СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Харків Справа № 917/1992/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Фоміна В.О.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 300 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 у справі №917/1992/21 (прийняту у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Мацко О.С.)

за позовом ОСОБА_1 , м. Полтава,

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", м.Горішні Плавні, Полтавська область,

про визнання недійсними рішення, вимоги, правочину, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 б/н від 24.12.2021, вх. №2273/21 від 24.12.2021 повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повному обсязі виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема, не зазначено зміст, підстави і правове обґрунтування (правові підстави) позову по жодній з шести (за новою реакцією позову - з чотирьох) позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви. Крім того, позивачем, всупереч положенням ст. 162 ГПК України, не вказано про наявність у позивача чи іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Також, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Надання до суду копії довідки №098047 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією на підтвердження звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору не може вважатись належним виконанням вказаних вимог господарського процесуального законодавства. Таким чином, як зазначено судом, позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 06.01.2022.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 у справі №917/1992/21 та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Скарга обґрунтована тим, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, як зазначено скаржником, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Положеннями ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За приписами ч.13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) згідно вимог п.6 ч.1 ст.255, ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Заявником в апеляційній скарзі не було зазначено про необхідність здійснення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви за поданою апеляційною скаргою в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про розгляд даної справи в порядку письмового провадження без їх повідомлення.

Так, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 у справі №917/1992/21 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 09.03.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 09.03.2022 для подання заяв, клопотань, тощо. Ухвалено, що всі заяви, клопотання і заперечення подаються тільки в письмовій формі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 24.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" в якій просив суд:

- визнати недійсними рішення наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату», яким затверджено ринкову вартість однієї акції, що затверджена протоколом наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- визнати недійсною публічну безвідкладну вимогу Ferrexpo AG, Switzerland, 6340 Baar, Bahnhofstrasse, 13, №CHE-109.378.764 (Швейцарська Конфедерація) про придбання акцій в усіх власників «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- визнати недійсним правочин щодо придбання Ferrexpo AG, Switzerland, 6340 Baar, Bahnhofstrasse, 13, №CHE-109.378.764 (Швейцарська Конфедерація) акцій «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- зобов`язати «Полтавський гірничо-збагачувального комбінат» повернути у власність ОСОБА_1 сорок дві акції «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- зобов`язати «Полтавський гірничо-збагачувального комбінат» надати відомості щодо кількості акцій Ferrexpo AG, Switzerland, 6340 Baar, Bahnhofstrasse, 13, №CHE-109.378.764 (Швейцарська Конфедерація), які належали Ferrexpo AG та її афілійованим особам до набуття Ferrexpo AG домінуючого контрольного пакета акцій «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» та вказати дату набуття Ferrexpo AG домінуючого контрольного пакета акцій «Полтавський гірничо-збагачувального комбінат»;

- зобов`язати «Полтавський гірничо-збагачувального комбінат» надати звіт про оцінку акцій, який рішенням Наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» затверджено ринкову вартість однієї акції (протокол №6 засідання Наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» від 03.05.2019) направити до Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» та до Фонду державного майна України для проведення рецензії на відповідність встановлення ринкової ціни на акції «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату».

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.01.2022 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви (протягом трьох днів з дня вручення ухвали суду) шляхом надання суду:

- доказів відправлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача;

- оригіналів чи належним чином засвідчених копій додатків до позовної заяви;

- надання суду протоколу № 6 Наглядової Ради "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату" від 03.05.2019, або зазначення, що він не може бути поданий разом з позовною заявою; у разі необхідності - надати суду клопотання про витребування доказів у порядку ст.81 ГПК України;

- надання доказів перебування ОСОБА_1 у складі учасників Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" станом на дату отримання ним публічної безвідкличної вимоги Феррекспо АГ, Швейцарія, від 17.05.2019 про придбання акцій в усіх власників "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату";

- зазначення змісту, підстав і правового обґрунтування позову по кожній з шести позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви; зазначення щодо наявності у позивача чи іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи; надання підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

14.01.2022 до суду надійшла заява ОСОБА_1 б/н від 14.01.2022 (вх. № 408) про долучення документів до матеріалів справи, до якої надано позовну заяву, з належним чином засвідченими копіями додатків до неї, в якій позивач просив:

- визнати недійсними рішення наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату», яким затверджено ринкову вартість однієї акції, що затверджена протоколом наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» (протокол №6 Наглядової ради «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату» від 03.05.2019);

- визнати недійсною публічну безвідкладну вимогу Ferrexpo AG, Switzerland, 6340 Baar, Bahnhofstrasse, 13, №CHE-109.378.764 (Швейцарська Конфедерація) про придбання акцій в усіх власників «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- визнати недійсним правочин щодо придбання Ferrexpo AG, Switzerland, 6340 Baar, Bahnhofstrasse, 13, №CHE-109.378.764 (Швейцарська Конфедерація) акцій «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»;

- зобов`язати «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» повернути у власність ОСОБА_1 сорок дві акції «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату».

Також додано, зокрема, довідку №098047 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 02.11.2020, на підтвердження обставин звільнення позивача від сплати судового збору, опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" вказаної позовної заяви з додатками.

Крім того, разом з вказаною заявою позивачем надані клопотання про:

- витребування у Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" протоколу № 6 Наглядової Ради "Полтавського гірничо-збагачувального комбінату" від 03.05.2019, яким затверджено ринкову вартість акцій Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат";

- витребування у Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" відомостей щодо кількості акцій Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", що належали Феррекспо АГ Швейцарія, номер з торгівельного реєстру №СНЕ-109.378.764 та її афілійованим особам до набуття домінуючого контрольного пакета акцій «Полтавського гірничо-збагачувального комбінату»; структуру власності Феррекспо АГ та її афілійованих осіб, якщо станом на дату надсилання публічної безвідкладної вимоги афілійованим особам Феррекспо АГ належали акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"; дату набуття Феррекспо АГ, номер з торгівельного реєстру №СНЕ-109.378.764, домінуючого контрольного пакета акцій Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"; депозитарну установу, в якій відкрито рахунок у цінних паперах заявника вимоги Феррекспо АГ, номер з торговельного реєстру №СНЕ-109.378.764;

- витребування у ТОВ "Основа-цінні папери" відомостей з електронних записів рахунку цінних паперів станом на 01.01.2019 Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо підтвердження права власності ОСОБА_1 на акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"; відомості з електронних записів рахунку цінних паперів станом на 01.12.2021 Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо підтвердження права власності ОСОБА_1 на акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат";

- витребування у Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" відомостей з електронних записів рахунку цінних паперів станом на 01.01.2019 Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо підтвердження права власності ОСОБА_1 на акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"; відомості з електронних записів рахунку цінних паперів станом на 01.12.2021 Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо підтвердження права власності ОСОБА_1 на акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат";

У заяві б/н від 14.01.2022 (вх. № 408) про долучення документів до матеріалів справи позивачем також повідомлено, що він вперше подав до господарського суду Полтавської області позов до відповідача про відновлення майнових прав з підстав, зазначених у позові.

19.01.2022 Господарським судом Полтавської області винесено оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Частинами 1-4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Положеннями ч.3 ст.162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В свою чергу, п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/41071/19 провадження № 61-2192св20 від 08 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву встановив, що позивачем не в повному обсязі виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема, не зазначено зміст, підстави і правове обґрунтування (правові підстави) позову по жодній з шести (за новою реакцією позову - з чотирьох ) позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви. Крім того, позивачем, всупереч положенням ст. 162 ГПК України, не вказано про наявність у позивача чи іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Надання до суду копії довідки №098047 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією на підтвердження звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору не може вважатись належним виконанням вказаних вимог господарського процесуального законодавства.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не дослідив наведені позивачем обґрунтування позовних вимог та долучені до позовної заяви на їх підтвердження документи на предмет їх достатності для відкриття провадження.

На стадії відкриття провадження у справі, місцевий суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України.

У разі необхідності дослідження додаткових доказів, суд першої інстанції не позбавлений права в підготовчому засіданні відповідно до ст. 182 ГПК України, зокрема: роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Частинами 4, 6 ст.91 ГПК України передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що у разі сумніву у суду щодо поданих позивачем документів, суд не позбавлений права витребувати у позивача оригінали письмових доказів, копії яких було додано до заяви.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

ОСОБА_1 надав до уточненої редакції позовної заяви копію довідки №098047 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка підтверджує, що скаржник є інвалідом ІІ групи із встановленням строку дії інвалідності до 01.12.2023, а отже є особою, яка звільняється від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", що також наведено і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.02.2022 у справі №911/3323/20, від 07.09.2021 у справі №918/1045/21, від 01.06.2022 у справі №921/692/20.

Стосовно посилання суду, що позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, колегія суддів зазначає, що ненадання позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат може бути підставою для відмови у їх відшкодуванні у разі звернення позивача до суду з відповідним клопотанням, згідно положень ч.2 ст.124 ГПУ України, якою передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-10/2012 (п.2.2) зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь в судовому процесі, або позбавлений такого права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимог статті 174 ГПК України повернув позовну заяву ОСОБА_1 , що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у даному випадку судом передчасно винесено ухвалу про повернення позовної заяви, що є порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Судові рішення, прийняті з порушенням норм процесуального права, не можуть вважатися такими, що відповідають статті 6 Конвенції про право на справедливий суд.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 у справі №917/1992/21 з направленням справи (заяви) до місцевого господарського суду для розгляду на стадію вирішення питання щодо відкриття позовного провадження, відмови у відкритті такого провадження чи повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.01.2022 у справі №917/1992/21 скасувати. Справу №917/1992/21 направити на розгляд до Господарського суду Полтавської області на стадію вирішення питання щодо відкриття позовного провадження, відмови у відкритті такого провадження чи повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.08.2022

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя В.О. Фоміна