ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. Справа№ 910/10008/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Чекалов Андрій Володимирович (адвокат);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 (повний текст складено 23.10.2021)

у справі № 910/10008/21 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення"

про стягнення 780 097,20 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" про стягнення 1 203 104,57 грн. з яких: 1 191 451,00 грн - заборгованість з оплати за поставлений товар, 8 323,84 грн - пеня, 3 329,53 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки товару №20/07 від 20.07.2020.

У підготовчому засіданні 05.08.2021, суд розглянув заяву позивача про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 768 443,83 грн - заборгованість з оплати за поставлений товар, 8 323,84 грн - пеня, 3 329,53 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" заборгованість у сумі 768 443,83 грн, пеню у сумі 8 079,02 грн, 3% річних у сумі 3 231,61 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 11 696,32 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що наявні матеріали справи виключають можливість застосування при здійсненні спірної операції купівлі-продажу товарів за договором (поставка за видатковою накладною №147 від 04.03.2021) положень п.71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, тобто, виключає можливість звільнення від сплати податку на додану вартість. Відповідач зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар у строк до 12.05.2021, то нарахування пені та 3% річних слід здійснювати за період з 13.05.2021 по 14.06.2021. За перерахунком суду сума пені становить 8079,02 грн та 3% річних - 3231,61 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги у частині вимог про стягнення пені та 3% річних суд задовольняє частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до провадження апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021; відкрити провадження у справі № 910/10008/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021; апеляційну скаргу ТОВ "Гіпромашзбагачення" задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 повністю; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме: ст.ст. 632, 638, 691 ЦК України, ст. 180 ГК України, ст.ст. 1, п. 14.1.178 ст. 14, 185, 193, 194, п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового Кодексу та норми процесуального права, а саме: не надано оцінки доказам вцілому.

Скаржник зазначає про те, що сума 768 443,03 грн є сумою податку на додану вартість за договором поставки, проте операції по поставці даного виду товару (дезінфекційні засоби і антисептики) не оподатковуються податком на додану вартість, у зв`язку із поширенням захворювань викликаних корона вірусною інфекцією.

На думку скаржника, хоча й податок на додану вартість включається до ціни товару у випадках, передбачених нормами ПК України (в спірних правовідносинах - звільнення від оподаткування), однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватись на власний розсуд та за погодженням сторін. Питання справляння податку врегульовано імперативними нормами Податкового кодексу України, а отже, стягнення з відповідача суми ПДВ в розмірі 768 444,03 грн є безпідставним. Таке твердження відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20 та ухвалі від 21.09.2021 у справі № 910/12764/20.

Скаржник зазначає про те, що сума в розмірі 768 444,03 грн не підлягає стягненню з відповідача, оскільки дані кошти не будуть перераховані до державного бюджету, а залишаться у відповідача. За таких умов сплата даних коштів на користь позивача була б надмірною сумою від ціни, яка була погоджена сторонами у договорі поставки.

Скаржник вказує на те, що наразі є спірні відносини щодо суми податку на додану вартість в розмірі 768 444,03 грн за договором поставки товарів № 20/07 від 20.07.2020, укладеним між позивачем та відповідачем, таким чином, предмет судових позовів, як в адміністративному провадженні (справа № 640/21404/21), так і в господарському провадженні (справа № 910/10008/21) це сума податку на додану вартість за договором постави товарів № 20/07 і неможливість розгляду справи господарським судом полягає в тому, що в адміністративному провадженні розглядається фактично механізм нарахування і сплати ПДВ чи навпаки за договором поставки товарів № 20/07 від 20.07.2020, однак, протокольною ухвалою від 09.09.2021, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Скаржник зазначає, якщо є один договір і за цим договором здійснено тільки 2 поставки товару (видаткової накладні № 476 від 02.09.2020 на суму 2 227 761,79 грн, в т.ч. ПДВ 371 293,63 грн та № 147 від 04.03.2021 на суму 2 382 902,40 грн, в т.ч. ПДВ 397 150,40 грн), і по поставці товару від 02.09.2020 є звільнення від оподаткування ПДВ (податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021), а при поставці від 04.03.2021 - не має, що додатково свідчить про порушення вимог п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Також скаржник зазначає про описку в рішенні суду, а саме: замість суми 768 444,03 грн, надруковано 768 444,83 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловив змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 справу № 910/10008/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21. Призначено справу № 910/10008/21 до розгляду у судовому засіданні 16.12.2021.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 продовжено строк розгляду справи № 910/10008/21. Оголошено перерву у розгляді справи № 910/10008/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 до 03.02.2022.

У зв`язку тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гаврилюка О.М. з 03.02.2022 по 17.02.2022 , 03.02.2022 судового засідання не відбулось.

З 18.02.2022 головуючий суддя Гаврилюк О.М. приступив до роботи, а відтак ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 розгляд справи № 910/10008/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 призначено на 17.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку із викладеним, судове засідання у справі № 910/10008/21, призначене на 17.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 на 30.06.2022.

27.06.2022 відповідачем до Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про розгляд справи № 910/10008/21 без участі представника, за наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду у судовому засіданні 07.07.2022 зазначає про те, що 03.02.2022 позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучити до матеріалів справи ІПК ДПС України від 20.10.2021 і відповіді МОЗ від 30.12.2021 та врахування їх при розгляді справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду у судовому засіданні 07.07.2022 відмовила у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи ІПК ДПС України від 20.10.2021 і відповіді МОЗ від 30.12.2021, враховуючи те, що системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Також слід зазначити, що така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

З цих же підстав, відсутні підстави для задоволення клопотання, поданого відповідачем до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, тимчасову непрацездатність судді Гаврилюка О.М., введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/10008/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 30.06.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.07.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товару № 20/07 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач, за договором постачальник, зобов`язується передати належний йому товар у власність відповідача, за договором покупця, а відповідач зобов`язується належним чином прийняти товар і оплатити його вартість (ціну) на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Асортимент, кількість та ціна товару узгоджується сторонами і вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору поставки товару (п.2.1. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що відповідач оплачує товар на умовах, що визначаються у відповідних Специфікаціях.

Згідно із п.2.5. договору відповідач здійснює оплату товару на підставі рахунку, наданого позивачем та умов відповідної специфікації до договору.

Відповідно до п.5.3. договору датою поставки товару є підпис відповідача про отримання товару на видатковій накладній.

За змістом пункту 7.3. договору відповідач зобов`язаний оплатити вартість замовленого товару на умовах, визначених в Специфікаціях до цього договору, на підставі виставленого рахунку.

Специфікацією № 2 від 09.11.2020 сторони погодили найменування та кількість товару, а саме: санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 59,1 мл (2FL OZ); санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 100 мл (3,3FL OZ) на загальну суму 2382902,40 грн з ПДВ.

У пункті 4 Специфікації сторонами погоджено умови оплати товару:

передоплата 50% вартості товару, зазначеного у Специфікації;

оплата 50% вартості товару, зазначеного у Специфікації в строк 45 банківських днів з моменту підписання видаткових накладних.

Згідно із матеріалів справи позивач виставив відповідачу рахунок № 742 від 19.11.2020 на суму 2 382 902,40 грн.

Відповідач здійснив попередню оплату у сумі 1 191 451,20 грн, згідно із платіжним дорученням № 148 від 20.11.2020.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 2 382 902,40 грн на підтвердження чого надав видаткову накладну № 147 від 04.03.2021.

Оскільки відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, за розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 1 191 451,00 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 191 451,00 грн.

Після звернення позивача із позовом до суду та відкриття провадження у справі відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 423007,17 грн, у зв`язку із чим, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та заявлено до стягнення 768 443,83 грн заборгованості з оплати за поставлений товар.

Також у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував пеню за період з 12.05.2021 по 14.06.2021 у сумі 8 323,84 грн та 3% річних за період з 12.05.2021 по 14.06.2021 у сумі 3 329,53 грн.

У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що ним здійснено оплату товару поставленого за Специфікаціями №1 та №2, а позивач наразі заявляє до стягнення суму ПДВ в розмірі 768 444,03 грн.

Відповідач стверджує про наявність правових підстав для звільнення спірної операції купівлі-продажу товару (санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук) за договором від оподаткування податком на додану вартість в силу присів п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, у зв`язку із чим вимоги про сплату відповідачем ПДВ у сумі 768 444,03 грн є необґрунтовані.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як вже зазначалось, на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки товару № 20/07 від 20.07.2021 та Специфікації № 2 від 09.11.2020 позивач поставив відповідачу, а останній прийняв товар на суму 2 382 902,40 грн з ПДВ грн, що підтверджується видатковою накладною № 147 від 04.03.2021.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У пункті 4 Специфікації сторонами погоджено умови оплати товару:

передоплата 50% вартості товару, зазначеного у Специфікації;

оплата 50% вартості товару, зазначеного у Специфікації в строк 45 банківських днів з моменту підписання видаткових накладних.

Відповідач здійснив попередню оплату у сумі 1 191 451,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 148 від 20.11.2020.

З огляду на встановлені у п.4 Специфікації строки оплати, враховуючи наведені норми законодавства, відповідач зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар у строк до 12.05.2021.

Після звернення позивача із позовом до суду та відкриття провадження у справі відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 423 007,17 грн.

У редакції заяви про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення 768 443,83 грн заборгованості з оплати за поставлений товар.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, заборгованість відповідача за договором поставки товару № 20/07 від 20.07.2021 та Специфікації №2 від 09.11.2020 за розрахунком позивача становить 768 443,83 грн.

Невиконане зобов`язання за договором у розмірі 768 443,83 грн підтверджується матеріалами справи, натомість доказів на спростування заборгованості за договором у розмірі 768 443,83 грн відповідачем не надано.

Отже, у зв`язку із тим, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 768 443,83 грн належним чином доведена позивачем та відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 768 443,83 грн.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про необгрнутованість твердження відповідача про наявність підстав для звільнення спірної операції від сплати ПДВ, враховуючи наступне.

Положеннями п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України" (в редакції, чинній на момент укладення договору та здійснення операції з купівлі-продажу товарів за ним) встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

Тобто, в силу навчених норм законодавцем було встановлено, що операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції виключно щодо товарів, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 було затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, (надалі - "Перелік").

При цьому, відповідно до приміток до Переліку (в редакції, діючій на момент укладення Договору та здійснення операції з купівлі-продажу товарів за ним), в яких роз`яснено порядок його застосування - визначення відповідності товарів наведеному переліку, було визначено, що:

1. Коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

2. Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048);

2) термін "засоби індивідуального захисту" вживається у значенні, наведеному в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216), або Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046).

3. Для віднесення товарів, зазначених у розділі "Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, повинно бути:

- подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048), Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216); або

- подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів (медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують), стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Тобто існують два варіанти: якщо товар відповідає вітчизняним техрегламентам, його якість підтверджується у встановленому законодавством порядку; якщо ж ні - то використовуємо другий варіант (у випадку з дезінфекційними засобами - шляхом повідомлення МОЗ).

Механізм проведення державної реєстрації (перереєстрації) дезінфекційних засобів визначає Порядок державної реєстрації (перереєстрації) дезінфекційних засобів, затверджений Постановою КМУ від 03.07.2006 № 908 (далі - Порядок №908).

У п. 4 Порядку №908 зазначено, що держреєстрацію (перереєстрацію) засобів проводить МОЗ на підставі поданих документів, зазначених у п. 5 цього Порядку, або позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, що виданий до моменту набрання чинності порядками дослідження специфічної активності, безпечності, якості (ефективності) засобів та їх випробування на практиці.

Однак, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів наявності однієї із визначених в п.3 Примітки до Переліку умови для віднесення поставлених за договором товарів до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, а саме: подання відповідної декларації про відповідність з нанесення у визначеному порядку знаку відповідності технічним регламентам та/або повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг спірних товарів.

При цьому, Перелік в частині визначення медичних виробів, медичного обладнання та інших товарів, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, містять лише загальні найменування таких виробів, обладнання та товарів, що безумовно потребує певного порядку для віднесення до них конкретних виробів, обладнання та товарів, операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість

Зазначене, в свою чергу, виключає можливість застосування при здійсненні спірної операції купівлі-продажу товарів за договором (поставка за видатковою накладною №147 від 04.03.2021) положень п.71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, тобто, виключає можливість звільнення від сплати податку на додану вартість.

Так, у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати за поставлений товар позивачем нараховані та заявлені до стягнення пеню у розмірі 8 323,84 грн та 3% річних у розмірі 3 329,53 грн, нарахованих за період з 12.05.2021 по 14.06.2021).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється з згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

За змістом пункту п.8.3. договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за товар за кожний день прострочення поставки товару.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, передбачених договором, перевіривши розрахунок сум пені та 3% річних, доданий до позовної заяви, з урахуванням правильних періодів нарахування, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми пені у розмірі 8 079,02 грн, 3% річних у розмірі 3 231,61 грн, відповідно, та вважає зазначені суми правильними, обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає позовні вимоги про стягнення 1 191 451,00 грн заборгованості з оплати за поставлений товар, 8 079,02 грн пені та 3 231,61 грн 3% річних є доведеними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що законом передбачені випадки, коли недоліки рішення суду можуть бути усунені тим самим судом, що його ухвалив.

Тобто, скаржник не позбавлений права звернутись із заявою про виправлення описки до господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає також про те, що зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду, що виключає наявність підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10008/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/10008/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 02.08.2022, в перший робочий день після відпусток суддів.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім