ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022м. ДніпроСправа № 904/7149/20
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про стягнення неустойки в сумі 358037,35 грн., пені в сумі 808,75 та виселення з приміщення

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: Сивоконь А.І., виписка з ЄДРПОУ, представник

Від відповідача: Корсун С.О., довіреність від 21.12.2020 №100, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" неустойку у сумі 358037,35 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" пеню у сумі 808,75 грн.;

- виселити Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" з нежитлових вбудованих приміщень, площею 914,4 кв.м., розміщених за адресою: м. Дніпро, пр. С. Нігояна, 67, що перебуває на балансі Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії укладеного сторонами договору закінчився 27.01.2020. Листом від 18.02.2020 №11-02-01047 позивач повідомив відповідача про припинення договору та про необхідність терміново повернути об`єкт оренди. Відповідач об`єкт оренди не повернув у зв`язку з чим позивач на підставі п. 5.5 договору нарахував неустойку у розмірі подвійної орендної плати за кожний місяць користування майном за час прострочення та просить виселити відповідача. Також позивач нарахував пеню за несвоєчасну сплату орендної плати.

Відповідач проти позову заперечує, вважає спірний договір продовженим. Відповідач зазначає, що за умовами договору оренди орендар зобов`язаний письмово повідомити орендаря та балансоутримувача не пізніше ніж за 30 діб про намір щодо завершення, припинення або розірвання договору оренди. Відповідач зауважує, що позивач звернувся до відповідача із листом від 13.11.2019 в якому, крім іншого, повідомив що термін договору спливає 27.01.2020 та у разі наміру продовжити його на новий строк просило надати про це заяву до якої документи необхідні для оцінки орендованого майна. Орендар, листом від 14.01.2020, який надійшов до позивача 17.01.2020, звернувся до орендодавця з проханням продовжити термін дії договору. До вказаного листа були додані документи щодо проведення оцінки майна, як того вимагав позивач. Таким чином, відповідач вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення неустойки та виселення відповідача. Крім того, відповідач звертає увагу, що відповідач одночасно є і балансоутримувачем спірного майна, а отже відповідно до п.3.6 договору розмір орендної плати, який підлягає сплаті до державного бюджету становить 5394,40 грн. (70%) без врахування індексації, проте, позивач здійснює розрахунок неустойки виходячи із 100% орендної плати, 30 % з якої підлягає сплаті балансоутримувачу.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазначає, що твердження відповідача про те, що лист заступника начальника регіонального відділення від 18.02.2020 №11-02-01048, який долучено до матеріалів справи, відповідач не отримав так як квитанція ПН55 не є належним доказом повідомлення відповідача є безпідставним, оскільки відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №910/719/19 наявність заяви орендодавця та надсилання її орендарю за наданими орендарем реквізитами свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача. Відтак, позивач вважає, що належним чином повідомив відповідача про припинення договірних відносин між сторонами. Позивач звертає увагу суду, що неодноразово листами від 13.11.20196 №11-02-06610, від 22.01.2019 №11-02-00432 повідомляв відповідача про невиконання умов договору щодо страхування орендованого нерухомого майна на користь орендодавця. Останній раз державне майно, що є предметом цього договору було застраховане у період з 29.07.20165 по 28.07.2017. Відповідачем проігноровано листи позивача щодо необхідності застрахувати об`єкт оренди. Стосовно сплати орендної плати відповідачем після припинення договору оренди, позивач зауважує, що відповідно до п.3.12 договору, у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Також позивач зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 185 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, саме наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Таким чином, позивачем у відповідності до закону здійснено нарахування неустойки у розмірі 358037,35 грн. виходячи з 100% орендної плати за період з 28.01.2020 по 30.11.2020.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження направлення відповідачеві заяви про припинення дії договору. Також відповідач зазначає про безпідставність тверджень позивача щодо відсутності договорів страхування, оскільки відповідачем залучено до матеріалів справи договори страхування від 10.10.2019. Крім того, відповідач вказує що є одночасно і балансоутримувачем орендованого майна, а тому розмір плати за орендоване майно становить 5394,40 грн. (70%) без врахування індексації, тому розрахунок неустойки з 100% розміру орендної плати є неправомірним.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2021 відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №910/11131/19 у подібних правовідносинах.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 поновлено провадження у справі.

Відповідачем подане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4412-ОД від 28.04.2011 та виконання його умов. Відповідач надає докази щомісячної сплати орендної плати по теперішній час.

Позивач подав письмові пояснення у яких підтримує викладені у позові обставини, вважає, що договір оренди припинив свою дію 27.01.2020 та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також позивачем надано клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку пені.

У судовому засіданні 27.07.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у дані справі є: встановлення обставин укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, строк дії цього договору, порядок та строки сплати орендної плати, наявність/відсутність порушення умов договору, підстав для нарахування пені та неустойки та виселення.

Так, судом встановлено, що 28.04.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4412-ОД, відповідно до п. 1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 04.08.2014) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно вбудовані нежитлові приміщення музею в житловому будинку (далі - майно) площею 914,4 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Калініна, 67 на 1 поверсі та підвалі будинку 3,4 поверхового, що перебуває на балансі Публічного акціонерного товариства "Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 10.04.2014 року і становить за незалежною оцінкою 4623773,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання вбудованих приміщень музею по прямому цільовому призначенню, розміщення музею. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 2.2 договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

У відповідності до п. 3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 04.08.2014) орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) березень 2014 року 7706,29 грн. Орендна плата за наступний місяць визначається шляхом коригування на індекси інфляції .

Пунктом 3.6 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 04.08.2014) передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 5394,40 грн.;

- 30% - балансоутримувачу у розмірі 2311,89 грн., щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У відповідності до п. 5.2 договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцю орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акту приймання - передавання покладається на орендаря. У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання-передачі орендодавцеві, зобов`язання орендаря по поверненню орендованого державного майна вважаються невиконаними, а орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення.

Відповідно до п. 10.1. договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 10.04.2017) цей договір укладено терміном дії до прийняття іншого управлінського рішення, але не більш ніж на 2 роки 11 місяців, що діє з 28 квітня 2011 року по 27 березня 2014 року включно. Цей договір є пролонгованим до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення, але не більше ніж на 2 роки 11 місяців, що діє з 28.02.2017 по 27.01.2020 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передані цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

28.04.2011 року сторонами підписано акт приймання-передачі майна в оренду.

Позивач зазначає, що строк дії договору оренди сплив 27.01.2020.

Листом від 18.02.2020 №11-02-01048 позивач повідомляв відповідача про закінчення строку дії договору та просив терміново повернути за актом приймання-передачі орендоване майно балансоутримувачу. Також позивач зазначив про наявність заборгованості по договору оренди до держаного бюджету з орендної плати у розмірі 12191,16 грн. та пені у розмірі 808,75 грн.

У зв`язку із несвоєчасним поверненням майна з оренди позивач нарахував та заявив до стягнення неустойку у розмірі 358037,35 грн., несвоєчасною сплатою орендної плати нарахував пеню у розмірі 808,75 грн. та просить виселити відповідача з нежитлових приміщень.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Водночас орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у частині 1 статті 2 якого наведено аналогічне визначення оренди.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 761 Цивільного кодексу України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Орендар вступив у строкове користування об`єктом оренди з 27.07.2010 (дата підписання Акту приймання - передачі).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України закріплено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Умови продовження договірних відносин за договорами оренди державного та комунального майна унормовані статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Так, відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Фактичне використання відповідачем об`єкту нерухомого майна після закінчення обумовленого договором строку його дії, тобто після 27.01.2020, визнається усіма учасниками процесу.

Позивач зазначає, що листом №11-02-01048 від 18.02.2020 повідомив відповідача про припинення договору оренди з 28.01.2020 у зв`язку із закінченням терміну дії. Позивач вказує, що даний лист направив відповідачу 19.02.2020, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с.27).

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Тобто, надана копія фіскального чеку лише підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Із даного чеку не вбачається: що саме (немає посилання на лист) та за якою адресою відправлена кореспонденція.

Відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, негативні наслідки неодержання орендарем (у тому числі фізичною особою-підприємцем) звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Різниця справи що розглядається, із вказаною вище справою полягає в тому, що у справі що розглядається надано лише копію фіскального чеку. Також на противагу вищезазначеній справі, лист направлявся без повідомлення про вручення і неможливо ні встановити факт вручення, ні причини невручення.

З урахуванням відсутності в законодавстві чітких вимог щодо змісту заперечень, суди надаючи оцінку таким доводам повинні комплексно оцінювати докази їх надсилання щодо своєчасності, направлення на належну адресу, тексту тощо з урахуванням усієї сукупності доказів, змісту документів, що надсилались, пропозицій щодо вчинення юридично значущих дій сторонами договору, поведінки сторін в подальшому. Водночас само по собі роз`яснення існуючого порядку укладення договору оренди не може бути розцінене як "мовчазна згода" на пролонгацію діючого договору оренди державного майна.

Разом з цим, позивачем не надано належних доказів повідомлення орендаря (належних доказів направлення листа за місцезнаходженням орендаря) про припинення договору оренди.

У судовому засіданні позивач посилався на аналогічну справу №904/6219/21 у якій позов задоволено, рішення суду набрало законної сили. Позивач зазначає, що у справі №904/6219/21 позивач у такий же спосіб повідомив відповідача про припинення строку дії договору.

