ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. Справа№ 910/14870/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Кравець І.В.

відповідача - Черкасов Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд"

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2021 р.

у справі № 910/14870/21 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд"

про стягнення 314027,08 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Стромат "Агро-Спецбетон" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" про стягнення заборгованості за договором поставки товару № ПБ/2021/03/007 від 10.03.2021 р., а саме: 300000,01 грн основного боргу, 2134,43 грн 3% річних, 899,94 грн інфляційних втрат та 10992,70 грн пені.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не здійснив повну оплату за поставлений ним товар, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду суду м. Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/14870/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Агро-Спецбетон" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стромат "Агро-Спецбетон" 30000,01 грн основного боргу, 10711,74 грн пені, 103,29 грн інфляційних втрат, 2079,28 грн 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні, сертифікати та паспорти якості на товар, відтак позивачем не було доведено факт передачі товару, а тому строк на оплату товару не розпочався.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14870/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14870/21 залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України.

До суду 10.02.2022 р. від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/998/22 від 14.02.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14870/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14870/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л.Г., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14870/21 та призначено її до розгляду на 15.03.2022 р.

15.03.2022 р. розгляд справи № 910/14870/21 не відбувся у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1680/22 від 02.05.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14870/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14870/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022 р. справу № 910/14870/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 28.06.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 р. було відкладено розгляд справи до 19.07.2022 р.

У судовому засіданні 19.07.2022 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

10.03.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стромат "Спецбетон" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" (далі - покупець) було укладено договір № ПБ/2021/03/007 поставки товару (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується за заявками покупця передавати у встановлений строк (строки) товарний бетон, будівельні розчини - надалі «бетон» та залізобетонні вироби - надалі «ЗБВ» - надалі товар у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар і сплатити за нього грошову суму на умовах, викладених у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору кількість, строки поставки, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що постачається за цим договором, визначається на підставі заявок покупця.

Як передбачено п. 1.4. договору, підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є здійснення покупцем оплати товару (повністю або частково) на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та/або прийняття покупцем товару за видатковими накладним/товарно-транспортними накладними, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

У відповідності до п. 4.5 договору передача товару оформлюється товарно-транспортними накладними/видатковими накладними. Моментом передачі товару покупцеві є момент підписання покупцем відповідної товарно-транспортної накладної / видаткової накладної.

За п. 5.1 договору ціна товару, що постачається за цим договором та послуг з доставки товару, є договірною, формується постачальником на підставі звичайних цін на товар і вказується в рахунках-фактурах, виставлених постачальником відповідно до заявки покупця.

Пунктом 5.5 договору сторони погодили, що в разі поставки товару без здійснення покупцем попередньої оплати, оплата поставленого товару здійснюється покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення відтисками їхніх печаток (за наявності) та діє до 31.12.2020 р. але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8.1 договору).

На виконання умов укладеного договору позивачем в період з 30.04.2021 р. по 07.06.2021 р. було здійснено поставку товару (без умов щодо попередньої оплати), що підтверджується наданими видатковими накладними.

22.07.2021 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 129/П з вимогою про сплату основного боргу в сумі 309866,24 грн, яка була отримана відповідачем 08.08.2021 р., та в результаті чого було частково сплачено борг.

Також, між сторонами було підписано акт звіряння станом на 25.08.2021 р., відповідно до якого заборгованість відповідача становила 309866,24 грн та визнавалася останнім.

Однак видаткову накладну № 7/11705 від 30.04.2021 р. на суму 9749,40 грн, відповідачем було оплачено лише на суму 7477,02 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив повну оплату за поставлений ним товар, у зв`язку з чим станом на 31.08.2021 р. розмір заборгованості відповідача становить 300000,01 грн (7477,02 грн фактичний залишок боргу за видатковою накладною № 7/11705 від 30.04.2021 р. + 292522,99 грн за період з 10.05.2021 р. по 07.06.2021 р.).

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем здійснено поставку товарів відповідачу за період з 30.04.2021 р. по 07.06.2021 р. згідно з наступними видатковими накладними: № 7/11705 від 30.04.2021 р. на суму 9749,40 грн; № 1/33041 від 10.05.2021 р. на суму 13706,74 грн; № 1/33128 від 11.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/34666 від 12.05.2021 р. на суму 7500,48 грн; № 1/34670 від 12.05.2021 р. на суму 13706,74 грн; № 1/34780 від 13.05.2021 р. на суму 13706,74 грн; № 1/34782 від 13.05.2021 р. на суму 1726,55 грн; № 1/34996 від 15.05.2021 р. на суму 17361,86 грн; № 1/38504 від 15.05.2021 р. на суму 2 940,17 грн; № 1/36541 від 17.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/36634 від 18.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/36670 від 18.05.2021 р. на суму 2 642,44 грн; № 1/36753 від 19.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/36977 від 21.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/38506 від 24.05.2021 р. на суму 13706,74 грн; № 1/38579 від 25.05.2021 р. на суму 14620,51 грн; № 1/38685 від 26.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/40172 від 27.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/40175 від 27.05.2021 р. на суму 1484,12 грн; № 1/40176 від 27.05.2021 р. на суму 7500,48 грн; № 1 /40286 від 28.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/40487 від 31.05.2021 р. на суму 12792,95 грн; № 1/40553 від 01.06.2021 р. на суму 7500,48 грн; № 1/42001 від 01.06.2021 р. на суму 10269,26 грн; № 1/42118 від 02.06.2021 р. на суму 11951,72 грн; № 1/42307 від 03.06.2021 р. на суму 2696,24 грн; № 1/42376 від 04.06.2021 р. на суму 14620,51 грн; № 1/42862 від 07.06.2021 р. на суму 10269,26 грн; № 7/17814 від 07.06.2021 р. на суму 9475,40 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін без зауважень.

Однак, відповідачем було здійснено оплату лише на суму 48229,05 грн, яку позивачем було зараховано в рахунок погашення попередньої заборгованості в розмірі 55706,07 грн згідно з актом звірки від 26.08.2021 р., а залишкову суму було зараховано в рахунок часткового погашення заборгованості за видатковою накладною № 7/11705 від 30.04.2021 р. в розмірі 2272,38 грн, відтак за вказаною накладною сума неоплаченого товару становить 7477,02 грн.

Отже, враховуючи умови укладеного між сторонами договору, підписані сторонами видаткові накладні та акт звірки взаєморозрахунків, зобов`язання відповідача здійснити оплату за товар, поставлений позивачем за вказаними вище видатковими накладними, є таким, що настав, а відтак із врахуванням часткових оплат відповідача у останнього існує заборгованість в загальному розмірі 300000,01 грн.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що в акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 р. у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 р. у справі № 916/1727/17.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, відповідачем неналежним чином виконувалися умови укладеного договору в частині здійснення оплати за поставлений йому товар, а саме, з порушенням п. 5.5 умов договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 300000,01 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пені 10992,70 грн пені.

Пунктом 6.3.2 укладеного договору сторони погодили, що за порушення строків оплати за отриманий товар покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення від ціни несвоєчасного оплаченого товару за кожен день прострочення

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З розрахунку позивача вбачається, що при нарахуванні пені останнім було допущено помилку, зокрема невірно визначено дати початку здійснення таких нарахувань, оскільки не враховано, що відповідно до п. 5.5 укладеного договору відповідач має обов`язок здійснити оплату за товар у чотирнадцятиденний строк (включно).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 10711,74 грн.

За неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 2134,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 899,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Як було встановлено вище, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем за первісним позовом було допущено помилку у даті виникнення у відповідача прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 2079,28 грн та інфляційні втрати у розмірі 103,29 грн.

Доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутні рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні, сертифікати та паспорти якості на товар, відтак позивачем не було доведено факт передачі товару, тому строк на оплату товару не розпочався, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Посилання скаржника на відсутність у нього обов`язку з оплати товару з огляду на відсутність у в матеріалах справи рахунків на оплату, товарно-транспортних накладних, сертифікатів та паспортів якості на товар, є безпідставним, оскільки зобов`язання відповідача по оплаті товару виникає починаючи із моменту підписання відповідних видаткових накладних. Претензій з приводу кількості та якості товару відповідачем не надавалось, а навпаки у відповідь на претензію позивача щодо наявної заборгованості відповідачем частково сплачено заборгованість.

Як передбачено п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», при підписанні покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а строк сплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/14870/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/14870/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Капіталмістобуд".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.08.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран