РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2022Справа № 910/3613/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»

про стягнення 66092,21 грн,

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 66092,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Як на підставу для розрахунку суми страхового відшкодування позивач послався на звіт № 38-D/10/19 про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Tesla Model 3, державний номер НОМЕР_1 , складений фізичною особою-підприємцем Видутою Д.Ю, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 106433,55 грн (коефіцієнт фізичного зносу 44,3%).

Суд своєю ухвалою від 18.05.2022 відкрив провадження у справі № 910/3613/22 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відхиляючи позовні вимоги відповідач послався на звіт № 70/21 від 06.11.2021 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля Tesla Model 3, державний номер НОМЕР_1 , складений фізичною особою-підприємцем Вітвіцьким І.І., відповідно до якого розмір страхового відшкодуванням з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 32767,85 грн (коефіцієнт фізичного зносу 45%) та зазначив, що 18.11.2021 перерахував позивачеві 32767,85 грн.

Відповідач заперечив проти визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

16 лютого 2021 року приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля Tesla Model 3, державний номер НОМЕР_1 .

20 квітня 2021 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля АUDI Q7, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2021 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_2 .

Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля АUDI Q7, державний номер НОМЕР_2 , застраховані приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» за полісом ЕР № 123652782 (далі Договір-2). Франшиза 0 грн.

Згідно із звітом № 38-D/10/19 про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Tesla Model 3, державний номер НОМЕР_1 , складеним фізичною особою-підприємцем Видутою Д.Ю, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 106433,55 грн (коефіцієнт фізичного зносу 44,3%).

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт від 13.07.2021, за якими до виплати підлягає 119332,50 грн.

Позивач перерахував товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд-дім Україна» 119332,50 грн за ремонт застрахованого автомобіля (платіжне доручення від 13.07.2021).

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 20.04.2021 про сплату 119332,50 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідач склав страховий акт, в якому розпорядився відшкодувати позивачеві 32767,85 грн страхового відшкодування.

18 листопада 2021 року відповідач перерахував позивачеві 32767,85 грн страхового відшкодування (платіжне доручення від 18.11.2021).

Вирішуючи обґрунтованість вимог про стягнення 66092,21 грн (106433,56-40341,35) суд виходить з такого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в цьому випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст цієї статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування» і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача шкоди (суброгація).

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови № 910/20199/17 від 01.06.2018, № 910/5092/17 від 14.05.2018 та № 922/1436/17 від 10.07.2018) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:

- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);

- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);

- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);

- страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Отже, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до страховика потерпілого у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Як зазначено вище ліміт відповідальності відповідача 130000,00 грн.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач не сплатив позивачеві 66092,21 грн страхового відшкодування.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача 66092,21 грн страхового відшкодування обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, акт виконаних робіт, платіжне доручення від 01.02.2022, детальний опис робіт (наданих послуг) від 28.02.2022.

Оскільки відповідач не довів неспівмірність цих витрат, суд покладає на нього ці витрати в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС».

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, код 20474912) на користь приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050, код 24745673) 66092,21 грн боргу, 2481,00 грн судового збору, 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя С. А. Ковтун