ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 921/607/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М.,

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представників: ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" - адвоката Снєди П.С., ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" - адвоката Кравчука П.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-Бізнес Партнер"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021

та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021

у справі № 921/607/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-Бізнес Партнер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрного підприємства "Колос-2"

про стягнення 16 340 008,17 грн. безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" про стягнення 1 6340 008,17 грн. безпідставно набутих коштів.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву за № 15/03 від 15.09.2021 (вх. №7598 від 16.09.2021) про забезпечення позову, в якій просив суд:

- накласти арешт на грошові кошти ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2", що знаходяться на розрахункових рахунках: IBAN НОМЕР_1 в AT "ОТП Банк" МФО 300528, IBAN НОМЕР_2 в AT "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805, IBAN НОМЕР_3 в АТ "Банк інвестицій та заощаджень" МФО 380281, а також на інших виявлених під час виконання даної ухвали рахунках, які відкриті ТОВ Аграрним підприємством "Колос-2" в банківських установах України в межах ціни позову 16 340 008,17 грн;

- накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову 16 340 008,17 грн;

- заборонити ТОВ Аграрному підприємству "Колос-2" вчиняти будь-які дії, що спрямовані на відчуження нерухомого майна та транспортних засобів - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 у справі № 921/607/21 (суддя Стадник М.С.) відмовлено ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" у задоволенні заяви № 15/03 від 15.09.2021 про забезпечення позову.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 921/607/21 (колегія суддів: Зварич О.В. - головуючий, Гриців В.М., Малех І.Б.) ухвалу господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" за № 15/03 від 15.09.2021 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку номер IBAN НОМЕР_3 в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову 16 340 008,17 грн. Прийнято в цій частині нове рішення, яким заяву задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку номер IBAN НОМЕР_3 в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову 16 340 008,17 грн. В іншій частині ухвалу господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 у справі № 921/607/21 - залишено без змін.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить:

1) скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 921/607/21 в частині відмови в задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" щодо накладення арешту на грошові кошти ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" , що знаходяться на розрахункових рахунках: IBAN НОМЕР_1 в AT "ОТП Банк" МФО 300528, IBAN НОМЕР_2 в AT "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805, а також на інших виявлених під час виконання даної ухвали рахунках, які відкриті ТОВ Аграрним підприємством "Колос-2" в банківських установах України- в межах ціни позову 16 340 008,17 грн.; накладення арешту на нерухоме майно та транспортні засоби ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн; заборони ТОВ Аграрному підприємству "Колос-2" вчиняти будь-які дії, що спрямовані на відчуження нерухомого майна та транспортних засобів - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн;

2) ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким:

- заяву про забезпечення позову ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" задовольнити;

- накласти арешт на грошові кошти ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" , що знаходяться на розрахункових рахунках: IBAN НОМЕР_1 в AT "ОТП Банк" МФО 300528, IBAN НОМЕР_2 в AT "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805, а також на інших виявлених рахунках, які відкриті ТОВ Аграрним підприємством "Колос-2" в банківських установах України - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн;

- накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн;

- заборонити ТОВ Аграрному підприємству "Колос-2" вчиняти будь-які дії, що спрямовані на відчуження нерухомого майна та транспортних засобів - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн.

Підставою касаційного оскарження відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 287 ГПК України ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" зазначає порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме ст. ст. 86, 136, 137 ГПК України.

Крім цього позивач посилається на те, що апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 22.07.2019 у справі № 914/120/19, від 17.05.2021 у справі № 911/8/21, від 28.12.2021 у справі № 910/13681/21, що мало наслідком необґрунтовану відмову ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" у вжитті всіх заходів забезпечення позову, про які просив позивач.

ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" у касаційній скарзі доводить, що вжитий судом апеляційної інстанції захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту з одночасним його обмеженням лише щодо одного банківського рахунку ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" не може вважатись таким, що спрямований на досягнення мети інституту забезпечення позову - гарантування належного і правильного виконання рішення господарського суду, оскільки відповідач має можливість здійснити банківський переказ грошових коштів з одного свого рахунку на інший.

На думку позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для вжиття заходу забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти відповідача, однак, обмежив дію арешту грошових коштів відповідача, застосувавши його лише до одного банківського рахунку, порушивши при цьому ст.136, 137 ГПК України, які встановлюють загальні мету та принцип забезпечення позову - вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Водночас, як зазначає ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер", в порушення ст. 86 ГПК України судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінки тому факту, що відповідач є агровиробником, здійснює вирощування і реалізацію сільськогосподарських культур і така діяльність є сезонною, що прямим чином впливає на сезонність отримання прибутку відповідачем.

Крім того, за твердженням позивача, судом апеляційної інстанції не було враховано його доводи про те, що нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності за адресою: Тернопільська обл., Теребовлянський р-н, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, перебуває в іпотеці згідно з договором від 14.01.2020, укладеним відповідачем з АТ "ОТП Банк", розмір основного зобов`язання відповідача - 38 500 000,00 грн, а в розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься п`ять записів про заборону на нерухоме майно.

Від ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 921/607/21 - залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про стягнення з ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" 16 340 008,17 грн. безпідставно набутих коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що між сторонами 07.09.2021 проводилися переговори щодо укладення договору поставки сільськогосподарської продукції, а саме: поставки відповідачем позивачу 2500 тон пшениці 2-го класу врожаю 2021 року, позивач здійснив оплату на банківські реквізити відповідача на загальну суму 16 340 008,17 грн (платіжне доручення № 002343286 від 08.09.2021 на суму 8 000 000,00 грн та платіжне доручення № від 09.09.2021 на суму 8 340 008,17 грн), однак, як зазначає позивач, договір № ОБП- від 07.09.2021, який вказаний у призначенні платежу у відповідних платіжних дорученнях, між сторонами укладено не було.

Відтак, ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" вважає, що грошові кошти у сумі 16 340 008,17 грн. були перераховані відповідачу безпідставно і підлягають поверненню на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України.

Подана разом із позовною заявою заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, а також заборони відчужувати майно, обґрунтована необхідністю уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в заяві про забезпечення позову посилається на те, що ТОВ Аграрне підприємство "Колос-2" відмовляється повернути кошти, отримані без належної грошової підстави, не вчиняє жодних дій, які б підтвердили ймовірність повернення грошових коштів у майбутньому, між сторонами не укладено договорів застави, поруки або гарантії, що дозволяло б ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" задовольнити свої вимоги за рахунок майна ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" або отримати суму боргу від іншої особи.

Відмовляючи на даній стадії судового процесу у задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не підтвердив викладені у заяві обставини можливими та допустимими доказами, передбаченими ст. 74 ГПК України, а саме не надав жодних доказів, що відповідач відмовляється повернути кошти, не навів обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов та не довів, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся,

Водночас, апеляційний господарський суд, частково задовольнив апеляційну скаргу ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер", скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку номер IBAN НОМЕР_3 в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову - 16 340 008,17 грн, та прийняв у цій частині нове рішення про задоволення заяви.

За висновком суду апеляційної інстанції, між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на вказаному рахунку в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову - 16 340 008,17 грн., та предметом спору у цій справі наявний безпосередній зв`язок і такий захід забезпечення позову є співмірним та адекватним щодо позовних вимог, гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відтак, на думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову в цій частині є передчасними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" , що знаходяться на відповідних рахунках в AT "ОТП Банк", AT "Райффайзен Банк Аваль", інших рахунках, які відкриті відповідачем у банківських установах України; накладення арешту на нерухоме майно і транспортні засоби відповідача та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, що спрямовані на відчуження нерухомого майна та транспортних засобів в межах ціни позову- 16 340 008,17 грн, з огляду на те, що заявник не підтвердив викладені у заяві обставини можливими та допустимими доказами, не навів обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов саме такими заходами забезпечення позову, не довів, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у той спосіб, який просить заявник, може спричинити блокування господарської діяльності відповідача, що є неприпустимим.

Однак, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками апеляційного суду, оскільки вони зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ГПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не вжив визначені ГПК України заходи для з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення при розгляді питання про наявність/відсутність підстав для забезпечення позову, та взагалі не надавав оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, так само не досліджував подані докази і аргументи відповідача, якими останній заперечував проти вжиття заходів забезпечення позову, про які просив заявник.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі, яке мотивовано тим, що заявник не підтвердив викладені у заяві обставини можливими та допустимими доказами, не можна визнати законним та обґрунтованим в розумінні ст. 236 ГПК України.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Водночас, суд апеляційної інстанції покликаний не лише перевіряти та оцінювати правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи, відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, а може і усунути недоліки ухваленого судового рішення, самостійно встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при вирішенні спору, застосувавши відповідні норми матеріального та процесуального права.

Однак, у цьому випадку, апеляційний суд в порушення вимог ст. 269 ГПК України не здійснив належний апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Так, зокрема, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку номер IBAN НОМЕР_3 в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" в межах ціни позову - 16 340 008,17 грн, суд апеляційної інстанції не досліджував ні докази і доводи заявника щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаного заходу забезпечення позову, ні відповідні заперечення і докази ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2".

При цьому висновок про безпосередній зв`язок між вжитим заходом та предметом спору у цій справі, а також те, що саме такий захід забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, жодним чином апеляційним судом не обґрунтований.

При цьому, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою посилання відповідача на те, що обставини відкриття на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" саме цього рахунку в АТ "Банк інвестицій та заощаджень" досліджуються в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000175 від 17.09.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом відкриття невстановленою особою вищевказаного банківського рахунку у Криворізькому відділенні АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та заволодіння грошовими коштами в особливо великому розмірі, які належать ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер".

Разом з цим, погодившись з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на відповідних рахунках в AT "ОТП Банк", AT "Райффайзен Банк Аваль", інших рахунках, які відкриті відповідачем у банківських установах України; накладення арешту на нерухоме майно і транспортні засоби відповідача та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, що спрямовані на відчуження нерухомого майна та транспортних засобів - в межах ціни позову 16 340 008,17 грн, суд апеляційної інстанції не перевірив обґрунтованість такого висновку місцевого господарського суду, самостійно не дослідив обставини, що підлягають з`ясуванню при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для забезпечення позову.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, апеляційний суд дійшов висновку, що вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову може спричинити блокування господарської діяльності відповідача, водночас, накладаючи арешт в межах ціни позову - 16 340 008,17 грн на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", відкритому на ім`я ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2", суд апеляційної інстанції не надавав оцінки цьому заходу забезпечення позову в контексті блокування господарської діяльності аграрного підприємства.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки апеляційного господарського суду про наявність підстав для забезпечення позову у вигляді накладення арешту на один з банківських рахунків відповідача та відмова у вжитті інших заходів забезпечення позову, про які просив позивач, є суперечливими та взаємовиключними, тоді як судове рішення має бути зрозумілим та однозначним, без можливості подвійного тлумачення.

Крім того, судом апеляційної інстанції не було враховано, що згідно з ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційного суду мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки ні доводам апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для задоволення його заяви про забезпечення позову в повному обсязі, ні аргументам відповідача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Так, апеляційним судом було залишено без будь-якої оцінки доводи ТОВ "ОККО-Бізнес Партнер" про те, що відповідач є агровиробником, здійснює вирощування і реалізацію сільськогосподарських культур, така діяльність є сезонною, і невжиття заходів забезпечення позову в період збору врожаю та його реалізації утруднить чи навіть унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не надав оцінки і аргументам ТОВ Аграрного підприємства "Колос-2" про фінансово-економічну стабільність останнього та відсутність сумнівів щодо його платоспроможності в майбутньому.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилався на те, що він є діючим підприємством з бездоганною діловою репутацією, здійснює господарську діяльність з січня 2003 року, є володільцем 5 ліцензій, бере участь у державних закупівлях, на праві власності за ТОВ Аграрним підприємством "Колос-2" зареєстрована значна кількість майна, має штат працівників у кількості 81 осіб та сплачує податки натомість вжиття заходів забезпечення позову перешкоджатимуть господарській діяльності підприємства та спричинить зупинення виплати податкових платежів і заробітної плати працівникам.

Проте, як вбачається зі змісту постанови суду апеляційної інстанції, ці та інші наведені сторонами в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу аргументи залишились без жодного правового аналізу.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Крім того, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руіс Матеос проти Іспанії", якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення.

У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

У зазначеному аспекті доцільно також послатись і на висновок Європейського суду з прав людини у застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" та "Месроп Мовсесян проти Вірменії"), згідно з яким право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом з тим, вимога ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічно, у справі, що розглядається, допущені апеляційним судом процесуальні порушення на предмет повноти дослідження всіх обставин справи, колегія суддів вважає такою процесуальною помилкою, яка не забезпечила справедливого розгляду справи.

У зв`язку з зазначеним, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустився апеляційний господарський суд, свідчать про те, що ним не здійснено належного апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, а відтак, зроблено передчасні висновки за результатом розгляду у даній справі заяви "ОККО-Бізнес Партнер" про забезпечення позову у даній справі.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 921/607/21 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи у скасованій частині апеляційному суду слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, здійснити належний апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції, і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У зв`язку з направленням справи на новий апеляційний розгляд відповідно до ст.129 ГПК України розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОККО-Бізнес Партнер" - задовольнити частково.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 921/607/21 - скасувати.

Справу № 921/607/21 у скасованій частині направити до Західного апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Жуков С.В.

Огороднік К.М.