ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022м. ДніпроСправа № 904/7775/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЯНКА ТМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛІБЗАВОД № 3"

про стягнення 566 796,48 грн. основного боргу з урахуванням інфляційних втрат, 25 423,00 грн. - 3% річних, 50,71 грн. - пені.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань: Юрченко В.В.

Представники:

Позивача - Тарновецький П.Я.

Відповідача - не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 566 796,48 грн. основного боргу, з урахуванням інфляційних втрат, 25 423,00 грн. - 3% річних, 50,71 грн. - пені, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем договору поставки № 15/03-19 від 15.09.2019.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що в позовній заяві зазначено, що заборгованість виникла за період з травня 2019 року по серпень 2019 року в сумі 507 080,71грн. Проте з серпня 2019 року по липень 2021 року Відповідачеві вимога про сплату заборгованості не надходила. За спірний період, Відповідач не отримував товар за Договором поставки № 15/03-19 від 15.03.2019. Документи, додані Позивачем до позовної заяви, на думку ТОВ "Хлібзавод №3", оформлені недавно та їх дата виготовлення не відповідає даті, яка зазначена на самому документі. Документи, надані до позовної заяви, від імені ТОВ "Хлібзавод №3" підписані невідомими особами.

До відзиву на позов Відповідач подав ряд клопотаннь серед яких клопотання про витребування у ТОВ "Селянка ТМ" банківської виписки по рахунку за період з 15.03.2019 по теперішній час та оригіналів документів, копії яких додано до матеріалів справи, клопотання мотивоване тим, що Відповідач за період з травня 2019 року по серпень 2019 року не отримував товар від Позивача за договором поставки № 15/03-19 від 15.03.2019. Документи, надані до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог, від імені Відповідача підписані невідомими особами та не відповідають дійсним підписам працівників Відповідача, відповідальних за приймання товару. Крім того, у Відповідача відсутня заборгованість по договору поставки № 15/03-19 від 15.03.2019.

Ухвалою суду від 04.10.2021 клопотання ТОВ "ХЛІБЗАВОД № 3" про витребування доказів по справі № 904/7775/21 - задовольнити частково. Витребувано у ТОВ "СЕЛЯНКА ТМ" оригінали документів, копії яких надано до матеріалів справи. У решті клопотання відмовити.

20.10.2021 Позивач надав витребувані судом документи.

За заявами представників сторін судові засідання проводилися в режимі відеоконференції.

24.11.2021 від Відповідача надійшли додаткові доповнення до відзиву, у яких останній стверджує, що в обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на видаткові накладні № 1459 від 16.07.2019 на суму 312 000,00 грн. та № 1460 від 17.07.2019 на суму 312 000,00 грн. в підтвердження факту поставки Товару. Однак, зазначені накладні Відповідач не підписував, а товар не поставлявся. Даний факт також підтверджується заявою свідка ОСОБА_1 , який в період з 26.10.2017 по 24.07.2020 займав посаду генерального директора ТОВ "Хлібзавод №3".

09.12.2021 від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, копії рахунків та податкових накладних.

Від Відповідача 23.12.2021 надійшло заперечення на клопотання Позивача про долучення доказів до матеріалів справи, мотивоване тим, що в Господарському суді Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 904/7776/21 за позовом ТОВ " СЕЛЯНКА ТМ" до ТОВ " ХЛІБЗАВОД № 3" про стягнення 130 549,24 грн. В матеріалах даної справи міститься акт звірки взаємних розрахунків за період 01.09.2018 - 01.09.2021, відповідно до якого за Договором № 31/03-17 Позивач в липні 2019 року поставив Відповідачеві товар на загальну суму 228 380,00 грн., однак дану суму не включено до розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за липень 2019, у зв`язку з чим Відповідач вважає, що Позивач навмисно спотворив розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту для вирішення спору у справі № 904/7775/21.

05.01.2022 від Позивача надійшло заперечення на клопотання Відповідача про призначення судової експертизи у справі, мотивоване тим, що згідно проведеного розрахунку позовних вимог, зробленого на підставі співставлення платежів Відповідача за отриманий товар, відповідно до умов Договору поставки № 15/03-19 із розрахунками на оплату та видатковими накладними встановлено, що фактична заборгованість Відповідача перед Позивачем виникла за борошно пшеничне, яке поставлене відповідно до видаткових накладних: № 1016 від 27.05.2019 (рахунок на оплату № 395 від 27.05.2019), № 1805 від 15.08.2019 (рахунок на оплату № 628 від 15.08.2019), 1916 від 30.08.2019 (рахунок на оплату № 706 від 30.08.2019). Факт отримання товару за зазначеними видатковим накладними визнається Відповідачем у доповненнях до відзиву.

Від Відповідача надійшла відповідь на заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, у якому зазначено, що Відповідач визнає тільки ті поставки, які зазначені в акті звірки взаємних розрахунків за період 15.03.2019 - 19.07.2021 та наполягає, що всі вони сплачені. Інших поставок в рамках договору №15/03-19 від 15.03.2019 не було. Відповідач стверджує, що не підписував видаткові накладні № 41459 від 16.07.2019, № 1460 від 17.07.2019.

27.06.2022 від Відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 16.08.2019 за звітний податковий період - липень 2019 рік, відповідно до якої заперечується наявність товарного обороту (надходження товарів від Позивача).

Ухвалою суду від 19.07.2022 відмовлено Відповідачеві у задоволені клопотання про призначення судової експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

За клопотанням Позивача судові засідання проводилися в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2019 сторони уклали договір поставки № 15/03-19 (далі Договір), за п. 1.1. якого Продавець (Позивач) зобов`язується продати Покупцю (Відповідачеві) борошно (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Ціна на кожну партію Товару вказується Продавцем у виставлених ним рахунках-фактурах та/або у накладних на кожну партію Товару і містить у собі податок на додану вартість (п. 1.2. Договору).

Продавець зобов`язаний передати Товар Покупцеві у строк, який додатково усно або письмово узгоджується Сторонами. Допускається передача Товару окремими партіями (п.3.5. Договору).

Приймання Товару за кількістю та якістю здійснюється на місці прийому-передачі Товару у відповідності до умов даного Договору, згідно супроводжуючих документів (п.3.6. Договору).

Продавець зобов`язується до Товару додати наступні супроводжуючі документи на Товар: - видаткова накладна, ТТН (п. 3.7. Договору).

Товар поставляється на умовах після оплати, дата платежу вказується у виставлених Продавцем рахунках-фактури (п. 4.1. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2019 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору (п. 5.1. Договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із Сторін за місяць до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання припинити або переукласти Договір (п. 5.2. Договору).

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства (п. 6.1. Договору).

У випадку порушення термінів розрахунків за поставлений Товар. Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі 0,01 %. але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.3. Договору).

За даними Позивача, на виконання Договору він поставив Відповідачеві товар на загальну суму 3 257 400,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами без зауважень видатковими накладними № 401 від 15.03.2019 на суму 300 300,00 грн., № 402 від 18.03.2019 на 300 300,00 грн., № 1017 від 27.05.2019 на 224 400,00 грн., №1016 від 27.05.2019 на 224 400,00 грн., № 1459 від 16.07.2019 на 312 000,00 грн., № 1460 від 17.07.2019 на 312 000,00 грн., № 1805 від 15.08.2019 на 376 000,00 грн., № 1771 від 15.08.2019 на 376 000,00 грн., № 1886 від 27.08.2019 на 208 000,00 грн., № 1905 від 28.08.2019 на 208 000,00 грн., № 1906 від 29.08.2019 на 208 000,00 грн., № 1916 від 30.08.2019 на суму 208 000,00 грн.

За поставку товару Позивач виставив Відповідачеві рахунки на оплату: № 134 від 15.03.2019 на суму 600 600,00 грн., № 378 від 23.05.2019 на 224 400,00 грн., № 395 від 27.05.2019 на 224 400,00 грн., № 547 від 15.07.2019 на 624 000,00 грн., № 628 від 15.08.2019 на 752 000,00 грн., № 683 від 26.08.2019 на 624 000,00 грн., № 706 від 30.08.2019 на 208 000,00 грн., всього на загальну суму 3 257 400,00 грн.

Відповідач частково сплатив за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 1841 від 20.03.2019 на суму 20 000,00 грн., № 1857 від 21.03.2019 на 43000,00 грн., № 2519 від 20.05.2019 на 100 000,00 грн., № 2860 від 21.05.2019 на 100 000,00 грн., № 2867 від 22.05.2019 на 100 000,00 грн., № 7 від 23.05.2019 на 100 000,00 грн., № 8 від 27.05.2019 на 100 000,00 грн., № від 28.05.2019 на 23 562,00 грн., № 2569 від 29.05.2019 на 37 600,00 грн., № 3152 від 14.06.2019 на 23 562,00 грн., № 3275 від 24.06.2019 на 100 000,00 грн., № 3838 від 22.07.2019 на 100 000,00 грн., № 3935 від 24.07.2019 на 100 000,00 грн., № 3895 від 23.07.2019 на 100 000,00 грн., № 4005 від 29.07.2019 на 100 000,00 грн., № 4041 від 30.07.2019 на 50 000,00 грн., № 190 від 31.07.2019 на 15 520,00 грн., № 4473 від 04.09.2019 на 10 000,00 грн., № 4505 від 05.09.2019 на 10 000,00 грн., № 4535 від 06.09.2019 на 10 000,00 грн., № 4562 від 09.09.2019 на 10 000,00 грн., № 422 від 10.09.2019 на 10 000,00 грн., № 433 від 11.09.2019 на 10 000,00 грн., № 637 від 19.09.2019 на 21 840,00 грн., № 786 від 18.10.2019 на 18 960,00 грн., № 787 від 18.10.2019 на 65 520,00 грн., № 896 від 23.10.2019 на 100 000,00 грн., № 910 від 24.10.2019 на 100 000,00 грн., № 756 від 28.10.2019 на 100 000,00 грн., № 798 від 29.10.2019 на 100 000,00 грн., № 839 від 31.10.2019 на 100 000,00 грн., № 972 від 06.11.2019 на 100 000,00 грн., № 974 від 07.11.2019 на 100 000,00 грн., № 986 від 08.11.2019 на 100 000,00 грн., № 1051 від 11.11.2019 на 26 275,29 грн., № 1052 від 11.11.2019 на 58 480,00 грн., № 1073 від 12.11.2019 на 100 000,00 грн., № 1099 від 13.11.2019 на 100 000,00 грн., № 1141 від 18.11.2019 на 100 000,00 грн.. № 2018 від 26.12.2019 на 186 000,00 грн., на загальну суму 2 730 319,29 грн., однак за даними Позивача Відповідач оплатив 2 750 319,29 грн.

Відповідно до наданих податкових декларацій з податку на додану вартість, Позивач задекларував всі поставки за Договором поставки № 15/03-19 від 15.03.2019.

Позивач направив Відповідачеві вимогу про сплату заборгованості, у якій просив оплатити поставлений товар, за видатковими накладними № 1905, 1906, 1916, на загальну суму 607 080,71 грн.

Відповідач надав Позивачеві відповідь на претензію № 119 від 26.07.2021, у якій зазначив, що згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з 15.03.2019 по 19.07.2021, за видатковими накладними № 401 та № 402 (рахунок-фактури № 134), поставлений товар на суму 600 600,00 грн., за видатковою накладною № 1016 (рахунки-фактури № 378 та № 547), поставлений товар на суму 224 400,00 грн., за видатковою накладною № 1017 (рахунок-фактури № 395 та № 547), поставлений товар на суму 224 400,00 грн., за видатковою накладною № 1771 (рахунок-фактури № 547), поставлений товар на суму 376 000,00 грн., за видатковою накладною № 1805 (рахунок-фактури № 547), поставлений товар на суму 376 000,00 грн., за видатковими накладними № 1905, 1906, 1916 (рахунок-фактури № 683), поставлений товар на суму 624 000,00 грн., за видатковою накладною №1886 (рахунки-фактури № 547, 628, 706), поставлений товар на суму 208 000,00 грн. Всі рахунки оплачені Відповідачем, крім того, за видатковою накладною № 1886 на підставі рахунку-фактури № 706 у Покупця виникла переплата в розмірі 16 839,29 грн. У зв`язку з чим, станом на написання відповіді, основний борг Постачальника перед Покупцем становить 16 839,29 грн.

На прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував 3% річних - 25 423,00 грн., індекс інфляції - 59 715,77 грн., пеню - 50,71 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є обсяги поставки за Договором, наявність у Відповідача боргу перед Позивачем, обґрунтованість нарахування боргу та компенсаційних платежів.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з Позивачем та не приймає позицію Відповідача.

Так, 15.03.2019 сторони уклали договір поставки № 15/03-19, за п. 1.1. якого Продавець зобов`язується продати Покупцю борошно, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Позивач поставляв Відповідачеві Товар, який останній частково сплатив.

Одержання Відповідачем від Позивача товару підтверджується підписаними сторонами без заперечень видатковими накладними та ТТН.

Посилання Відповідача на заяву свідка, зокрема колишнього директора ОСОБА_1 не може прийматися як доказ у справі, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 88 ГПК України та відповідно до ч.2 ст.87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Так, ч.2 ст.3 та ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.

При цьому, заперечуючи частину поставки товару, Відповідач не пояснив причинку визнання поставки товару за іншими документами, оформленими ідентично. Заперечуючи поставку та пропонуючи провести експертизу первинних документів на предмет їх підписання та проставлення печатки Відповідачем, останній не надав своїх примірників первинних документів за спірним Договором, хоча строк зберігання первинних документів на момент виникнення спору не закінчився.

За даними Позивача, Відповідач борг не сплатив.

Відповідач, на підтвердження своєї позиції, надав свій варіант акта звірки, бухгалтерську довідку щодо операцій з Позивачем та копію податкової накладної з додатками за липень 2019 р., у якій не відображено спірні операції з Позивачем. Однак, беручи до уваги, що наведені документи є односторонніми, що особа має право вносити зміни до податкової звітності, суд не приймає заперечень Відповідача.

На прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував 3% річних - 25 423,00 грн., індекс інфляції - 59 715,77 грн., пеню - 50,71 грн.

Беручи до уваги надані Позивачем докази (Договір, підписані сторонами видаткові накладні, податкові накладені, платіжні доручення), суд вважає суму основного боргу обґрунтованою, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", суд встановив, що розрахунки 3% річних та індексу інфляції проведено вірно.

Щодо нарахування пені, то вона нарахована за період з 02.09.2020 по 02.09.2021, однак ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Договором не встановлено інших умов нарахування штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна поставка товару відбувалася в липні - серпні 2019 року, в рахунках на оплату за поставлений товар не зазначено дату платежу, однак, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже обов`язок платежу розпочинається з наступного дня після отримання товару.

Пеня нарахована поза межами строку, протягом якого можливо нараховувати пеню (з 02.09.2020 - 02.09.2021), коли спірна поставка відбувалася в липні - серпні 2019 року. У зв`язку з наведеним, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд визнає докази Позивача більш вірогідними ніж докази Відповідача та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належать: 507 080,71 грн. - основного боргу, 25 423,00 грн. - 3 % річних, 59 715,77 грн. - індексу інфляції, решта вимог не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛІБЗАВОД № 3" (49073, м. Дніпро, вул. Прикордонна, буд. 44, код 34984708) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕЛЯНКА ТМ" (33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 109-Г, код 38661338) 507 080,71 грн. - основного боргу, 25 423,00 грн. - 3 % річних, 59 715,77 грн. - індексу інфляції, 8 883,29 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 09.08.2022

Суддя С.Г. Юзіков