Як вбачається з постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.06.2022, якою залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2021 у справі №904/6219/21: "Судова колегія відхиляє твердження апелянта про неотримання ним повідомлення позивача про припинення договору оренди та про неналежність доказу, наданого позивачем на підтвердження направлення цього повідомлення, оскільки на момент припинення дії договору оренди не визначено норми зобов`язального характеру, яка чітко встановлює необхідність направлення повідомлення про припинення договору оренди виключно цінним листом з описом вкладення. До того ж, дії відповідача щодо передачі орендованого майна балансоутримувачу на умовах, визначених в Наказі від 12.02.2020 № 12/02-15-ПО, а саме щодо визначення в акті повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного між орендарем та балансоутримувачем, дати припинення договору оренди 28.01.2020, свідчать про отримання відповідачем спірного повідомлення позивача".

Тобто судами встановлено, що наступні дії орендаря, а саме повернення ним майна з зазначенням дати припинення договору підтверджують отримання орендарем повідомлення позивача про припинення строку дії договору.

У справі, що розглядається, відсутні такі наступні дії орендаря, які б дозволили зробити висновок про отримання ним повідомлення. Тобто обставини у розглядуваних справах є різними.

Матеріали справи не містять доказів звернення сторін договору (позивача, відповідача, балансоутримувача) про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Відтак, беручи до уваги мовчазне волевиявлення сторін договору (позивача, відповідача та балансоутримувача, який є одночасно відповідачем) господарський суд констатує продовження дії договору на підставі закону автоматично, тобто відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин), на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суд звертає увагу, що частина 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин), передбачала імперативну норму щодо продовження строку дії договору. Вказана норма не містила виключень "якщо інше не передбачено договором" тощо.

Отже, реалізація переважного права на продовження строку дії договору, передбачена п.5.20 договору (та ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин) та поновлення дії договору на підставі закону у зв`язку з відсутністю заперечень сторін (та ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, що підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин) - це дві різні форми продовження строку дії договору.

При цьому у матеріалах справи міститься лист відповідача №423/2019 від 14.01.2020 (отриманий позивачем 17.01.2020) у якому орендар просив продовжити термін дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4412-ОД від 28.04.2011 (а.с.52). Відповідачем надані договори страхування №533505117.19/1235/2019 від 10.10.2019 та №530136222.19/1224/2019 від 10.10.2019 зі строками дії 09.10.2020.

Крім того, відповідач зазначає про те (не заперечується позивачем), що ним на виконання п.3.1 договору оренди продовжується сплачуватися орендна плата.

Оскільки судом встановлено, що спірний договір не припинив свою дію з 28.01.2020, а пролонгувався на тих же умовах на той же строк (до 27.12.2022), а відтак станом на момент звернення позивача до суду є чинним, вимога позивача щодо сплати неустойки відповідно до положень ст. 785 Цивільного кодексу України у розмірі подвійної орендної плати у розмірі 358037,35 грн. за період з лютого по листопад 2020 року та вимога про виселення відповідача з орендованого приміщення задоволенню не підлягають.

Також позивач зазначає, що відповідач сплачував орендну плату з простроченням, а тому нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 808,75 грн. за період з 16.12.2017 по 29.12.2020.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.8 договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Як зазначено вище, умовами договору передбачено сплату орендної плати щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

При перевірці розрахунку пені суд звертає увагу на наступне.

Частиною 5 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Позивачем при нарахуванні пені не враховано положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України (15.12.2019 неділя - вихідний день) та положення п.1.9 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 №14 та враховано у період розрахунків дні фактичної оплати. Також розрахунок, доданий до позову, містить помилки щодо періодів нарахування, позивачем не враховано відсутність прострочення. У подальшому позивачем надано уточнений розрахунок (у вигляді пояснень, без зміни позовних вимог), де такі періоди виключені.

У результаті, за перерахунком суду у правильні періоди розмір пені становить 188,11 грн.

Таким чином вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 188,11 грн.

Відповідачем у судовому засіданні усно заявлено про застосування до вимоги про стягнення пені позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного Кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Щодо строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, суд бере до уваги, що дійсно відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 30.03.2020 продовжений строк позовної давності щодо пені на строк дії карантину.

Річна позовна давність для стягнення пені у перерахованому судом розмірі 188,11 грн. закінчувалася уже після початку карантину, а тому строк позовної давності є продовженим. За таких обставин, позивач не пропустив строк позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до позовних вимог у розмірі 2,82 грн.

Оскільки позивач при звернення з позовом до суду надмірно сплатив судовий збір у розмірі 4828,00 грн. на підставі платіжного доручення №1340 від 28.12.2020, то даний судовий збір може бути повернутий з державного бюджету за клопотання позивача. На час прийняття рішення клопотання про повернення судового збору від позивача не надходило, що не позбавляє останнього права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" про стягнення неустойки в сумі 358037,35 грн., пені в сумі 808,75 та виселення з приміщення - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, ідентифікаційний код 05393056) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській області (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ідентифікаційний код 42767945) пеню у сумі 188,11 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.08.2022.

Суддя О.М. Крижний