РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2022Справа № 910/21173/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «УКPНAФТА» (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5) про стягнення 4789,01 грн,

За участю представників:

від позивача - Бєлкін Л.М.;

від відповідача - Пушанко І.О.

В С Т А Н О В И В:

21.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УКPНAФТА" про стягнення 4789,01 грн, та 22.12.2021 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у кількості акцій - 60 штук.

Зазначає, що в силу вимоги абзацу 2 пункту 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у відповідача виник обов`язок перед акціонерами, у тому числі позивачем, сплатити частину чистого прибутку відповідно до кількості належних акціонерам акцій, зокрема позивачу 4 251,27 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань та не виплаті позивачу частини чистого прибутку, останній нарахував та заявив до стягнення також 3% річних у розмірі 64,00 грн, пеню у розмірі 353,94 грн, втрати від інфляції у розмірі 120,07 грн, а всього 4 789,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/21173/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.01.2022.

19.01.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не врегульовують питання реалізації таких виплат, оскільки не містять положень, зокрема, про дату, переліку осіб, які мають право на отримання частини чистого прибутку, про орган, уповноважений на прийняття рішення про встановлення цієї дати, про спосіб, порядок та умови виплати частини чистого прибутку таким учасникам. В свою чергу, питання щодо розподілу прибутку та збитків товариства належить до виключної компетенції Загальних зборів товариства. Зважаючи на факт відсутності станом на 01 травня 2021 року рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта» про розподіл прибутку товариства за результатами 2020 року шляхом нарахування та виплати дивідендів всім акціонерам товариства, законодавчими приписами був передбачений інший порядок розподілу прибутку товариства за 2020 рік, який і був застосований акціонерами товариства. Водночас, за відсутності механізму реалізації положень ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» товариство наразі має складнощі з виконанням рішення вищого органу управління перед іншими учасниками. Також зазначав, що прийняття господарським судом рішення стосовно спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції господарського суду.

25.01.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій позивач зазначав, що остання дата вчинення дії з виплати прибутку відповідно до абз. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а відповідно і дата переліку осіб, які мають право на отримання частини чистого прибутку, є 1 липня року, що настає за звітним. Також зазначав, що 18.05.2021 фактично збори акціонерів відповідача від імені акціонерного товариства як власника майна санкціонували виплату частини прибутку усім акціонерам, відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Судове засідання, призначене на 27.01.22 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Демидова В.О. у відпустці.

31.01.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 було продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання у справі №910/21173/21 на 14.02.22.

02.02.2022 позивач подав до суду письмові пояснення.

Згідно наказу Господарського суд міста Києва, суддя Демидов В.О. з 14.02.2022 по 18.02.2022 перебував на обов`язковому навчанні у Національній школі суддів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2022 було призначено підготовче засідання у справі №910/21173/21 на 21.02.22.

17.02.2022 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява №01/01/07/125 від 17.02.22 про виправлення описок в ухвалі суду.

Окрім того від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.02.2022 виправлено описки в ухвалах Господарського суду м. Києва від 28.12.2021, від 31.01.2022 та від 03.02.2022 у цій справі шляхом зазначення у вступній та описовій частинах ухвал суду вірне прізвище позивача, а саме « ОСОБА_1 » та вірний предмет спору, а саме -«у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4789,01 грн, з яких 4251,00 грн - частина чистого прибутку».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 відкладено підготовче засідання на 03.03.2022.

Водночас, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Згідно з указом Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

За наведених обставин призначене на 03.03.2022 о 12:00 год судове засідання з розгляду справи № 910/21173/21 не відбулося з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2022 підготовче засідання у справі №910/21173/21 призначено на 26.05.2022.

У судовому засіданні 26.05.2022 із занесенням до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву до 16.06.2022.

06.06.2022 через електронну пошту суду від представника позивача надійшли заперечення стосовно зупинення провадження у справі разом з відповіддю на відзив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.06.2022 у задоволенні заяви відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про зупинення провадження у справі № 910/21173/21 до розгляду справи № 910/13514/21 за позовом акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аванпост» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання недійсним рішення загальних зборів відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі № 910/21173/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.07.2022.

18.07.2022 представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.07.2022 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 04.08.2022.

У судове засідання 04.08.2022 прибули представники сторін, надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 04.08.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Відкрите акціонерне товариство «Укрнафта» засноване відповідно до наказу Державного Комітету України по нафті і газу від « 23» лютого 1994 року № 57 шляхом перетворення державного підприємства «Виробниче об`єднання «Укрнафта» у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15 червня 1993 року № 210/93.

Товариство є правонаступником державного підприємства - Виробничого об`єднання «Укрнафта». Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 року змінено тил та назву Товариства з Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРНАФТА», Організаційноправовою формою Товариства є акціонерне товариство. Товариство за типом є публічним акціонерним товариством.

Акціонерами ПАТ «Укрнафта» є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції відповідно до положень Статуту та вимог чинного законодавства України.

Статутний капітал Товариства становить 13 557 127,50 грн і поділений на 54 228 510 шт. простих іменних акцій.

