товар по договору №УМТЗ-21-173/3 від 09.04.2021р. складає 1 171 199,52 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору та заявки позивач здійснив поставку товару на суму 1171199,52 грн. за видатковою накладною № 12 від 29.04.2021 р.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договору та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого Товару. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 1 171 199,52 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 1 171 199,52 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Доказів оплати поставленого товару у сумі 1 171 199,52 грн. матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 171 199,52 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача 96 551,72 грн. - пені, 21 659,16 грн. - 3% річних, 42 748,76 грн. - інфляційних втрат.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 21 659,16 грн. - 3% річних, 42 748,76 грн. - інфляційних втрат, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача 96 551,72 грн. - пені, нарахованої за період 15.06.2021 - 15.12.2021.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по Договору щодо оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за яким сплачується пеня, від вартості поставленого Товару за кожний день прострочення оплати.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним. За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 96 551,72 грн, нарахованої за період 15.06.2021 - 15.12.2021.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що:

- у зв`язку з запровадженням заходів, направлених на попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-1 та з урахуванням епідеміологічної ситуації в державі на Підприємстві наказом від 29.10.2021 №415 було оголошено простій з 01.11.2021, а наказом від 18.11.2021 №433 припинено простій з 09.12.2021;

- вимушене оголошення простою на Підприємстві призвело до спаду виробничого процесу, зриву графіку виконання робіт з ремонту авіаційної техніки, що стало причиною відсутності грошових коштів для проведення розрахунків з контрагентами;

- Підприємство планувало після повного відновлення і оптимізації робочого циклу та можливості здійснювати повноцінну господарську діяльність, а також отримання надходжень за виконані роботи з ремонту авіаційної техніки, виконати свої зобов`язання з погашення заборгованості перед контрагентами, в тому числі на виконання Договорів;

- однак, у зв`язку з веденням на території України з 24.02.2022 воєнного стану наказом Підприємства від 24.02.2022 №45 оголошено з 24.02.2022 простій на Підприємстві, що триває на даний час та унеможливлює здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, на моменту укладення сторонами Договорів в України діяли заходи, направлені на попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-1, а тому Підприємство при укладенні таких Договорів усвідомлювало наслідки неналежного виконання ним зобов`язань щодо оплати товарів.

Крім того, за умовами специфікацій до Договорів відповідач здійснює 100% оплати протягом 30 банківських днів після поставки та проходження вхідного контролю на підприємстві покупця, та підписання Договору.

Так, товар за Договором відповідачем отримано 28.04.2021, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками юридичних осіб видатковою накладною від 28.04.2021 №12 на суму 1 171 199,52 грн.

Водночас, відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує на ту обставину, що простій на Підприємстві оголошено наказом від 29.10.2021 №415 з 01.11.2021. Проте, суд приходить до висновку, що оголошення простою на Підприємстві жодним чином не впливає на зобов`язання із оплати Товару, що виникло на підставі Договору від 09.04.2021.

Суд зауважує, що відсутність у Підприємства коштів для оплати товару не звільняє останнього від обов`язку сплати такі кошти.

Підприємство у відзиві на позов, вказало про те, що оскільки відповідачем доведено, що належне виконання зобов`язань виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили (карантин та введення воєнного стану), тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, а відтак відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені у сумі 96 551,72 грн.

Разом з тим, за умовами пункту 8.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договорами у разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладення Договорів та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, пожежа, повінь, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, карантин тощо).

Проте на момент укладення Договорів (09.04.2021) в Україні вже було запроваджено заходи, направлені на попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-1.

Що ж до введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, то зобов`язання відповідача з оплати поставлених за Договорами товарів виникло у Підприємства в листопаді 2021 року, а воєнний стан на території України був введений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

З огляду на викладене, жодних підстав для звільнення Підприємства від оплати нарахованих позивачем сум пені немає.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог суд розглянув і відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства "Завод 410 ЦА" (просп. Повітрофлотський, буд. 94, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 01128297) на користь Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "СпецтехКапітал" (вул. Степова 12, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, 51700; ідентифікаційний код 37871443): 1 171 199,52 грн. - заборгованості, 96 551,72 грн. - пені, 21 659,16 грн. - 3% річних, 42 748,76 грн. - інфляційних втрат та 19 982,39 грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 04.08.2022

Суддя М.О. Лиськов