ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м.Дніпро Справа № 904/8166/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2022 року у справі № 904/8166/21 (суддя Загинайко Т.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код 05393056)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжі Гедройця,5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,108; ідентифікаційний код 40081237)

про стягнення 74 624,65 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2022 року у справі № 904/8166/21 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжі Гедройця,5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код 05393056)

74 624,65 грн. вартості нестачі вантажу та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач наданими суду доказами підтвердив факт нестачі 32,55 т. вантажу, прийнятого залізницею до перевезення відповідно до наявних у справі залізничних накладних і вартість недостачі складає 74 624,65 грн.

Правовою підставою для задоволення позовних вимог суд зазначив положення ст.924 Цивільного кодексу України, ст.314 Господарського кодексу України, п.110 Статуту залізниць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В скарзі зазначає, що апелянт не погоджується з позовними вимогами. Посилається на правові висновки Вищого господарського суду України, що викладені у постанові від 17.01.2017 року у справі 916/851/16, Роз`яснення Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (в редакції від 29.09.2008 року № 04-5/225) та зазначає, що:

- відправником вантажу є АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та ТОВ "ЗФ" Богучарская";

- відповідно до п.115 Статуту залізниць України вартість вантажу повинна бути підтверджена документом відправника, а не посередника, а в даному випадку така вартість визначена посередником - ТОВ "Спецгідропостач";

- з урахуванням приведеної судової практики та позиції Вищого господарського суду, вартість вантажу може бути підтверджена лише вантажовідправником, а саме АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та ТОВ "ЗФ" Богучарская", що залишено судом першої інстанцій поза увагою.

Вважає, що висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу задовольнити. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2022 року у справі № 904/8166/21 скасувати. Відмовити в задоволені позову.

Позивач по справі відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2022року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно із ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 затверджено Статут залізниць, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Відповідно до п. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із п. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 110 Статуту залізниць передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів встановлено Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855.

Відповідно до п. 4 Правил комерційні акти складаються:

- на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

- при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього;

- у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона;

- на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

Згідно із п.п. 7, 8 Правил недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом. Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

За приписами п. 10 вказаних Правил комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Згідно із п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів" від 21.11.2000 року № 644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення визначено, що договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Факт приймання вантажу до перевезення, завантаженого у вагон (контейнер) відправником, підтверджується підписанням Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, видачу/приймання контейнерів працівниками відправника і залізниці. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідно до залізничних накладних (а.с.14-24) відповідач прийняв для перевезення вантаж вугілля кам`яне марки г-газовий МАРКА Г ( Г1) (0-100).

Отже, з моменту прийняття вантажу для перевезення відповідальність за збереження вантажу до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу приписів п. 110 Статуту залізниць України покладається на відповідача.

Приписами п. 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, відсутність вини у нестачі, яка виникла під час перевезення, покладається на перевізника. Наявність незалежних від неї причин, які призвели до виникнення нестачі, залізниця має довести шляхом надання відповідних доказів.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно із п.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В обґрунтування вартості вантажу позивачем надано акти прийому-передачі вугільної продукції (а.с.50-55) за договором постачання вугільної продукції №65/2020 від 04.02.2020 року, який був укладений між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецгідропостач" та платіжні доручення (а.с. 43-49).

Згідно доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що вартість вантажу відповідно до п.115 Статуту залізниць України повинна бути підтверджена документом відправника, а не посередника, а в даному випадку така вартість визначена посередником - ТОВ "Спецгідропостач".

За змістом наданих суду залізничних накладних відправником вантажу є АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та ТОВ "ЗФ" Богучарская".

Однак, у даному випадку необхідно враховувати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2020 року між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецгідропостач", як покупцем, було укладено договір постачання №65/2020 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого на умовах, викладених у розділах цього договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, надалі "вугілля", з марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних специфікаціях до цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, об`єми, строки (періоди) постачання вугілля узгоджуються cторонами шляхом підписання відповідних специфікацій до цього договору,

Датою поставки (передачі) вугілля (відповідної партії) від постачальника до покупця вважається дата календарного штемпеля залізничної станції призначення, на залізничній накладній (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання, передбачених цим договором, та зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору.

Фактична договірна ціна вугілля, яке постачається за договором, розраховується за фактом приймання вугілля, з урахуванням положень договору та відповідних специфікацій до договору (пункт 3.2. договору).

30.03.2021 року між вказаними сторонами підписано специфікацію №18 до договору, якою погоджено: поставку вугілля кам`яне марки Г (Г1) 0-100 мм, в кількості 7 000 т, базова ціна за 1 тонну 2 461 грн. 30 коп. без ПДВ. Загальною вартістю 20 674 920 грн. 00 коп. з ПДВ.

Згідно з п.2 специфікації №18 строк відвантаження - квітень 2021.

Вантажовідправником від постачальника, згідно із п.5 специфікації до договору та товаросупровідних документів, є Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ".

Станція відправлення: "Добропілля" Донецької залізниці; Код станції: 493102.

30.03.2021 року сторонами підписано специфікацію №19 до договору постачання №65/2020, якою погоджено: - поставку вугілля кам`яне марки Г (Г1) 0-100 мм, в кількості 3 000 т, базова ціна за 1 тонну 2 461 грн. 30 коп. без ПДВ. Загальною вартістю 8 860 680,00 грн з ПДВ.

Згідно із п.2 специфікації №19, строк відвантаження - квітень 2021.

Вантажовідправником від постачальника, згідно із п.5 специфікації до договору та товаросупровідних документів, є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ"Богучарская".

Станція відправлення: "Гродовка" Донецької залізниці; Код станції: 482108.

Вантаж оплачений позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №348828 від 13.05.2021 року, №349487 від 20.05.2021 року, №349878 від 27.05.2021 року, №349900 від 27.05.2021 року, №349655 від 25.05.2021 року, №349901 від 27.05.2021 року та №349902 від 27.05.2021 року (а.с.43-49).

Доводи апелянта не спростовують як саму наявність нестачі вантажу, яка підтверджена наданими суду комерційними актами:

- від 14.04.2021 року №450003/269/899 (а.с.25) Даним комерційним актом встановлено, що: фактично брутто - 89950 кг, тара за документом 23 500 кг, вага нетто 66450 кг, що менше документу на 2450 кг.;

- від 14.04.2021 року№ 4450003/281/92 (а.с.26). Складеним комерційним актом встановлено, що: фактично брутто - 83 300 кг, тара, за документом 21600 кг, вага нетто 61700 кг, що менше документу на 3300 кг.;

- від 27.04.2021 року № 451400/94 (а.с.27-29). Складеним комерційним актом встановлено, що: за документом у вагоні №62833025 значиться тара - 21800 кг, нетто - 68500 кг. Фактично виявилось брутто - 88150 кг, тара ПД -21500 кг, нетто - 66350 кг, що менше документу на 2150 кг.;

- від 27.04.2021 року №451400/95 (а.с.30). Вказаним комерційним актом встановлено, що: фактично брутто - 82150 кг, тара з ПД 23000 кг, нетто 59150 кг, що менше документу на 4350 кг.;

- від 27.04.2021 року №451400/96 (а.с.31). Складеним комерційним актом встановлено, що: фактично брутто - 89100 кг, тара з ПД 23500 кг, нетто 65600 кг, що менше документу на 1600 кг.;

- від 29.04.2021 року №451400/97 (а.с.32-33). Складеним комерційним актом встановлено, що: за документом у вагоні №61021259 значиться тара - 22500 кг, нетто - 66200 кг. Фактично виявилось брутто - 86200 кг, тара ПД -2500 кг, нетто - 63700 кг, що менше документу на 2500 кг.;

- від 30.04.2021 року №451400/98 (а.с.34). Даним комерційним актом встановлено, що: за документом у вагоні значиться тара -22800 кг, нетто - 67500 кг. Фактично виявилось брутто - 87300 кг, тара ПД - 22800 кг, нетто 64500 кг, що менше документу на 3000 кг.;

- від 30.04.2021 року №451400/99 (а.с.35-36). Складеним комерційним актом встановлено, що: за документом у вагоні №65733750 значиться тара - 21800 кг, нетто - 64600 кг. Фактично виявилось брутто - 80700 кг, тара ПД -21500 кг, нетто - 58900 кг, що менше документу на 5700 кг., так і не спростовують визначену суму нестачі вантажу.

За фактом приймання вугільної продукції, постачальником та покупцем були узгоджені акти прийому-передачі вугільної продукції (а.с. 50-55) та специфікації до договору (а.с.41-42), якими визначена фактична ціна 1 тони поставленого вугілля, яка становить - 2 461 грн. 30 коп. Отже, фактична ціна за 1 т продукції, безпосередньо вказана у зазначеній специфікації та акті прийому-передачі вугільної продукції, що узгоджений уповноваженими особами постачальника та позивача. Зазначені у накладних вантажовідправники діяли від імені постачальника ТОВ "Спецгідропостач". Тому визначена саме вказаним Товариством вартість вантажу, яка сплачена позивачем, вірно прийнята судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апелянт не спростував висновки оскаржуваного рішення про те, що факт нестачі вантажу, її розмір доводиться матеріалами справи, а відсутність вини залізниці у виникненні нестачі вантажу не доведено відповідачем.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки висновки суду скаржником не спростовані, підстави для скасування рішення відсутні. В задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2022 року у справі № 904/8166/21залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Л.А.Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков