ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Справа№ 910/16491/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Булаєнко Р.В.

відповідача - Безвершенко О.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. (повний текст складено 16.11.2021 р.)

у справі № 910/16491/21 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 13-А"

про визнання недійсним рішення установчих зборів та скасування запису державної реєстрації

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Стронаводницька 13-А" про:

- визнання недійсним та скасування рішення установчих зборів, оформленого протоколом від 21.11.2020 р.;

- скасування державної реєстрації шляхом скасування запису від 01.02.2021 р. за номером 000090741 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом із позовом заявлено про вжиття заходів його забезпечення шляхом:

- заборони відповідачу здійснювати виконання будь-яких рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку; скликати та проводити загальні збори співвласників багатоквартирного будинку; проводити та подавати на державну реєстрацію документи щодо змін до статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 13-А"; приймати оплату, або повідомляти про необхідність оплати співвласниками квартир та нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 щомісячних внесків на утримання спільного майна;

- заборони іншим особам - Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації проводити державну реєстрацію будь-яких змін до статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 13-А".

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16491/21 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову при поданні позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі є корпоративним.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/19319/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/16491/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

До суду 14.02.2022 р. від скаржника надійшло повідомлення про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16491/21 та призначено її до розгляду на 22.03.2022 р.

22.03.2022 р. розгляд справи № 910/16491/21 не відбувся у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 р. розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено на 05.07.2022 р.

У судовому засіданні 05.07.2022 р. представники учасників справи надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд посилається на ч. 5 ст. 137 ГПК України, відповідно до якої не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин.

Однак колегія суддів не погоджується з такими мотивами місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, належать до виключної юрисдикції господарських судів.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Як передбачено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Отже, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Як вбачається з статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 13-А", частка співвласників у статутному капіталі (майні) об`єднання не визначено, тому останні не є носіями корпоративних прав, а відносини між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку не вважаються корпоративними.

Правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України), а тому такі спори повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі № 462/2646/17.

Таким чином, спір між власником нерухомого майна у житловому будинку та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку повинен вирішуватись за правилами господарського судочинства, але такий спір не пов`язаний із виникненням, або наявністю корпоративних відносин.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що невжиття таких заходів призведе до необмеженої поточної діяльності відповідача, зокрема, скликання загальних зборів, прийняття на таких зборах відповідних рішень, а також приймання або стягнення із співвласників щомісячних внесків, які потім буде неможливо повернути, що утруднить виконання рішення суду, а повернення незаконно отриманих внесків від співвласників унеможливить відновлення прав таких співвласників.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Забезпечення позову за правовою природою є засобами запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вбачається, що позивач звернувся до суду з немайновою вимогою, тому судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, відтак в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 р. у справ № 910/1040/18.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Вбачається, що заявником не наведено належних обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 ГПК України того, що існує реальна загроза, що невжиття вказаного ним заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення державного реєстратора шляхом зупинення дії реєстраційного запису може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, однак з інших мотивів ніж зазначено судом першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16491/21 підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної її частини у новій редакції.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16491/21.

3. Викласти мотивувальну частину ухвали Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16491/21 в редакції даної постанови.

4. Вступну, описову, резолютивну частини ухвали Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16491/21 залишити без змін.

5. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08.08.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран