ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2022 Справа № 914/834/22

За позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Червоноград, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , м.Львів

про: повернення майна та стягнення коштів в розмірі 6300,00грн

Суддя У.І.Ділай

Без участі представників сторін

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2022, справу №914/834/22 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 03.05.2022 позов залишено без руху.

20.05.2022 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. У заяві позивач виклав позовну заяву в новій редакції, зокрема, прохальну частину, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6300,00грн та зобов`язати відповідача повернути майно. Позовну вимогу щодо розірвання договору найму (оренди) б/н від 10.05.2017 позивач просить залишити без розгляду. Зважаючи на подану заяву від 16.05.2022, суд приймає її до розгляду.

Ухвалою від 25.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Позовну вимогу щодо розірвання договору найму (оренди) б/н від 10.05.2017 - залишено без розгляду.

27.06.2022 від позивача до суду надійшла заява, до якої додано для огляду оригінали документів, копії яких долучено до позову.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Конверт з ухвалою від 25.05.2022 повернутий поштовим відділенням із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 25.07.2022 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 25.07.2022. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

10.05.2017 між сторонами укладено договір оренди, відповідно до п.1 якого є оренда холодильника вітрини, довжиною 2 м, синього кольору.

Відповідно до п.2 договору, договір укладений на один рік з можливістю поновлення.

Пунктом 3 Договору передбачено, що вартість оренди складає 300 грн на місяць.

У п. 4.2. договору сторони погодили, що орендар отримує майно в оренду, сплачує орендну плату до 15 числа наступного місяця.

На підтвердження факту передачі в оренду майна позивач долучив акт від 10 травня 2017 року (оригінал оглянуто судом).

Як зазначив позивач, зважаючи, що відповідач продовжував користуватись орендованим майном, а ФОП ОСОБА_1 не заперечував проти цього спірний договір є продовженим до 09.05.2022.

За повідомленням позивача відповідач не виконував взятих зобов`язань щодо сплати орендних платежів. Так, за період з 10 липня 2020 року по 09 березня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 6300,00 грн.

У порядку досудового врегулювання спору 15.12.2021 позивач скерував відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість, повернути холодильник та розірвати договір від 10.05.2017. Вказану претензію відповідач отримав 18.12.2021 (відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення). Претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не оплатив позивачу вартості орендованого майна. Відтак, ФОП ОСОБА_1 подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 6300,00 грн основного боргу за період з 10 липня 2020 року по 09 березня 2022 року. Також позивач просить зобов`язати відповідача повернути орендоване майно.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір оренди від 10.05.2017, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Предметом договору оренди є холодильник вітрини, довжиною 2 м, синього кольору.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

За приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Вказаний договір оренди укладений на один рік з можливістю поновлення (п 2 договору). Місячний орендний платіж визначений у розмірі 300,00 грн (п.3. договору).

Позивач свої зобов`язання щодо передачі майна виконав, що підтверджено актом від 10.05.2017, копія якого долучено до матеріалів справи (оригінал оглянуто судом).

Матеріалами справи підтверджено реальне виконання сторонами умов договору оренди, а саме актом від 10.05.2017.

Договір розірваний з ініціативи орендодавця та припинив свою дію 18 грудня 2021 року (дата отримання претензії відповідачем).

Як встановлено судом та не заперечено сторонами спірне майно відповідач не повернув позивачу.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині.

Відповідач про дійсність отримання майна та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Статтею 782 ЦК України, передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Суд зазначає, що відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов`язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку.

Отже, позивач скористався своїм правом на відмову від договору оренди, і такий, в силу положень ч. 2 ст. 782 ЦК України, є розірваним.

За приписами ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У зв`язку з тим, що договір оренди є розірваним з 18.12.2021, орендоване майно станом на момент розгляду спору судом відповідач не повернув та продовжує без належних правових підстав користуватися ним, то позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути орендоване майно є обґрунтованою.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення орендної плати є правомірною та такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі 5100,00грн за період з 10 липня 2020 року по 18 грудня 2021 року (до терміну розірвання договору). В решті вимог про стягнення 1200,00грн за період з 19.12.2021 по 09.03.2022 слід відмовити за відсутності правових підстав.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 5100,00грн основного боргу та 4962,00 грн судового збору.

3.Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) холодильник вітрину, довжиною 2м, синього кольору.

4.У задоволенні решти вимог відмовити.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 01.08.2022.

Суддя Ділай У.І.