ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Справа № 902/32/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022, повний текст складено 09.05.2022, у справі №902/32/22 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп"

до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод"

про стягнення 113 012, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі №902/32/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (вул. Стрілецька, буд. 57, м. Вінниця, 21100, код - 08341806) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (вул. Дементьєва, буд. 12, кв. 30, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, код - 35395547) 105 109, 63 грн. - основного боргу за Договором поставки № 66-45П-21 від 19.08.2021 року, 1 797, 37 грн. - інфляційних втрат, 907, 11 грн. - 3% річних та 2 165, 59 грн. - витрат зі сплати судового збору. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (вул. Дементьєва, буд. 12, кв. 30, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, код - 35395547) у задоволенні позову в частині стягнення з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (вул. Стрілецька, буд. 57, м. Вінниця, 21100, код - 08341806) 5 197, 89 грн. пені. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 104, 41 грн - залишено за позивачем. Видано наказ.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 27.04.2022 у справі №902/32/22 Державне підприємство "45 експериментальний механічний завод" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти до розгляду апеляційну скаргу та скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі №902/32/22. Розгляд справи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції здійснювати за участі представника скаржника.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що суд першої інстанції вказує на те, що матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати вартості поставленого товару. Поряд з тим, судом не з`ясовано чи мав можливість відповідач оплатити отриманий товар;

- вказує, що у відповідача склалися обставини, що ускладнювали виконання зобов`язань за договором, укладеним між позивачем та відповідачем в повному обсязі, в строки визначені договором, а саме: несприятлива фінансова ситуація, пов`язана із невчасним отриманням авансового платежу за укладеними державними контрактами та відсутністю обігових коштів, а також відкритої кредитної лінії;

- стверджує, що відповідач планував розрахуватися з позивачем за рахунок коштів отриманих за виконання договорів №370/3/5/2/1/9 та №370/3/5/2/1/8 від 25.08.2021 укладених з МОУ, проте, під час виконання вищевказаних договорів у відповідача виникли форс-мажорні обставини, що унеможливили вчасне їх виконання. Дане підтверджується висновками Вінницької ТПП №23/12/501 та 23/12/502 від 24.12.2021 та відповідними сертифікатами, що містяться в матеріалах справи;

- вказує, що характер діяльності підприємства має велике значення в даній справі. Основний напрямок діяльності підприємства - це виконання замовлень для Міністерства оборони України. Застосування до ДП "45 ЕМЗ" примусових заходів стягнення заборгованості унеможливить виконання державних завдань та поставить підприємство на межу повної зупинки виробництва. Під зривом можуть бути Державні оборонні замовлення;

- зауважує, що місцевий господарський суд, розглянувши дану справу, також допустився порушення норм процесуального права, що у відповідності до приписів процесуального законодавства є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Відтак, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі №902/32/22 скасуванню.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №902/32/22/2863/22 від 02.06.2022 витребувано матеріали справи №902/32/22 з Господарського суду Вінницької області.

13.06.2022 матеріали справи №902/32/22 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі № 902/32/22. Відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" про проведення розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційних скарг відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Також запропоновано позивачу у строк до 13.07.2022 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала суду від 16.06.2022 була отримана учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.102-103).

19.07.2022 від позивача на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі №902/32/22 в якому, з підстав, висвітлених в ньому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі №902/32/22 - без змін.

Відповідно до ст.ст. 69, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (Постачальник) та Державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" (Покупець) укладено договір поставки №66-45П-21 (а.с. 9-12).

Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується партіями, відповідно до Заявок Покупця, поставляти Покупцю у власність товар (код за ДК 021:2015 (CPV): Сплави 14620000-3), найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору.

Партією Товару за Договором є кількість і асортимент Товару, що визначені кожною окремою Заявкою Покупця за цим Договором (далі - Заявка). Замовлення Покупцем Товару (партії Товару) здійснюється шляхом надання Заявки Постачальнику електронним листом на адресу: , або телефонним зв`язком: за номером телефону (0562) 39-79-89. (п. 1.2. Договору).

Загальна сума (ціна) Договору та ціна за одиницю Товару зазначаються в Специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження розвантаження та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. Ціна Товар; визначається в національній валюті України. (п. 2.1. Договору).

Пунктом 2.3. Договору визначено, що розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію Товару протягом 2 календарних днів після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію Товару.

Поставка Товару здійснюється згідно з Правилами "Інкотермс" у редакції 2010 року на умовах поставки FСА (склад Постачальника, м. Дніпро), що визначено в Специфікації до Договору та у строк відповідно до Заявок Покупця транспортом Покупця. (п. 3.1. Договору).

Датою поставки (передачі) Товару та переходу права власності на Товар є дата фактичного отримання Товару Покупцем від Постачальника у відповідності до належно оформлених первинних документів. Видаткова накладна або акт приймання-передачі Товару (далі разом - Первинні документи) крім обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством, повинні містити посилання на номер та дату Договору та відповідний номер та дату Заявки, згідно з якою здійснюється поставка Товару. (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору Постачальник зобов`язаний одночасно з поставкою кожної партії Товару надати Покупцю оригінали або належним чином завірені копії документів, що передбачені чинним законодавством України як обов`язкові для такого виду Товару, а також додаткові документи у відповідності до умов закупівлі та Специфікації, що підтверджують якість Товару.

Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до повного виконання зобов`язань за даним Договором. (п. 5.1. Договору).

Додатком 1 до Договору (Специфікація) сторонами погоджено найменування, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару, що підлягає поставці.

Відповідно до п. 1 Додатку 1 (Специфікація) загальна сума Договору становить 105 588,45 разом з ПДВ (а.с.13-14).

Пунктом 5 Додатку 1 (Специфікація) визначено, що оплата Товару здійснюється наступним чином: оплата 100% після постачання товару протягом 2-х календарних днів.

Пунктом 7 Додатку 1 (Специфікація) встановлено строк поставки товару до 27.08.2021.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем, на виконання умов Договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021, поставлено відповідачу товар на загальну суму 105 109,63 грн, що підтверджується видатковою накладною №5866 від 01.09.2021 та товарно-транспортною накладною №Р5866 від 01.09.2021 (а.с. 15-18).

Вказані накладні підписані позивачем та відповідачем. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видатковій накладній товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Однак, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, не сплатив вартість отриманого товару, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 105 109, 63 грн.

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 113 012, 00 грн. з яких: 105 109, 63 грн. основного боргу, 1 797, 37 грн. інфляційних втрат, 907, 11 грн. 3% річних, 5 197, 89 грн. пені за договором поставки №66-45П-21 від 19.08.2021.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.

За змістом ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.ст. 193, 202 ГК України, ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2021 між Державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (постачальник) укладено договір поставки №66-45П-21 згідно п.1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов`язується партіями, відповідно до Заявок покупця, поставляти покупцю у власність товар (код за ДК 021:2015 (CPV): Сплави 14620000-3), найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка міститься в додатку 1 до договору і є його невід`ємною частиною (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах даного договору.

Позивачем на виконання умов договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 105 109, 63 грн., що підтверджується видатковою накладною №5866 від 01.09.2021, товарно-транспортною накладною №Р5866 від 01.09.2021.

Вказаними видатковою та товарно-транспортною накладними підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за договором на загальну суму 105 109, 63 грн.

Однак, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань не сплатив вартість отриманого товару, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 105 109, 63 грн.

Відповідних доказів на підтвердження здійснення відповідачем повної оплати за товар за договором матеріали справи не містять.

Враховуючи вище викладене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що основний борг в сумі 105 109, 63 грн. доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 105 109, 63 грн. боргу підлягає до задоволення.

Крім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 5 197, 89 грн. пені, 1 797, 37 грн. інфляційних втрат, 907, 11 грн. 3% річних за договором поставки №66-45П-21 від 19.08.2021.

Зокрема, розглядаючи вимогу позивача про стягнення 5 197, 89 грн пені, нарахованої за період з 16.09.2021 по 29.12.2021, слід зазначити наступне.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст.ст. 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Враховуючи вищенаведені положеннями законодавства, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Тлумачення умов укладеного сторонами договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

В силу ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Аналізуючи зміст вищевказаних положень законодавства слід дійти висновку, що розмір пені та штрафу за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені та штрафу, або містить умову про те, що вони нараховуються відповідно до чинного законодавства, сума пені та штрафу може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначили її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.

Судом встановлено, що жодним з пунктів договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 не встановлено обов`язок відповідача, як покупця, сплачувати пеню в разі порушення ним грошового зобов`язання за договором.

Також, відповідних доказів на підтвердження внесення змін до договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 стосовно стягнення пені матеріали справи також не містять.

Враховуючи викладене вище, а також те, що умовами договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 не визначено розміру пені за порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ст. 231 ГК України не встановлено конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлено порядок їх визначення у договорі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна неустойка за відсутності конкретно визначеного її розміру в Договорі та законі, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 5 197, 89 пені не підлягає до задоволення.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 797, 37 грн. інфляційних втрат, 907, 11 грн. 3% річних, нарахованих за період з 16.09.2021 по 29.12.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов`язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки розміру інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 16.09.2021 по 29.12.2021, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з їх розрахунками та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 1 797, 37 грн. інфляційних втрат, 907, 11 грн. 3% річних, нарахованих у визначені періоди.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства в частині дотримання строків виготовлення повного тексту судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не встановила в процесуальних діях Господарського суду Житомирського області порушень норм ч. 3 ст. 277 ГПК України або таких порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Щодо доводів скаржника про наявність форс-мажорних обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за порішення грошового зобов`язання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п.4.6 договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 сторони договору звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладання договору, виникли поза волею сторін, якщо ці обставини вплинули на виконання договору. Відсутність у боржника коштів, потрібних для виконання зобов`язань за договором або відсутність у сторони відповідних дозвільних документів необхідних для виконання договору не є обставинами непереборної сили.

За визначенням підпункту 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2017р. №40(3) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (пункт 3.2 Регламенту).

З наведеного слідує, що порушення зобов`язань контрагентами відповідача, зокрема і за договорами №370/3/5/2/1/10, №370/3/5/2/1/9 та №370/3/5/2/1/8 не вважаються форс-мажорними обставинами та не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договору поставки №66-45П-21 від 19.08.2021, який є предметом розгляду у даній справі.

Також, судом апеляційної інстанції не приймаються в якості доказів неможливості своєчасного виконання обов`язків відповідача по оплаті товару за договором поставки №66-45П-21 від 19.08.2021 висновки Вінницької торгово-промислової палати від 24.12.2021 №23/12/501, 23/12/502, 23/12/503 та сертифікати №0500-22-0070, №0500-22-0071, №0500-22-0072 від 18.02.2022 №23/12/49, №23/12/50, №23/12/51, оскільки останні підтверджують неможливість виконання своїх обов`язків Державним підприємством "45 Експериментальний механічний завод" за Договорами про закупівлю послуг за державні кошти №370/3/5/2/1/10, №370/3/5/2/1/9 та №370/3/5/2/1/8 від 25.08.2021, укладеними з Міністерством оборони України, а не з позивачем у цій справі ТОВ "Торговий Дом "ДНЛ Груп".

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що інші заперечення скаржника та відповідні обґрунтування в апеляційній скарзі щодо обставин справи є безпідставними та такими, що не можуть впливати на розгляд справи по суті.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.04.2022 у справі № 902/32/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.