Відповідно до загальнодоступних джерел, що не заперечується відповідачем, акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (частка держави у статутному капіталі якого становить 100%) належить 27 114 256 акцій відповідача ПАТ «Укрнафта», тобто 50% плюс 1 акція.

Таким чином, відповідач ПАТ «Укрнафта» входить до числа господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100%.

Позивач ОСОБА_1 є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», що підтверджується депозитарною випискою від 15.12.2021, кількість акцій - 60 шт.

18.05.2021 відбулися загальні збори акціонерів ПАТ «Укрнафта», скликані відповідно до рішення його наглядової ради від 25.03.2021.

За результатами цих загальних зборів вирішено, зокрема, питання № 13 порядку денного: «Розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення про виплату дивідендів та затвердження розміру річних дивідендів Товариства».

По питанню № 13 порядку денного загальними зборами простою більшістю голосів акціонерів, що склала 99,963 % від кворуму, прийнято рішення: «Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що в силу вимоги абзацу 2 пункту 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у відповідача виник обов`язок перед акціонерами, у тому числі позивачем, сплатити частину чистого прибутку відповідно до кількості належних акціонерам акцій, зокрема позивачу 4 251,27 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань та не виплаті позивачу частини чистого прибутку, останній нарахував та заявив до стягнення також 3% річних у розмірі 64,00 грн, пеню у розмірі 353,94 грн, втрати від інфляції у розмірі 120,07 грн, а всього 4 789,01 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не врегульовують питання реалізації таких виплат, оскільки не містять положень, зокрема, про дату переліку осіб, які мають право на отримання частини чистого прибутку, про орган, уповноважений на прийняття рішення про встановлення цієї дати, про спосіб, порядок та умови виплати частини чистого прибутку таким учасникам. В свою чергу, питання щодо розподілу прибутку та збитків товариства належить до виключної компетенції Загальних зборів товариства. Зважаючи на факт відсутності станом на 01 травня 2021 року рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта» про розподіл прибутку товариства за результатами 2020 року шляхом нарахування та виплати дивідендів всім акціонерам товариства, законодавчими приписами був передбачений інший порядок розподілу прибутку товариства за 2020 рік, який і був застосований акціонерами товариства.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

На суму несвоєчасно сплачених коштів (частини чистого прибутку) до державного бюджету контролюючими органами нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Таким чином, вказаним законом України передбачено, що господарські товариства, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку.

Відповідач не заперечував, що рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, не приймалося.

Більш того, 18.05.2021 загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрнафта» по питанню № 13 порядку денного прийнято рішення: «Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про акціонерні товариства» загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

До виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом (п. 12 ч. 2 ст. 33 вказаного Закону).

Таким чином, саме загальними зборами товариства ПАТ «Укрнафта» прийнято рішення про розподілення прибутку відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

З огляду на вказане позивач, як акціонер ПАТ «Укрнафта», має право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій, а саме на 4251,27 грн, виходячи із суми коштів в розмірі 1 921 167 072,00 грн, що розрахована відповідачем в рахунок погашення грошового зобовязання по сплаті частини чистого прибутку за 2020 рік до державного бюджету на підставі абз. 2 ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» (1 921 167 072,00 грн / 27 114 256 акцій) * 60).

Відповідно до абз. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» частина чистого прибутку має бути сплачена до 1 липня року, що настає за звітним.

Доказів виплати позивачу частини чистого прибутку до 01 липня 2021 року матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що питання виплати акціонерам частини чистого прибутку не врегульовано законодавством, не може бути підставою для невиконання вимог Закону України та порушення прав позивача.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь позивача частини чистого прибутку у розмірі 4251,00 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення за період з 01.07.2021 по 31.12.2021 3% річних у сумі 64,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 120,07 грн. Також позивач посилається на ч. 10 ст. 238 ГПК України та просить проводити нарахування 3% річних та інфляційних втрат по день повного виконання рішення суду.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 3 % річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у заявленому позивачем розмірі, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Отже, зазначення в рішенні про нарахування відсотків річних є правом суду, а не його обов`язком.

Разом з тим, наведена норма не передбачає можливість її застосування для інфляційних втрат, а стосується лише пені та відсотків.

Виходячи із принципів диспозитивності та пропорційності у господарському судочинстві, суд не вбачає правових підстав для зазначення в рішенні про нарахування 3 % річних до моменту повного виконання рішення відповідачем за позовом, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Крім того, відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, у сумі 353,94 грн.

Разом з тим, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Як встановлено судом згідно із матеріалами справи, між позивачем та відповідачем, у відповідності із ст. 547 ЦК України, письмового договору про забезпечення виконання зобовязання у виді застосування неустойки (пені) укладено не було.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Абз. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» також не передбачає нарахування та стягнення пені на суму несвоєчасно сплачених коштів (частини чистого прибутку) іншим учасникам господарського товариства.

Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення пені з відповідача.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКPНAФТА» (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) частину чистого прибутку у розмірі 4 251 (чотири тисячі двісті п`ятдесят одну) грн 00 коп., 3% річних у сумі 64 (шістдесят чотири) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 120 (сто двадцять) грн 07 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 23 коп.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.08.2022

Суддя Владислав ДЕМИДОВ