ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

02 серпня 2022 року м.Тернопіль Справа № 921/230/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув матеріали справи

за позовом: Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ, м.Бровари Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мишковицький спиртовий завод, с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 207481,82грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ, м.Бровари Київської області звернувся 28.05.2022 (згідно з відтиском штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№262) через систему Електронний суд до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Мишковицький спиртовий завод, с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 207481,82грн боргу за товар, поставлений відповідачу на виконання умов договору поставки №29/10/21 від 29.10.2021 згідно видаткових накладних №47 від 29.10.2021 на суму 197578,32грн та №50 від 29.10.2021 на суму 9903,50грн.

Позивач пояснив, що Специфікації до договору поставки №29/10/21 від 29.10.2021 сторонами не укладалися, а асортимент, кількість, ціна товару та місце його поставки визначено сторонами у видаткових накладних; тому вважає, що сторонами погоджено усі істотні умови договору, в тому числі загальну вартість договору. На підтвердження факту здійснення поставки товару ДП «УКРСПИРТ» додатково надано податкові накладні №369 від 29.10.2021 та №370 від 29.10.2021. Також позивачем повідомлено, що поставка товару здійснювалася без попередньої передоплати, а відтак ДП УКРСПИРТ вважає, що відповідач повинен був оплатити товар в день його отримання, зокрема за реквізитами, вказаними у договорі та вимозі про оплату товару. Наголошує, що дані банківські реквізити є чинними.

Окрім того, позивачем звернуто увагу на ту обставину, що після подання цього позову до господарського суду відповідачем надано відповідь на вимогу про погашення заборгованості, котра є предметом дослідження при вирішенні даного спору (копію долучено до заяви без номера від 10.06.2022 (вх.№3682 від 13.06.2022)).

Заперечення відповідача.

У поданих заява по суті спору, а саме відзиві на позовну заяву №68 від 22.06.2022 (вх.№4010від 27.06.2022) та запереченнях на відповідь на відзив №89 від 21.07.2022 (вх.№4748 від 26.07.2022) відповідачем позовні вимоги заперечуються з наступних підстав:

- внаслідок запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022 виникли форс мажорні обставини, які в силу приписів п.6.1 договору поставки №29/10/21 від 29.10.2021 є невідворотними, надзвичайними та об`єктивними і, які звільняють відповідача від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання свого обов`язку по оплаті отриманого товару;

- листом Торгово-промислової платати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтверджується, що військова агресія російської федерації проти України є форс мажорною обставиною;

- відповідач не мав змоги виконати свої договірні зобов`язання, оскільки позивачем не повідомлено про зміну банківських реквізитів;

- умовами договору поставки №29/10/21 не передбачено можливості внесення змін щодо ціни товару, однак у вимозі про оплату вартість товару є більшою, ніж та,що визначена у договорі (207481,82грн і 205530,55грн).

Разом з тим, у поданому 01.08.2022 клопотанні без номера від 01.08.2022 (вх.№4908) відповідачем позовні вимоги визнаються, тому товариство просило їх задовольнити.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05.07.2022, яке відкладалося на 26.07.2022, а згодом оголошувалася перерва до 02.08.2022.

Відповідачем не заявлено заперечень з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача жодного разу у судові засідання не з`явився, а згідно поданої 05.07.2022 заяви без номера від 04.07.2022 (вх.№4276) просив здійснювати розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач взяв участь у судових засідання 05.07.2022 та 26.07.2022; у клопотанні без номера від 01.08.2022 (вх.№4908 від 01.08.2022) просив розглядати спір без його участі.

Суд зазначає, що в ході розгляду цього спору сторонами було висловлено власну позицію щодо спірних правовідносин; сторонами не заявлено про можливість надання додаткових доказів та не повідомлено про інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, а тому, з огляду на зібрання всіх доказів та зважаючи на клопотання про здійснення розгляду справи без участі представників сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Фактичні обставини справи.

29.10.2021 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ як Продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мишковицький спиртовий завод» як Покупцем укладено договір поставки №29/10/21 (далі - договір поставки), відповідно до умов якого Продавець зобов`язався поставити і передати у власність Покупцю товарно-матеріальні цінності, визначені сторонами у специфікації, а Покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору найменування, асортимент, ціна за одиницю кожного найменування товару, що поставляється на умовах цього договору визначаються сторонами у специфікації, що є додатком до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Також, у пункті 1.3 договору передбачено, що найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару, що поставляється зазначаються сторонами у видатковій накладній на відповідну партію товару.

Загальна сума договору в п.3.1 договору визначено в розмірі 205530,55грн (з ПДВ), а ціна за одиницю кожного найменування товару визначається сторонами у Специфікації до цього договору.

Відповідно до п.3.2 договору оплата за партії Товару, що підлягає поставці здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати вартості товару згідно з погодженої сторонами специфікації на поставку товару протягом трьох банківських днів з дати укладення цього договору сторонами на підставі рахунку-фактури Продавця. Оплата здійснюється у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця, що зазначений у реквізитах сторін договору (п.3.3 договору).

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору поставка кожної окремою партії товару здійснюється на підставі укладеної сторонами Специфікації до договору та відповідно до правил «Інкотермс-2010» та умовах EXW склад продавця протягом трьох робочих днів з дати здійснення Покупцем попередньої оплати за відповідну партію товару на умовах, визначених у п.3.2 договору.

Датою поставки відповідної партії товару вважається дата виписки видаткової накладної та підписання її представниками сторін. Право власності на товар, а також усі ризики, пов`язані з ним, переходять від Продавця до Покупця в момент приймання товару Покупцем від Продавця, що підтверджується підписами представників сторін на видатковій накладній (п.4.6 договору).

Відповідно до п.6.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс мажорні обставини), які не існували під час укладення цього договору та виникли поза волю сторін. Під форс мажорними обставинами сторони розуміють надзвичайні та невідворотні обставини (стихійні явища, землетрус,ураган, епідемія, карантин, страйк, воєнні дії, заборона або обмеження експерту-імпорту товарів, тощо), які об`єктивно впливають на виконання умов договору.

У п.6.2 договору визначено, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дій форс мажорних обставин повинна не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення форс мажорних обставин та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, її регіональними відділеннями, іншими компетентними органами (п.6.3 договору).

Відповідно до п.9.1 договору цей договір є укладеним з 29.10.2021 та діє до 31.12.2021 включно; при цьому сторони повинні виконати зобов`язання, які виникли до моменту припинення строку дії договору.

Судом встановлено, що до договору поставки не було підписано сторонами Специфікації, а поставка товару здійснювалася згідно видаткових накладних. З`ясовано, що ТОВ «Мишковицький спиртовий завод» не проводило передоплати за товар, отриманий згідно видаткових накладних.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання взятих на себе зобов`язань ДП «УКРСПИРТ» 29.10.2021 поставлено, а ТОВ «Мишковицький спиртовий завод» отримано товар на загальну суму 207481,82грн, а саме: на підставі видаткової накладної №47 від 2910.20.21 на суму 197578,32грн та видаткової накладної №50 від 29.10.2021 на суму 9903,50грн (з ПДВ).

Видаткові накладні містять посилання на договір №29/10/21 від 29.10.2021, підписані повноважними особами сторін; зауважень чи інших застережень щодо якості, кількості, асортименту чи ціни товару матеріали справи не містять.

За даною господарською операцією з поставок товару позивачем виписано податкові накладні №369 від 29.10.2021 на суму 197578,32грн та № 370 від 29.10.2021 на суму 9903,50грн.

Отже, факт отримання відповідачем товару на вказану суму підтверджено первинними документами, котрі оформлені належним чином і це не заперечується відповідачем у справі.

Однак, ТОВ «Мишковицький спиртовий завод» отримавши товар не здійснило його оплати, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 28.05.2022 (дату звернення з позовом до суду) в розмірі 207481,82грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з вимогою №1/22 від 11.05.2022 погасити борг.

У листі-відповіді №54-1від 16.05.2022 про необхідність погашення заборгованості, у відповідь на яку ТОВ ТОВ «Мишковицький спиртовий завод» повідомило про відсутність можливості провести розрахунок за отриманий товар у зв`язку з форс мажорними обставинами запровадженням воєнного стану, та зміною загальної вартості договору у бік збільшення після його укладення на 1951,27грн. На підтвердження обставин настання форс мажорних обставин відповідачем долучено лист Торгово-промислової платати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, у якому засвідчено форс мажорну обставину: військову агресію російської федерації проти України, яка послугувала підставою введення воєнного стану в Україні.

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору, оцінка доказів та аргументів учасників справи.

Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із передачею товару у власність покупцю за договором поставки, регулювання яких здійснюється нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, які є необхідними для даного виду договору, а тому відповідно до вимог ст.ст.638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст.179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) такий правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно з нормами статей 173, 174, 175 ГК України, ст.ст.11, 202, 509 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що сторонами у справі 29.10.2021 укладено договір поставки за №29/10/21, відповідно до умов якого позивач як Продавець зобов`язався поставити відповідачу як Покупцю товар за ціною, в асортименті та кількості, котрі узгоджуються або в Специфікації до договору (п.п.1.2, 3.1 договору), або у видаткових накладних (п.1.3 договору), тобто альтернативно.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №55/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, відповідно до якого зазначено, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у виключних випадках при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Наявність вказаних обставин, які звільняють особу від виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах судом не встановлено.

Матеріалами справи, а саме первинними документами, котрі оформлені належним чином та складені на виконання господарських операцій підтверджується, що 29.10.2021 позивачем передано, а відповідачем прийнято товар (будівельні матеріали, труби різного діаметру, ємкості для перевезення меляси, тощо) на загальну суму 207481,82грн.

Договір поставки є двостороннім, оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ч. 1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було погоджено поставку товару на умовах проведення попередньої оплати, що випливає з п.3.2. договору.

Утім сторони не дотрималися умов договору в частині здійснення поставки товару після внесення Покупцем попередньої оплат, відповідно товар був поставлений Продавцем та прийнятий Покупцем, про що свідчать видаткові накладні.

Отже, обов`язок оплатити товар у відповідача виник з моменту його отримання, що відповідно до п.4.6 договору є датою підписання сторонами видаткової накладної. Таким чином, строк оплати товару, отриманого відповідачем 29.10.2021 на загальну суму 207481,82грн є таким, що настав, виходячи з положень ст.692 ЦК України.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як установлено судом, відповідач, отримавши від позивача товар на загальну суму 207481,82грн не здійснив його оплати, що підтверджено представником ТОВ «Мишковицький спиртовий завод» в судових засіданнях та вбачається з листа-відповіді на вимогу від 16.05.2022 року.

Таким чином, доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань шляхом проведення розрахунку за отриманий товар на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

В силу вимог ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про поставку товару на загальну суму 207481,82грн, його отримання відповідачем, беручи до уваги відсутність доказів проведення оплати товару, що відповідачем не заперечується, суд доходить висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення його майнових прав на заявлену суму боргу, які підлягають захисту шляхом примусового стягнення коштів з відповідача у справі.

Щодо заперечень відповідача з приводу розбіжностей у реквізитах банківських рахунків позивача, котрі вказані у договорі поставки та у вимозі, що стало однією з причин несплати товару, то суд зазначає, що згідно п.п.3.3, 3.4 договору оплата товару проводиться у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, вказаний у договорі в розділі «Банківські реквізити сторін». Товар отримано відповідачем 29.10.2021, тому у товариства було достатньо часу для оплати коштів за реквізитами рахунку позивача, вказаному у договорі поставки від 21.10.2021, а випадку необхідності, з огляду на тривалість прострочення оплати заборгованості, відповідач не був позбавлений можливості дізнатися у ДП «УКРСПИРТ» реквізити іншого рахунку для здійснення оплати товару.

Окрім того, як зазначено позивачем, вказаний у договорі рахунок, є чинним і за ним здійснюються розрахунково-касові операції, тому зазначення у вимозі Державним підприємством іншого банківського рахунку як додаткового, не може свідчити про об`єктивну неможливість здійснити перерахунок грошових коштів за товар.

З цих мотивів не заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо недотримання позивачем умов договору, а саме п. 11.3 та неповідомлення ним про зміну вказаних у цьому договорі реквізитів, оскільки таких змін фактично не відбулося (банківський рахунок, що вказаний у договорі не змінювався та є діючим).

Щодо заперечень відповідача, котрі ґрунтуються на існуванні форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), що не залежала від сторін та унеможливила виконання договірних зобов`язань з боку відповідача, то суд відзначає наступне.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28 лютого 2022 р. ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності Товариство у відзиві на позов не вказує, які саме на його думку зобов`язання за Договором були ним порушені або невиконані. Разом з тим, посилаючись на дію карантинних заходів та введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили виникнення затримок з оплати товару.

Крім того, одне лише передбачене законом віднесення карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання договору поставки.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати господарську діяльність під час введеного воєнного стану.

Досліджуючи баланс інтересів сторін, суд звертає увагу на ту обставину, що поставка товару та настання строку його оплати відбулися до введення воєнного стану; відповідач прийняв товар, однак не оплачує його впродовж 8 місяців.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання,тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Щодо інших аргументів відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Також у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Висновки господарського суду.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд, дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними, допустимими, достовірними, а також вірогідними і взаємозв`язаними у сукупності доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані, а наведені заперечення з приводу заявленого позову зводяться до трактування спірних правовідносин у власну користь.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача 207481,82грн боргу.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мишковицький спиртовий завод» (вул.Січових Стрільців, 1, с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 42868998) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (вул.Гагаріна, 16, м.Бровари Київської області, ідентифікаційний код 37199618) 207481 (двісті сім тисяч чотириста вісімдесят одну)грн 82коп. боргу та 3112 (три тисячі сто дванадцять)грн 23коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 04.08.2022.

Суддя Н.О. Андрусик