ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Справа №921/719/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Панорама б/н від 22.06.2022 (вх.№ 01-05/1446/22 від 27.06.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2022 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.07.2022), повний текст рішення складено 19.05.2022, суддя Боровець Я.Я.)

у справі №921/719/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Кампен, м. Миколаїв, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Панорама, с. Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область

про: стягнення заборгованості у розмірі 346 913,31 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Савчин В.З. (довіреність б/н від 07.12.2021);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кампен" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Панорама" про стягнення заборгованості у розмірі 346 913,31 грн, з яких: 320 714,65 грн основний борг, 22 044,77 грн пеня, 4 153,89 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, що виникли на підставі договору поставки №10-04/19-2 від 10.04.2019 в частині несвоєчасного проведення розрахунків за отриманий товар.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2022 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.07.2022) позов задоволено частково. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 5203,70 грн, покладено на відповідача. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Панорама, вул. Грабковецька, 1Д, с. Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кампен, вул. Лисенка, 37Д, м. Миколаїв, Львівська область, - 305 714,65 грн основного боргу, 22 044,77 грн пені, 4 153,89 грн 3% річних, 5203,70 грн судового збору. В частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу у розмірі 15000,00 грн закрито провадження у справі №921/719/21.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем строків оплати за товар та наявності основного боргу відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення в сумі 305 714,65 грн (з врахуванням часткової оплати заборгованості за отриманий товар у розмірі 15 000,00 грн у добровільному порядку, відповідно до копій платіжних доручень №40 від 11.01.2022 на суму 10 000,00 грн та №82 від 25.01.2022 на суму 5 000,00 грн, після звернення позивача з позовом до суду).

Щодо стягнення пені та 3% річних, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені та 3% річних, із врахуванням порушення відповідачем строків оплати за товар та неналежне виконання умов Договору поставки, відповідно до вимог чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 22 044,77 грн та 3% річних у розмірі 4 153, 89 грн є такими, що підлягають до задоволення, як правомірно заявлені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Панорама» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати у повному обсязі вказане судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі за клопотанням відповідача до розгляду іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, і продовжив розгляд справи, чим порушив права відповідача.

Апелянт переконаний, що твердження відповідача про те, що ТОВ «Кампен» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, а саме здійснило поставку товару ТОВ «Панорама», не відповідають дійсності.

Апелянт зазначає, що станом на момент розгляду справи ТОВ «Кампен» так і не повернуло (не поставило) ТОВ «Панорама» скло загальною вартістю 57 311,25 грн, яке було повернуто постачальнику ТОВ «Кампен» з необхідністю замінити на товар відповідної якості.

А тому, апелянт переконаний, що сума основного богу ТОВ «Панорама» перед ТОВ «Кампен» становить не 320 714,65 грн, а 223 403,40 грн.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції невірно визначив розмір основного боргу ТОВ «Панорама» перед ТОВ «Кампен» та обсяг поставленого товару, не вірно встановив обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, та не врахував заперечення, надані відповідачем, не надав оцінку всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищенаведене апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2022 у справі №921/719/21.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду вважає законним, обґрунтованим та таким, яке прийняте у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу ТОВ «Панорама» безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення.

На думку позивача, апелянт оскаржив рішення суду першої інстанції лише з метою затягування часу та продовження користування коштами ТОВ «Кампен». Позивач стверджує про формальний характер апеляційної скарги з метою затягування часу на сплату грошових коштів апелянтом.

Щодо твердження апелянта про те, що ним повернуто ТОВ «Кампен» товар, з метою заміни на товар відповідної якості, то позивач зазначає, що апелянт не надав жодного підтвердження дотримання процедури пред`явлення претензій у зв`язку з невідповідністю поставленого товару якісним показникам.

Щодо тверджень апелянта про безпідставну відмову суду першої інстанції в клопотанні про зупинення провадження у справі, то позивач вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що зупинення провадження у господарській справі можливе лише за наявності розгляду іншої справи в суді, а не наявності відкритого кримінального провадження.

Відтак, позивач вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи та про невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи.

Позивач просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 27.07.2022 представник позивача надав пояснення по суті апеляційної скарги, підтримав заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та просив відмовити в її задоволенні.

Відповідач/апелянт в судове засідання не з`явився, натомість, через електронну адресу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Апелянт/відповідач неодноразово був повідомлений про розгляд справи на зазначену в апеляційній скарзі електронну адресу.

Крім того, від апелянта попередньо вже находило клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Відповідно до ч. 1 та п.п. 2, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

Відповідно до ч.1, 2 ст.42 ГПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Європейської конвенції з прав людини (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Тобто, саме суд з метою запобігання зловживанням правами, активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт неодноразово викликався в судові засідання, однак до суду не з`явився.

Саме ТОВ «Панорама», яке було ініціатором оскарження рішення, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтувало своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання та не забезпечуючи участі повноважних представників.

Касаційний господарський суд при прийнятті рішення по справі № 910/33054/ 15 від 14.02.2018 висловив правову позицію, яка є протилежною до раніше прийнятих правових позицій ВГСУ (справа № 911/4241/15 від 10.10.2017), а саме: сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

А тому, неявка в судові засідання апелянта, як ініціатора судового процесу, порушує право іншої сторони, а саме позивача, на розгляд справи у розумні строки.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач/апелянт неодноразово повідомлявся про розгляд справи, крім процесуальних прав, сторони мають і процесуальні обов`язки, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду, та вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача/апелянта.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України та відбувалось в режимі відеоконференції, у відповідності до ст.. 197 ГПК України.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

10 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кампен" (Постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Панорама" (Покупець/відповідач) укладено договір поставки № 10-04/19-2, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується на умовах цього Договору передати у власність скло листкове в асортименті (товар), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору ( п.1.1 Договору).

Асортимент, одиниці виміру, загальна кількість, кількість партій товару та кількість товару в партії, ціна одиниці товару, його загальна вартість, орієнтовна дата поставки партій товару попередньо погоджується сторонами факсимільним зв`язком або по електронній пошті і визначається у відповідному замовленні Покупця та /або в бухгалтерських документах Постачальника: рахунках та видаткових накладних, які після підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні статті 266 Господарського кодексу України. Цим договором Сторони визначають істотні умови співпраці на весь термін дії цього Договору ( п.1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що сума договору складає суму усіх видаткових накладних по даному Договору.

Згідно п.2.2 Договору, Покупець повинен здійснити оплату по цьому Договору згідно наступних умов: а) 100% попередню оплату не пізніше 3 (трьох) робочих днів від дати погодження замовлення Покупця та виставлення Постачальником рахунку-фактури на оплату; б) 100% оплату не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати видаткової накладної на партію товару, який підлягає оплаті.

Пунктом 3.3 Договору зазначено, що замовлення вважається прийнятим, якщо Постачальник виставить рахунок-фактуру на оплату Товару.

Датою передачі товару, переходу права власності на товар та переходу ризиків на товар вважається дата отримання товару в місці його поставки (п. 3.9 Договору).

Як визначено п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Договору, у випадку порушення зобов`язання за даним Договором сторона несе відповідальність, визначену даним Договором та українським законодавством. Порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У випадку прострочення Покупцем виконання зобов`язань, передбачених підпунктом "б)" пункту 2.2 цього Договору, він сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період , за який нараховується пеня, від неоплаченої та/або недоплаченої суми за кожний розпочатий день (добу) прострочення.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками його обома сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін письмово не повідомила про розірвання Договору за 30 днів до закінчення дії Даного Договору (п.3.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток юридичних осіб.

На виконання умов договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товар ( назва товару, кількість, ціна та загальна сума, зазначені у видаткових накладних) на загальну суму 2 689 715,74 грн, про що свідчать видаткові накладні №КП-0000074 від 06.05.2021 на суму 366 655,18 грн, № 0000089 від 12.05.2021 на суму 433 942,97 грн, № КП-0000137 від 02.06.2021 на суму 368 722,30 грн, №КП-0000153 від 16.06.2021 на суму 403 449,21 грн, №КП-0000185 від 01.07.2021 на суму 456 230,88 грн, № КП-0000201 від 09.07.2021 на суму 660 715,20 грн, та товарно-транспортні накладні №1 від 06.05.2021, №3 від 12.05.2021, №4 від 02.06.2021, №2 від 16.06.2021, №3 від 01.07.2021, №1 від 09.07.2021, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Крім того, про виконання умов договору позивачем, свідчать виставлені рахунки на оплату товару №КП-0000144 від 06.05.2021, №КП-0000157 від 11.05.2021, № КП-0000229 від 01.06.2021, № КП-0000282 від 16.06.2021, №КП-0000333 від 01.07.2021, №КП-0000357 від 09.07.2021.

Однак, відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати за отриманий товар виконав лише частково у розмірі 2 369 001,09 грн, про що свідчать виписки банку.

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору поставки щодо строків оплати за товар, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 320 714,65 грн (на момент звернення з даним позовом до суду).

Позивачем, у зв`язку з порушенням строків оплати, відповідачу нараховано пеню у розмірі 22 044,77 грн.

Також, згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 4 153,89 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору поставки № 10-04/19-2 від 10.04.2019, за умовами якого Постачальник зобов`язується на умовах цього Договору передати у власність скло листкове в асортименті (товар), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору ( п.1.1 Договору).

Відповідно до ст. 662, 663 Цивільного кодексу України Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Асортимент, одиниці виміру, загальна кількість, кількість партій товару та кількість товару в партії, ціна одиниці товару, його загальна вартість, орієнтовна дата поставки партій товару попередньо погоджується сторонами факсимільним зв`язком або по електронній пошті і визначається у відповідному замовленні Покупця та /або в бухгалтерських документах Постачальника: рахунках та видаткових накладних, які після підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні статті 266 Господарського кодексу України. Цим договором Сторони визначають істотні умови співпраці на весь термін дії цього Договору ( п.1.2 Договору).

Датою передачі товару, переходу права власності на товар та переходу ризиків на товар вважається дата отримання товару в місці його поставки (п. 3.9 Договору).

Суд першої інстанції вірно встановив, що на виконання умов договору поставки позивач поставив/продав, а відповідач отримав/купив товар ( назва товару, кількість, ціна та загальна сума, зазначені у накладних) на загальну суму 2 689 715,74 грн, що підтверджується видатковими накладними №КП-0000074 від 06.05.2021 на суму 366 655,18 грн, № 0000089 від 12.05.2021 на суму 433 942,97 грн, № КП-0000137 від 02.06.2021 на суму 368 722,30 грн, №КП-0000153 від 16.06.2021 на суму 403 449,21 грн, №КП-0000185 від 01.07.2021 на суму 456 230,88 грн, № КП-0000201 від 09.07.2021 на суму 660 715,20 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Факт відвантаження та отримання товару підтверджується товарно-транспортними накладними №1 від 06.05.2021, №3 від 12.05.2021, №4 від 02.06.2021, №2 від 16.06.2021, №3 від 01.07.2021, №1 від 09.07.2021.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначає, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме продаж товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Отже, видаткова накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобов`язань, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме таким вимогам і відповідає видаткова накладна, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції.

Таким чином, отримання товару відповідачем стверджується підписом останнього та його представниками про отримання товару на видаткових накладних.

Пунктом 3.3 Договору зазначено, що замовлення вважається прийнятим, якщо Постачальник виставить рахунок-фактуру на оплату Товару.

Як вже зазначалося вище, на виконання умов договору позивачем виставлено рахунки на оплату товару №КП-0000144 від 06.05.2021, №КП-0000157 від 11.05.2021, № КП-0000229 від 01.06.2021, № КП-0000282 від 16.06.2021, №КП-0000333 від 01.07.2021, №КП-0000357 від 09.07.2021.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що сума договору складає суму усіх видаткових накладних по даному Договору.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.2.2 Договору, Покупець повинен здійснити оплату по цьому Договору згідно наступних умов: а) 100% попередню оплату не пізніше 3 (трьох) робочих днів від дати погодження замовлення Покупця та виставлення Постачальником рахунку-фактури на оплату; б) 100% оплату не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати видаткової накладної на партію товару, який підлягає оплаті.

Отже, розрахуватися за товар відповідач повинен відповідно до умов Договору, а саме п.2.2.

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати за отриманий товар виконав частково у розмірі 2 369 001,09 грн, що підтверджується виписками з банківських установ (містяться в матеріалах справи), а тому суд першої інстанції вірно встановив, що основний борг на момент подання позову становив 320 714,65 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості за отриманий товар у розмірі 15 000,00 грн у добровільному порядку, що підтверджується копіями платіжних доручень №40 від 11.01.2022 на суму 10 000,00 грн та №82 від 25.01.2022 на суму 5 000,00 грн, після звернення позивача з позовом до суду (містяться в матеріалах справи).

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що основний борг відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення становить 305 714,65 грн.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 305 714,65 грн, який неоплачений станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та неоспорені відповідачем.

Крім того, враховуючи часткове погашення боргу, суд першої інстанції вірно вирішив про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 15 000,00 грн, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що розмір пені законодавством обмежений.

Так, згідно з частини 2 статті 343 Господарського кодексу та статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник коштів сплачує на користь отримувача таких коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, установленому за угодою сторін (тобто в договорі). При цьому пеня обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в певний період (період прострочення).

В силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута у передбачених в письмовому договорі випадках (встановлено за згодою сторін).

Як зазначено вище, п. 4.5 Договору визначено, що у випадку прострочення Покупцем виконання зобов`язань, передбачених підпунктом "б)" пункту 2.2 цього Договору, він сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період , за який нараховується пеня, від неоплаченої та/або недоплаченої суми за кожний розпочатий день (добу) прострочення.

Колегія суддів перевірила розрахунок пені, який здійснено судом першої інстанції, вважає такий вірно обрахованим, а тому стягнення пені у розмірі 22 044,77 грн, такими, що задоволено правомірно.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові .

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за товар, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних у розмірі 4 153, 89 грн, у відповідності до вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для захисту прав ТОВ «Кампен» на стягнення суми боргу, пені та 3% річних.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Щодо твердження апелянта про безпідставну відмову суду першої інстанції в зупиненні провадження у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 227 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі.

Зокрема визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п.5 ч.2).

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Під об`єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Підставою для зупинення провадження у справі відповідачем зазначено, що 06.01.2022 Тернопільським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області відкрито кримінальне провадження за №0000030 за ч.1 ст. 190 КК України за заявою директора ТОВ "Панорама" Лотоцького про шахрайські дії директора ТОВ "Кампен" Павличака С.В.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку є лише відкрите кримінальне провадження, при цьому відсутня справа, яка б розглядалася в порядку кримінального судочинства.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №921/719/21 на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, яка не існує.

Місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Панорама»», зміни чи скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2022 у справі №921/719/21. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Панорама» б/н від 22.06.2022 (вх.№ 01-05/1446/22 від 27.06.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.01.2022 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.07.2022) у справі №921/719/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.08.2022.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.