ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р. Справа№ 915/1544/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача: не з`явився; від відповідача -1: не з`явився;
від відповідача -2: Салков Р.В. - прокурор (посвідчення №9 від 04.02.2021).

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 (суддя Балац С.В., м. Київ, повний текст складено 11.11.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло", м. Миколаїв

до: 1. Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у міста Миколаєві, м. Миколаїв,

2. Прокуратури Миколаївської області, м. Миколаїв

про стягнення 1 214 200,00 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі - відповідач -1) та прокуратури Миколаївської області (далі - відповідач-2) (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.02.2021, яка прийнята судом) про стягнення про стягнення 114.200,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що слідчий першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві Ватан О.С. постановою від 12.09.2019 закрив кримінальне провадження № 0000047 від 06.03.2017 про вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївської області Костіковим П.О. за ознаками ч. 3 ст. 382 КК України, за заявою позивача, яке є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. В подальшому слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Павлова Ж.П. ухвалою від 07.09.2020 у справі № 487/7474/19 скасувала вказану постанову слідчого ДБР.

Позивач зазначає, що орган досудового розслідування і прокуратура при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні своїми незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю завдали позивачу майнову шкоду, з оплати юридичної допомоги, яка була надана останньому в період з 10.03.2017 по вересень 2020 в сумі 14 200,00 грн, та моральну шкоду, яку позивач оцінює у 100 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2020 № 915/1544/20 вказану позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва з підстав, викладених у зазначеній ухвалі.

22.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній збільшив позовні вимоги до 1 214 200,00 грн., з яких: 14 200,00 грн. - грошові кошти у вигляді майнової шкоди з оплати юридичної допомоги та 1 200 000,00 грн. - моральної шкоди.

Вказану заяву місцевим господарським судом прийнято до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано недоведеністю, необґрунтованістю позовних вимог та відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено протиправності поведінки вищевказаних органів, причинно-наслідкового зв`язку між їх діями і заподіянням шкоди, а у випадку моральної шкоди - самого факту її заподіяння, відтак відсутній склад правопорушення, необхідний для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди. Крім того, позивач звертаючись із вимогою про стягнення з відповідачів суми моральної шкоди не зазначив як розрахунку такої суми так і обґрунтованості завдання позивачу такої моральної шкоди.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування збитків у вигляді сплаченої грошової винагороди адвокату у зв`язку з поданням юридичної допомоги, місцевий господарський суд зазначив, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Промхімскло» (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю Територіального управління державного бюро розслудівань, розташованого у міста Миколаєві і Прокуратури Миколаївської області, що обмежують його права, у розмірі 14 200,00 грн сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичної допомоги та 1 200 000,00 грн моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що відмова у задоволенні його позову у даній справі викликана неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки, за твердженням заявника апеляційної скарги:

- місцевим господарським судом не застосовано норми пункту 2 статті 2, статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та не враховано щодо цього вимоги частини сьомої статті 1176 ЦК України;

- порушено вимоги частини другої статті 11 Господарського процесуального кодексу України частини другої статті 6, статті 56 Конституції України ,

- порушено вимоги частини десятої статті 11 ГПК України (щодо застосування аналогії закону чи аналогії права), проігнорувавши відсутність закону, що врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої юридичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Також скаржником у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

27.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача - 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на ту обставину, що згідно положень ст.ст. 23, 91 Цивільного кодексу України юридичній особі не може бути завдано моральну шкоду, оскільки здатність відсувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині.

Відповідач -2 зазначає, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів завдання юридичній особі матеріальної або немайнової шкоди та не зазначено, яким саме чином дії (бездіяльність) державних органів потягнули за собою ті чи інші об`єктивні наслідки для юридичної особи, зокрема, приниження її ділової репутації, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і ймовірним протиправним діянням її заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, наданий позивачем розрахунок немайнової шкоди не має ознак обґрунтованості.

Крім того, доводи апеляційної скарги не підтверджують незаконності рішень, дій, бездіяльності органів досудового розслідування або прокуратури, адже сам лише факт закриття кримінального провадження на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто на підставі положень закону, та скасування в подальшому постанов про закриття судом, не є автоматичним та безумовним свідченням незаконності всіх дій органів досудового розслідування та прокуратури під час кримінального провадження №0000047, як стверджує позивач.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача -1 до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач -1 не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що відповідач-1 у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем -1 відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Промхімскло» у справі №915/1544/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І. (суддя-доповідач), судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга ТОВ «Промхімскло» подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021, зокрема, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Промхімскло» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №915/1544/20.

19.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 915/1544/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 апеляційну скаргу ТОВ «Промхімскло» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 - залишено без руху. Роз`яснено ТОВ «Промхімскло», що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку. Попереджено ТОВ «Промхімскло», що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

11.02.2022 ТОВ «Промхімскло» подало заяву про відвід судді Разіної Т.І. у розгляді справи №915/1544/20 та усунення недоліків.

Відвід мотивовано наявністю сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Разіної Т.І. у розгляді справи №915/1544/20, оскільки, остання необґрунтовано залишила апеляційну скаргу ТОВ «Промхімскло» без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 визнано необгрунтованим заявлений ТОВ «Промхімскло» відвід судді Разіної Т.І. у розгляді справи №915/1544/20. Матеріали справи № 915/1544/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України з метою розгляду заяви про відвід.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2022 заяву ТОВ «Промхімскло» про відвід судді Разіної Т.І. у справі №915/1544/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Промхімскло» про відвід судді Разіної Т.І. від розгляду справи №915/1544/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 задоволено клопотання ТОВ "Промхімскло" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20; поновлено ТОВ "Промхімскло" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20; відкрито апеляційне провадження у справі №915/1544/20; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Промхімскло" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 призначено на 12.07.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 розгляд справи №915/1544/20 відкладено на 26.07.2022.

Явка представників сторін

У судове засідання 26.07.2022 з`явився прокурор ( відповідач -2).

Позивач та відповідач -1 своїх представників у судове засідання не направили.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від позивача та відповідача -1 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що позивач та відповідач -1 належні чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від позивача та відповідача -1 клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача -1.

Позиція представників сторін у справі

У судовому засіданні прокурор (відповідача -2) доводи апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.06.2016 у справі № 487/3036/15-к (провадження №1-кс/487/545/16 скаргу позивача на бездіяльність слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області задоволено частково, встановлено строк виконання слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області слідчих дій по кримінальному провадженню № 0000929 протягом одного місяця.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 27.03.2017 у справі №487/3036/15-к (провадження №1-кс/487/395/17) скаргу позивача на постанову старшого слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП у Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 23.02.2017 № 0000929 задоволено частково, постанову старшого слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП у Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 23.02.2017 №0000929 - скасовано.

Ухвалою слідчого судді центрального районного суду м. Миколаєва від 14.09.2018 у справі № 490/5417/17 (провадження №1-кс/490/1699/2018) скаргу позивача задоволено, постанову старшого слідчого СВ прокуратури Миколаївської області від 26.09.2017 про закриття кримінального провадження від 06.03.2017 № 0000047 - скасовано.

Постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 12.09.2019 закрито кримінальне провадження від 06.03.2017 №0000047 від 06.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 382 КК України у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївської області Костікова П.О. на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діяннях останнього складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.09.2020 у справі № 487/7474/19 (провадження №1-кс/487/3310/20 скаргу позивача на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 12.09.2019 задоволено, вказану постанову - скасовано.

Між позивачем, як замовником, та адвокатом Бєліковим В.Г. укладено договір про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2017 № б/н, відповідно до предмету якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу позивачу у відновленні його прав, які будуть порушені правоохоронними органами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження від 06.03.2017 № 0000047.

Актом приймання-передачі до вказаного договору від 01.10.2020 №б/н сторони названого договору засвідчили факт прийому позивачем наданих адвокатом юридичних послуг з 10.03.2017 по 01.10.2020 в сумі 14 200,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 01.10.2020 № 66 позивачем сплачено на користь адвоката Бєлікова В.Г. грошові кошти в сумі 14 200,00 грн за договором про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2017 № б/н.

Позивач стверджує, що відповідачі, як органи досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні своїми незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю завдали позивачу майнову шкоду.

Приймаючи до уваги вказані обставини позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідачів 1 214 200,00 грн., з яких: 14 200,00 грн. - грошові кошти у вигляді майнової шкоди з оплати юридичної допомоги та 1 200 000,00 грн - моральної шкоди.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку відповідача -2, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивльного кодексу України.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Водночас, для настання цивільно-правової відповідальності відповідачів за заподіяння позивачеві шкоди у цій справі необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини третя-п`ята статті 23 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 91, статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Визначення терміну ділова репутація наведене у пункті 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (зі змінами та доповненнями).

За змістом цієї норми діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Отже, юридична особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди внаслідок приниження її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Однією з основних засад господарського судочинства є змагальність сторін (п. 4 ч. 2 ст. 2 ГПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін полягає в тому, що в силу положень частини 2 та частини 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач взагалі не обґрунтовував власні позовні вимоги необхідністю відшкодування шкоди, заподіяної діловій репутації юридичної особи, а лише обмежився посиланням на те, що незаконні рішення та відповідачів, завдали позивачу моральної втрати та зниженням його престижу.

Водночас, наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, зокрема довідок (актів, звітів тощо) про зменшення вартості нематеріальних активів; свідоцтв про зменшення вартості котирування акцій юридичної особи; висновків судової експертизи; експертної оцінки вартості нематеріальних активів; повідомлень в засобах масової інформації тощо, на підтвердження того, що неправомірні дії відповідачів призвели до приниження ділової репутації, зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності ТОВ "Промхімскло".

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що здійснення дій на виконання посадовими особами своїх процесуальних обов`язків, навіть у випадку подальшого їх скасування, не може трактуватися, як приниження честі, гідності або підрив ділової репутації позивача.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №910/6099/19.

Слід також відзначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач взагалі не обґрунтував, із посиланням на відповідні докази, розмір завданої відповідачем моральної (немайнової) шкоди у розмірі 1 200 000 грн.

Доводи скаржника про безпідставне не застосування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин приписів частини сьомої статті 1176 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" колегією суддів оцінюються критично, оскільки вказаний закон регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, саме громадянину, а не юридичній особі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №910/23364/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17.

Згідно з частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, беручи до уваги те, що позивачем у даній справі виступає юридична особа, а не громадянин, місцевий господарський суд обґрунтовано врахував вищенаведену правову позицію Верховного Суду щодо сфери дії Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у зв`язку з чим дійшов правомірного висновку про неможливість застосування приписів даного закону у спірних правовідносинах.

Аргументи скаржника про необхідність застосування до юридичних осіб положень вказаного вище Закону за аналогією права (аналогію закону) колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки за умовами частини першої статті 8 ЦК України та частини десятої статті 11 ГПК України аналогія закону та аналогія права застосовуються виключно у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої юридичній особі, регламентовані ЦК України, а саме: Главою 82 "Відшкодування шкоди".

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем самого факту заподіяння йому, як юридичній особі, моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1200 000,00 грн моральної шкоди.

Також позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення 14 200,00 грн витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг.

Між позивачем, як замовником, та адвокатом Бєліковим В.Г. укладено договір про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2017 № б/н, відповідно до предмету якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу позивачу у відновленні його прав, які будуть порушені правоохоронними органами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження від 06.03.2017 № 0000047.

Актом приймання-передачі до вказаного договору від 01.10.2020 № б/н сторони названого договору засвідчили факт прийому позивачем наданих адвокатом юридичних послуг з 10.03.2017 по 01.10.2020 в сумі 14.200,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 01.10.2020 № 66 позивачем сплачено на користь адвоката Бєлікова В.Г. грошові кошти в сумі 14 200,00 грн за договором про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2017 № б/н.

Разом з тим, процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків, натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №915/1375/20 та від 01.12.2021 у справі №915/1477/20 та від 31.05.2021 у справі №910/6235/20, від 24.03.2021 у справі №922/445/20 та від 01.06.2020 у справі №910/12945/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. (Аналогічні висновки вкладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 підтримала власний правовий висновок щодо порядку розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначивши, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Суд апеляційної інстанції вважає з необхідне зазначити, що відшкодування витрат понесених позивачем за надання правової (правничої) допомоги має бути вирішено у тому процесі в якому вони мали місце, зокрема кримінальному, цивільному або адміністративному і такі витрати не можуть стягуватися в якості збитків в окремому позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову і в частині вимог про стягнення 14 200,00 витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, у зв`язку його недоведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/21, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Промхімскло" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі №915/1544/20.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Справу №915/1544/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями -08.08.2022.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко