УХВАЛА

16 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 5015/118/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Банаська О.О., Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування"

на ухвалу Господарського суду Львівської області

від 07.07.2021

у складі судді: Чорній Л.З.,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

від 02.02.2022

у складі колегії суддів: Желіка М.Б., (головуючий), Галушко Н.А., Орищин Г.В.,

у справі за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина",

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач"

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" (далі - заявник), звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у справі № 5015/118/11 Господарського суду Львівської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 5015/118/11 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Банасько О.О., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.05.2022.

Як вбачається з матеріалів скарги, заявник не погоджується з постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2022, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021, щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволені скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП "Мібул" та ФОП Гаврилюка О.Р.; відмови у задоволенні заяви-скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників справи вх. №42388/19 від 11.10.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволенні скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" вх. № 2070/19 від 30.07.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 680/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 5805/16 від 06.12.2016 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволенні скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників справи вх. №682/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укравтозапчастина".

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги уповноваженої особи ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" з наступних підстав.

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Так, згідно Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII набрав чинності 21.04.2019, цей Кодекс введено в дію з 21.10.2019.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, в редакції на момент прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови та прийняття судом касаційної інстанції даної ухвали, передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Наведений в частині 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

У даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2022, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021, щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволені скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП "Мібул" та ФОП Гаврилюка О.Р.; відмови у задоволенні заяви-скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників справи вх. №42388/19 від 11.10.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволенні скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" вх. № 2070/19 від 30.07.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 680/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; щодо відмови у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" вх. № 5805/16 від 06.12.2016 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю.; відмови у задоволенні скарги ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" та учасників справи вх. №682/19 від 07.03.2019 на дії ліквідатора ТОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укравтозапчастина", можливість окремого оскарження якої, не передбачено частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з чим, касаційна скарга не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, тому в її прийняті слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги уповноваженої особи ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" на вказані судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

На підставі викладеного та керуючись частиною 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у справі № 5015/118/11.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.О. Банасько

О.В. Васьковський