ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Справа№ 910/9438/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021, повний текст складено та підписано 13.09.2021

у справі № 910/9438/21 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері"

про стягнення 1 066 486 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - позивач, Залізниця) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг енд Делівері» (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 1 066 486 грн, з яких: 960 893 грн - пені, що нарахована за період з 30.11.2020 по 31.05.2021, 105 593 грн - штрафу.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 24.09.2020 №ЦУП-04/0083/20 (далі - Договір), зокрема в частині вчасної поставки товару, у зв`язку з чим на підставі п. 8.1 договору нарахував штраф та пеню.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг енд Делівері» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» штраф у розмірі 105 593 (сто п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн, пеню у розмірі 960 893 (дев`ятсот шістдесят тисяч вісімсот дев`яносто три) грн і витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 997 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 29 коп.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 26.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник стверджує про відсутність підстав для стягнення штрафу та пені, оскільки прострочення звиконання зобов`язання не відбулось.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 (колегією суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.) апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України у зв`язку з несплатою судового збору у розмірі 23 995,93 грн.

08.12.2021, на виконання вимог ухвали суду від 24.11.2021, скаржником подано заяву про усунення недоліків від 07.12.2021, однак скаржником не додано до заяви про усунення недоліків від 07.12.2021 квитанції про сплату судового збору у розмірі 23 995,93 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику.

20.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" повторно звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 16.02.2022 о 14:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 09.02.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 09.02.2022. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

В ході розгляду справи склад колегії суддів змінювався та розгляд справи відкладався.

Зокрема, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9438/21.

Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/211 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Євсіков О.О. Розгляд справи постановлено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 18.07.2022 о 14:40 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 розгляд справи відкладено до 10.08.2022 о 15 год. 00 хв.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 10.08.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення у даній справі скасувати, з прийняттям нового про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

24.09.2020 Залізницею (замовник) і Товариством (постачальник) було укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов`язався за рознарядками замовника поставити і передати у власність продукцію, найменування, марка, кількість та ціна якої вказується в додатку до Договору - Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, а замовник зобов`язується прийняти продукцію та здійснити оплату відповідно до умов Договору.

Згідно п. 1.2. Договору та Специфікації № 1 найменування продукції: брусся дерев`яні не просочені (обрізні) для стрілочних переводів залізниць широкої колії (кількістю 600).

Відповідно до п. 4.1. Договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах DDP. Пункт призначення - згідно рознарядки замовника (склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» або склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод») (відповідно до вимог «Інкотермс» редакція 2010).

Згідно п. 4.2. Договору поставка кожної партії продукції здійснюється в терміни, зазначені в рознарядках замовника.

Відповідно до п. 4.5. Договору рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосування електронної пошти (E-mail).

Згідно п. 4.7. Договору сторони погоджуються, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та електронною поштою (з дня останньої події).

Відповідно до п. 4.11. Договору датою відвантаження продукції вважається дата штемпеля станції відправлення на залізничній накладній, а при транспортуванні автомобільним транспортом датою відвантаження продукції вважається дата виписки накладної. Датою поставки продукції вважається дата приймання продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленими актом прийому-передачі та видаткової накладної, які підписуються представником постачальника, замовником або його уповноваженою особою, відповідно до п. 6.2. Договору, вантажоодержувача - кінцевого одержувача.

Термін дії Договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2020, в частині оплати та в разі наявності потреби замовника, що підтверджується рознарядкою, направленою на адресу постачальника - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення терміну гарантії (п. 11.6. Договору).

Позивач звернувшись із даним позовом до суду вказує, що відповідачем не було виконано обумовлених договірних зобов`язань та не поставлено продукцію у визначений Договором строк, внаслідок чого були нараховані штрафні санкції у розмірі 1 066 486 грн, з яких: 960 893 грн - пеня, 105 593 грн - штраф.

У свою чергу, відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на таступне:

- Товариство просило Залізницю розглянути можливість перегляду рознарядок в сторону збільшення строку поставки і продовжити строк дії Договору на 3 місяці до 31.03.2021;

- 01.12.2020 позивач листом № ЦУП-8/5646 відмовив у задоволенні прохання відповідача про продовження строку дії Договору до 31.03.2021, проте повідомив про можливість виконання взятих на себе зобов`язань і здійснення поставки продукції до 31.12.2020;

- 14.01.2020 відповідач здійснив поставку продукцію, однак продукція не була прийнята із зазначенням причини - закінчення строку дії Договору;

- Залізниця не дотрималася порядку повідомлення Товариства про рознарядку.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відповідачем у визначений Договором строк не було виконано обов`язок з поставки товару, а саме до 30.11.2020, а тому в силу приписів п. 8.1. Договору позивачем було правомірно нараховано штрафні санкції (960 893 грн - пеня, період прострочення з 30.11.2020 по 31.05.2021, 105 593 грн - штрафу).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому розмірі, виходячи із наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом даного спору є наявність чи відсутність підстав для стягнення штрафу та пені за порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 24.09.2020 №ЦУП-04/0083/20.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором поставки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Із наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачем відповідно до п. 4.5. Договору було надіслано 23.10.2020 відповідачу рознарядку № 1 на поставлення продукції за № ЦУП-8/4945 від 22.10.2020 (на поставку продукції до 30.11.2020 брус дерев`яний не просочений під стрілочні переводи кількістю 298,2 на ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод») засобами поштового зв`язку (на адресу 04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 23а, офіс 20) та на електронну пошту постачальника (e-mail: ).

Так, відповідно до п. 4.5. Договору рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосування електронної пошти (E-mail).

Позивач документально підтвердив виконання вказаного пункту, подавши суду докази надсилання електронного листа та листа Укрпоштою (опис вкладення у цінний лист, накладна, список згрупованих поштових відправлень). (а.с. 122- 126)

Посилання відповідача на те, що докази в підтвердження надсилання рознарядки є неналежними та недопустимими, оскільки позивач не подав ці докази разом із позовною заявою суд відхиляє, у даному випадку порушень положень ч.ч. 4, 8 ст. 80 ГПК України колегією суддів не встановлено.

В подальшому, позивач надсилав відповідачу листи від 18.11.2020 № ЦУП-8/5407, від 18.11.2020 №ЦУП-8/5400 із проханням про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.

Також позивачем було надіслано лист від 04.12.2020 №ЦУП-8/5646 із проханням виконати взяті на себе зобов`язання за договором до 31.12.2020 і здійснити поставку продукції відповідно до виданих рознарядок.

Як свідчать подані сторонами докази у визначений у рознарядці строк, а саме до 30.11.2020 зобов`язання щодо поставки товару постачальником не виконані, продукцію не поставлено, у зв`язку із чим позивачем нараховано до стягнення штраф та пеню.

Відповідач заперечуючи проти нарахування штрафу та пені стверджує про погодження позивачем продовження строку виконання поставки до 31.12.2020.

З приводу зазначених аргументів судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Як було зазначено вище, позивачем відповідно до п. 4.5. Договору було надіслано 23.10.2020 відповідачу рознарядку № 1 на поставлення продукції за № ЦУП-8/4945 від 22.10.2020 на поставку продукції в строк до 30.11.2020.

У строк до 30.11.2020 відповідач свої зобов`язання не виконав.

Матеріали справи свідчать, що Товариство зверталося до Залізниці з листом від 01.12.2020 вих. № 254 (а.с. 98) з проханням розглянути можливість перегляду рознарядок в сторону збільшення строку поставки і продовжити строк дії Договору на 3 місяці до 31.03.2021.

В свою чергу, зі змісту листа № ЦУП-8/5646 (а.с. 99) вбачається, що позивач відмовив у задоволенні прохання відповідача про продовження строку дії Договору до 31.03.2021; зазначив про санкції передбачені п. 8.1. Договору; отже, погодження зі сторони позивача щодо продовження дії строку договору до 31.03.2021 вказаний лист не містить.

Натомість у вказаному листі, відповідач вимагав у відповідача у строк до 31.12.2020 виконати взяті на себе зобов`язання і здійснити поставку товару відповідно до виданих рознарядок.

Дослідивши наведенне листування сторін та, зокрема, зміст листа №ЦУП-8/5646 від 04.12.2020, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначеним листом позивач своїми діями змінив строк виконання зобов`язання відповідачу до 31.12.2020, і зазначене розцінюється судом як укладення договору у спрощеній формі, що відповідає ч.1 ст. 181 ГК України. Відповідно до положень означеної статті допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи із змісту п. 4.2 договору поставка кожної партії продукції здійснюється в терміни встановлені замовником у рознарядці. В той же час, колегія суддів зауважує, що зміна строку поставки товару є правом замовника, яким у даному випадку він скористався.

На підставі викладено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що кінцевим строком поставки товару позивач встановив - 31.12.2020.

Поряд з цим, колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що факт продовження строку поставки товару до 31.12.2020 не заперечено самим позивачем, що підтверджується поясненнями викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні від 10.08.2022, що в силу положень ч.1 ст. 75 ГПК України, повторному доказуванню не підлягає. Так, як визначено вказаною частиною статті, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У доводах апеляційної скарги, як і під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач наполягає на тому, що прострочення поставки товару не відбулося і останній звільнений від відповідальності, оскільки 14.01.2021 ним було здійснено поставку продукції, яка не була прийнята позивачем із зазначенням причини - закінчення строку дії Договору.

Досліджуючи зазначені аргументи судом встановлено наступне.

Матеріали справи містять лист від 14.01.2021 № 1 (а.с. 100) адресований залізниці відповідачем відповідно до якого товариство зазначило, що 14.01.2021 ним було здійснено поставку продукції відповідно до договору, однак позивач відмовився приймати відповідний товар. У прохальній частині цього листа відповідач просив позивача надати пояснення про причини відмови у прийомі продукції.

Листом від 15.01.2021 №ЦУП - 8/158 (а.с. 101) залізницею повідомлено: згідно п.11.6 термін дії договору спливає 31.12.2020; термін поставки товару в тому числі по спірній рознарядці № 1 сплинув 30.11.2020.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, дослідивши вказане листування сторін, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про те, що прострочення поставки товару не настало. При цьому суд виходить з того, що кінцевим строком поставки товару, як встановлено судом вище, було - 31.12.2020, натомість за твердженням, відповідача він поставив товар, який не було прийнято залізницею - 14.01.2021. Відповідач не довів суду зміни строку виконання зобов`язання до 14.01.2021, тому відстуні підстави вважати, що відповідач звільнений від відповідальності у зв`язку із належним виконанням зобов`язання.

Також у контексті викладеного колегія суддів також вважає необхідним звернути увагу на те, що обставина поставки товару відповідачем 14.01.2021 не заперечується позивачем, що підтверджується поясненнями представника відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що в силу положень ч.1 ст. 75 ГПК України, повторному доказуванню не підлягає.

Щодо нарахування штрафу та пені.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно п.8.1. Договору поставки за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5% вартості продукції, з якої допущено прострочення поставки за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості. При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити Продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Водночас суд зауважує, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, дійшов висновку, що такий є помилковим в частині визначення початку та кінцевої дати нарахування пені. Так, позивачем нараховано пеню за період з 30.11.2020 по 31.05.2021 на суму 960 893,00 грн. Водночас, судом встановлено, що кінцевим строком поставки товару, було - 31.12.2020. Відтак, початком періоду обрахуванням пені є 01.01.2021 (наступний день від кінцевого строку виконання зобов`язання). Кінцевим періодом нарахування пені за висновком суду є 13.01.2021 (враховуючи листування сторін про те, що відповідач поставив товар, який не було прийнято залізницею (відмовився приймати товар) - 14.01.2021, тобто судом враховано останній день перед поставкою товару).

Отже, здійснивши розрахунок пені за період з 01.01.2021 по 13.01.2021 колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача пені на суму 68 635,19 грн.

Що стосується штрафу заявленого позивачем у сумі 105 593,00 грн колегія суддів дійшла висновку відмовити у його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, згідно п.8.1. Договору поставки за прострочення термінів постачання понад 30 календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що періодом прострочення виконання зобов`язання є 01.01.2021 по 13.01.2021, що менше ніж 30 календарних днів, то підстави для стягнення штрафу відповідно до п. 8.1. договору відсутні.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 68 635,19 грн пені за період з 01.01.2021 по 13.01.2021. В іншій частині позову щодо стягнення пені та штрафу суд вважає необхідним відмовити, як заявлених необгрунтовано.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" про зменшення розміру неустойки до 95% грн, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 905/1742/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

У свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції не надав суду жодних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли б свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання. Також, відповідач не вказав про жодні обставини, які могли б свідчити про майновий стан сторін та соціальну значущість підприємства, що мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

У доводах апеляційної скарги відповідч наполягає на тому, що Залізниця, відмовляючи у продовженні строку дії договору до 31.03.2021 безпідставно не врахувала висновок Житомирської торгово-промислової палати №В-2365 від 11.12.2020, яким підтверджено значне зростання вартості сировини у IV кварталі порівняно із ІІІ кварталом, що також зумовило невчасну поставку товару. Відтак, на думку скаржника останній вчиняв всі можливі від нього дії щодо виконання зобов`язання у строк визначений в договорі, що слід врахувати в ході розгляду клопотання про зменшення пені. Посилаючись на викладене, відповідач звертає увагу на не співмірність розміру завданих кредитору збитків із заявленим розміром пені.

Колегія суддів зауважує, що не є достатнім для зменшення розміру пені, посилання відповідача на відсутність збитків у позивача, оскільки, зобов`язання мають бути виконані належним чином.

Судом також враховано, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення зобов`язань.

Укладаючи договір на поставку відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені, передбаченої умовами Договору.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру неустойки за порушення строків поставки продукції згідно з Договором.

До того ж, колегія суддів зауважує, що в результаті апеляційного перегляду справи доведений та обгрунтований розмір пені є значено меншим ніж заявлено позивачем, що також слід враховувати прри розгляді клопотання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати.

Судом апеляційної інстанції за результатами прийняття постанови, якою частково скасовано рішення та прийнято нове про часткове задоволення позовних вимог, здійснюється новий розподіл судових витрат, і у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи, було покладено відповідно до ст. 129 ГПК України на сторони пропорційно здоволених вимог.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №910/9438/21 скасувати частково, прийняти нове судове рішення, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг енд Делівері» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз, будинок 23А, офіс 20; ідентифікаційний код: 42940293) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі Філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, будинок 32; ідентифікаційний код: 40081389) пеню у розмірі 68 635 (шістдесят вісім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 19 коп., 1029,53 грн витрат по сплаті судового збору за подачу позову.

В іншій частині позовних вимог відмовити.».

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі Філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, будинок 32; ідентифікаційний код: 40081389) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг енд Делівері» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз, будинок 23А, офіс 20; ідентифікаційний код: 42940293) 22 451,65 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 12.08.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков