ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Справа №914/2441/15

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін:

прокурор: Рогожнікова Н.Б. ;

арбітражний керуючий: Степаненко І.Я.;

від апелянта: Кузьмів Х.В. (державний виконавець).

розглянувши апеляційну скаргу Червоноградського відділу Державної

виконавчої служби у Червоноградському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №в-9/5963 від 19.04.2022 (вх.ЗАГС №01-05/977/22 від 28.04.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від

15.04.2022 (суддя Цікало А.І.)

про застосування заходів забезпечення

у справі № 914/2441/15

за заявою Публічного акціонерного товариства

Альфа-Банк, Київ

про банкрутство Публічного акціонерного товариства

«Львівська вугільна компанія», с.Сілець, Сокальський район, Львівська область

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія». Зазначена справа перебуває на стадії судової процедури санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.08.2018.

В квітні 2022 року до суду першої інстанції керуючим санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» Степаненко І.Є. подано клопотання про застосування заходів забезпечення, в якому вона просила суд застосувати заходи забезпечення в межах справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія» шляхом заборони державним та приватним виконавцям, зокрема, Червоноградському відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Сокальському відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звертати стягнення (накладати арешт, вилучати, стягувати у примусовому порядку) на майно та кошти, що містяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» відкритому в АТ «АКБ «Конкорд».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.04.2022 у справі №914/2441/15 клопотання керуючого санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» арбітражного керуючого Степаненко І.Є. про застосування заходів забезпечення задоволено.

Застосовано заходи забезпечення у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія» шляхом заборони державним та приватним виконавцям, зокрема, Червоноградському відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Сокальському відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звертати стягнення (накладати арешт, вилучати, стягувати у примусовому порядку) на майно та кошти, що містяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» відкритому в АТ «АКБ «Конкорд» (IBAN НОМЕР_1 ).

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Червоноградським ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного МРУ МЮ (м.Львів) подано апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу місцевого господарського суду скасувати. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що на виконанні у Червоноградському ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного МРУ МЮ (м.Львів) перебуває зведене виконавче провадження, яке складається з наступних виконавчих проваджень:

-АСВП №66666419 щодо примусового виконання наказу №914/189/19, виданого 20.04.2021 Господарським судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Львівська вугільна компанія» на користь ТОВ «Галичінвестком» 1 500 000 грн заборгованості та 22500 грн судового збору;

- АСВП №67989068 щодо примусового виконання наказу №914/2441/15 (914/2158/21), виданого 03.12.2021 Господарським судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Львівська вугільна компанія» на користь Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області 1 013 870,75 грн заборгованості та 15208,06 грн судового збору;

- АСВП №68633543 щодо примусового виконання наказу №914/2441/15 (914/997/21), виданого 24.01.2022 Господарським судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Львівська вугільна компанія» на користь Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області 11 614 849,33 грн заборгованості та 174 222,74 грн судового збору.

Апелянт зазначає, що стягувачі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ТОВ «Галичінвестком» є поточними кредиторами, а тому відповідно до ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Крім того, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суперечить зокрема ст.129-1 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання та нормам ст.ст. 1,5, 18, 34, 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено право державного виконавця під час вчинення виконавчих дій накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його банківських рахунках з метою примусового виконання рішення суду.

ПАТ «Львівська вугільна компанія» заперечуючи доводи апеляційної скарги у відзиві на неї зазначає, що на даний час у Господарському суді Львівської області триває розгляд справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія», ухвалою суду від 02.08.2018 у вказаній справі введено процедуру санації. Зазначає, що відповідно до ч.8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спору боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Крім того, покликаючись на ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» якою передбачено, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника та зазначає, що ухвала Господарського суду Львівського суду про звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію в межах справи №914/2441/15 відсутня. Відтак, вважає, що враховуючи норми ст. ст. 136, 137 ГПК України оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є законною та обґрунтованою.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України сторонами заявлено не було.

Представник апелянта взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надав пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просила таку задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

В судове засідання з`явились прокурор та арбітражний керуючий, які надали заперечення по суті вимог апеляційної скарги та просили в задоволенні такої відмовити, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи та прокурора, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.08.2018 у справі №914/2441/15 введено судову процедуру санації ПАТ «Львівська вугільна компанія».

З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №597-VIII (надалі - Кодекс України з процедур банкрутства).

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 440 із наступними змінами) втратив чинність з 21.10.2019 відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи викладене, провадження у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія» продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керуючий санацією зобов`язаний, зокрема, відкрити спеціальний рахунок для проведення санації та розрахунків з кредиторами.

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ «Львівська вугільна компанія» використовує рахунок, відкритий в АТ «АКБ «Конкорд» (IBAN НОМЕР_1 ) для здійснення розрахунків з кредиторами, включаючи виплату заробітної плати працівникам.

Відповідно до абз. 4 ч. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під санацією розуміється система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнанню боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом реструктуризації підприємства, боргів і активів та/або зміни організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Враховуючи викладене, процедура санації боржника це система заходів, яка спрямована на покращення та оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також на задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів з метою відновлення платоспроможності такого боржника. Задля досягнення цілі запровадженої процедури санації боржника, законодавцем встановлено обмеження, зокрема, щодо накладення арешту на майно та грошові кошти боржника, який перебуває на стадії процедури санації.

Частиною першою статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з абз. 6 та абз. 7 ч. 4 ст. 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту винесення ухвали про введення процедури санації арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені лише в межах процедури санації у разі, якщо вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів. Не допускається арешт грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках умовного зберігання (ескроу), відкритих боржником у встановленому законодавством порядку. Господарський суд за заявою керуючого санацією знімає арешт з майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження його майном у разі, якщо такі арешти чи обмеження перешкоджають виконанню плану санації, господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності.

Відповідно до абз.4 ч.5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що законодавець виключає можливість вчинення виконавцем дій без згоди господарського суду на виконання судових рішень у випадках запровадження процедури санації боржника. Зокрема, у випадку введення процедури санації щодо боржника, передбачено заборону щодо будь-яких дій щодо розпорядження майном боржника поза межами процедури банкрутства та можливість накладення обмежень щодо розпорядження майном боржника виключно судом у межах процедури санації.

В матеріалах справи відсутня ухвала місцевого господарського суду про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ПАТ «Львівська вугільна компанія» у справі №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком Господарського суду Львівської області про задоволення клопотання керуючого санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» про застосування заходів забезпечення у справі №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Покликання апелянта на норми Закону України «Про виконавче провадження» в частині накладення арешту та звернення стягнення на майно боржника, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є спеціальними та передбачають спеціальний порядок вирішення питань щодо накладення арешту та звернення стягнення на майно та кошти боржника, який перебуває в процедурі санації, а також спрямовані на відновлення платоспроможності такого боржника.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, подані апелянтом докази на підтвердження заявлених в апеляційній скарзі обставин не спростовують висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваній ухвалі.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Червоноградського відділу Державної виконавчої служби у Червоноградському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2022 у справі №914/2441/15 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 02.08.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК