ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2022м. ДніпроСправа № 904/1485/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Трушев О.П. ордер серія АЕ від 10.06.2022 № 1138469;

від відповідача-1: Гулий Я.О. ордер серія АЕ від 03.06.2022 № 1137485;

від відповідача-2: Перевощикова Т.М. ордер серія АЕ від 15.07.2022 № 1143572;

від позивача: Ступак І.Л.

від позивача: Пільх А.В. ордер серія АЕ від 10.08.2022 № 1147321,

дослідивши матеріали справи № 904/1485/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни

до

1. Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни,

2. Фізичної особи-підриємця Чебанової Олени Володимирівни

про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною,

в с т а н о в и в:

1.ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Фізична особа-підприємець Ступак Ірина Леонідівна (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою від 13.06.2022 за вих. № б/н до Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни (далі - відповідач-1) та до Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни (далі - відповідач-2) у якій просить суд визнати додаткову угоду від 21.04.2021 до договору оренди від 15.05.2021 № 1 щодо дострокового припинення договору оренди від 15.05.2021 № 1 шляхом його розірвання з 21.04.2022, укладену між відповідачем-1 та відповідачем-2, недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржувана додаткова угода про розірвання договору оренди є фіктивною (оскільки реальна дата її укладення є пізнішою, ніж дата, яка зазначена у самій угоді) і спрямована на умисне позбавлення позивача права користування стоматологічним кабінетом.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача-1.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/1485/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2022.

Ухвалою від 20.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.07.2022.

22.06.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшла заява від 21.06.2022 за вих. № б/н про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 92 том 1). Представнику відповідача-1 забезпечено можливість ознайомитися з матеріалами справи та 22.06.2022 представник відповідача-1 з матеріалами справи ознайомився. Отже, відповідач-1 обізнаний про дату, час та місце судового засідання і про судове провадження.

04.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшло клопотання від б/д за вих. № б/н про визнання причин неявки в судове засідання поважними та про відкладення розгляду справи на більш пізню дату.

05.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 04.07.2022 за вих. № б/н про витребування доказів, у якому позивач просить суд: витребувати у Головного управлінні ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірені копії документів про місце встановлення реєстратора розрахункових операцій у відповідача-1 з зазначенням міста, вулиці, будинку, приміщення або квартири; витребувати у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірені копії документів про те чи подавала відповідач-1 у період з 01.04.2022 по 01.07.2022 будь-які документи стосовно зміни місця встановлення реєстратора розрахункових операцій.

05.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 04.07.2022 за вих. № б/н про долучення доказів (копії виписки з каси відповідача-1 за період з 26.04.2022 по 29.06.2022, копії адвокатського запиту, копії відповіді Міністерства охорони здоров`я України, копії висновку комп`ютерно-технічної експертизи інформації тощо). Оглянувши докази, господарський суд долучив їх до матеріалів справи.

Ухвалою від 05.07.2022 підготовче засідання відкладене до 27.07.2022.

19.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшов відзив, у якому відповідач-1 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Оцінивши відзив та додані до нього документи, господарський суд встановив, що відповідач-1 скористався правом на подачу відзиву і надіслав його іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти його до розгляду.

20.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшло клопотання від 15.07.2022 за вих. № 046 про приєднання доказів до матеріалів справи, зокрема, заяву свідка.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-2 надійшов відзив, у якому відповідач-2 просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Оцінивши відзив та додані до нього документи, господарський суд встановив, що відповідач-2 скористався правом на подачу відзиву і надіслав його іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти його до розгляду.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 26.07.2022 за вих. № б/н разом з висновком № 9972 від 04.07.2022 компютерно-технічної експертизи інформації, обмін якою здійснювався електронною поштою, за зверненням адвоката Трушева Олександра Петровича, у якій позивач просить суд долучити додані до заяви документи до матеріалів справи. Оцінивши заяву від 26.07.2022 за вих. № б/н та додані до неї документи, господарський суд долучив докази до матеріалів справи.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 26.07.2022 за вих. № б/н про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача-2: інформацію про те чи було укладено будь-які нові договори оренди стосовно нежитлового приміщення літ. А-22, № 4001, № 4002, № 4003, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 3, 4-й поверх; інформацію про осіб, які наразі орендують (користуються) нежитловим приміщенням літ. А-22, № 4001, № 4002, № 4003, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 3, 4-й поверх; належним чином завірену копію додаткової угоди від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2021; належним чином завірені копії нових договорів оренди стосовно нежитлового приміщення літ. А-22, № 4001, № 4002, № 4003, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 3, 4-й поверх.

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 26.07.2022 за вих. № б/н про виклик свідка, у якому позивач просить суд викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_1 .

26.07.2022 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 26.07.2022 за вих. № б/н разом з відповіддю на відзив відповідача-1, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Оцінивши відповідь на відзив та додані до неї документи, господарський суд встановив, що позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив і надіслав її іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти її до розгляду.

Ухвалою від 27.07.2022 відзив відповідача-1 прийнято до розгляду, відзив відповідача-2 прийнято до розгляду, відповідь на відзив відповідача-1 прийнято до розгляду, у задоволенні клопотання позивача від 04.07.2022 за вих. № б/н про витребування доказів відмовлено, у задоволенні клопотання позивача від 26.07.2022 за вих. № б/н про витребування доказів відмовлено, у задоволенні клопотання позивача від 26.07.2022 за вих. № б/н про виклик свідка відмовлено. Підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 10.08.2022.

02.08.2022 через відділ документального забезпечення від відповідача-1 надійшли заперечення, у яких відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 10.08.2022 представники сторін надали усні пояснення у справі, відповіли на запитання суду, позивач наполягав на задоволення позовних вимог, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач вважає, що оскаржувана додаткова угода про розірвання договору оренди є фіктивною (оскільки реальна дата її укладення є пізнішою, ніж дата, яка зазначена у самій угоді) і спрямована на умисне позбавлення позивача права користування стоматологічним кабінетом.

Стислий виклад позиції відповідача-1

Відповідач-1 наголошує, що укладаючи спірну додаткову угоду від 21.04.2022, внутрішня воля останньої відповідала її зовнішньому прояву, наміром укладення спірної угоди було створення правових наслідків обумовлених нею, а саме припинення договору оренди № 1 від 15.05.2021 шляхом його розірвання з 21.04.2021. Відповідач-1 наголосив, що інших цілей, аніж ті, що вказані в спірній додатковій угоді ані відповідач-1, ані відповідач-2 не мали. Відповідач-1 послався на постанову Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 904/4567/18.

Відповідач-1 зазначив, що позивач помилко вважає, що спірна додаткова угода від 21.04.2022 є фраудаторною, оскільки укладалася виключно для досягнення відповідачами власних економічних результатів.

Крім цього, відповідач-1 наголосив, що не підписував договору суборенди, що підтверджується перекресленим підписом відповідача-1 на ньому.

Водночас, відповідач-1 звертає увагу суду на положення пункту 11.8 договору суборенди, яким закріплено, що договір суборенди автоматично припиняється у випадку припинення договору оренди.

Стислий виклад позиції відповідача-2

Позиція відповідача-2 аналогічна позиції відповідача-1.

Відповідач-2 наполягає на тому, що підстави для визнання спірної додаткової угоди фіктивною відсутні, оскільки сторони додаткової угоди, укладаючи її, діяли добросовісно та бажали настання правових наслідків, обумовлених нею.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача-1 на позовну заяву

Позивач стверджує, що за договором отримав в суборенду стоматологічний кабінет № 2 (приміщення № 4002), що випливає з матеріалів справи.

Позивач наполягає на існуванні договору суборенди.

Спірну додаткову угоду про розірвання договору оренди № 1 від 15.05.2021 позивач оцінює як бажання позбавити останнього права користуватися спірним приміщенням та провадити в ньому господарську діяльність.

Отже, позивач вважає, що спірну додаткову угоду укладено на шкоду позивачу, а тому вона є фіктивною і підлягає визнанню недійсною.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача-2 на позовну заяву

Позивач відповіді на відзив відповідача-2 не надав.

Доводи відповідача-1 щодо відповіді на відзив

Відповідач-1 наголошує, що внутрішня воля відповідачів при укладенні спірної додаткової угоди відповідала її зовнішньому прояву. Укладаючи спірну додаткову угоду, відповідачі бажали припинити дію договору оренди № 1 від 15.05.2021.

Відповідач-1 наголошує, що позивач на момент підписання спірної додаткової угоди не мав права користування спірним майном.

Відповідач-1 наголосив, що договір суборенди наявний у матеріалах справи з перекресленим підписом відповідача-1 є недійсним, договір суборенди, який в дійсності був укладений між позивачем та відповідачем-1, позивач знищив.

Доводи відповідача-2 щодо відповіді на відзив

Відповідач-2 заперечення не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору оренди між відповідачем-1 та відповідачем-2; укладення договору суборенди між відповідачем-1 та позивачем; розірвання договору оренди, який укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, укладення нового договору оренди між відповідачем-1 та відповідачем-2, наявності / відсутності ознак фіктивності додаткової угоди про розірвання договору оренди (дефекту волі сторін такого провочину), правомірності / неправомірності позовних вимог.

Суд встановив, що 15.05.2021 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладений договір оренди майна № 1 (далі - договір оренди майна № 1 від 15.05.2021).

В порядку та на умовах, визначених даним договором, орендодавець (відповідач-1) передає, а орендар (відповідач-2) приймає у строкове платне користування (оренду) наступне нерухоме майно (далі - приміщення): нежитлове приміщення Літ. А-22 № 4001, № 4002, № 4003 загальною площею 105 кв.м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 3, 4-й поверх, та рухоме майно, що зазначено у додатку № 1 до цього договору, та є його невід`ємною частиною, разом (далі - майно), а орендар зобов`язується сплачувати за оренду в порядку та на умовах, визначених даним договором (п. 1.1 договору оренди майна № 1 від 15.05.2021).

Питання орендної плати врегульовано розділом 5 (Орендна плата) договору оренди майна № 1 від 15.05.2021. Так, згідно умов п. 5.1.1 договору оренди майна № 1 від 15.05.2021, з урахуванням додатку № 2 від 15.05.2021 до договору оренди майна № 1 від 15.05.2021 (а. с. 14 (зворот) том 1) орендар (відповідач-1) сплачує 30.000,00 грн за один місяць оренди.

Цей договір, відповідно до п. 6.1 договору оренди майна № 1 від 15.05.2021, укладається строком на 2 роки 11 місяців.

Господарський суд звернув увагу, що в розділі 11. Реквізити та підписи сторін в якості орендодавця вказано відповідача-2, а в якості орендаря - відповідача-1.

Беручи до уваги, що Технічний паспорт на громадський будинок нежитлові приміщення № 4001, 4002, 4003, 4004, 4005 - стоматологічний кабінет та перукарня виготовлений 03.03.2016 на ім`я відповідача-2, господарський суд доходить висновку, що орендодавцем майна за договором є відповідач-2, а орендарем - відповідач-1.

15.05.2021 між орендодавцем (відповідачем-2) та орендарем (відповідачем-1) складено Акт приймання-передачі майна до договору оренди № 1 від 15.05.2021 (а. с. 12 (зворот) - 13 том 1).

16.05.2021 між відповідачем-1 (орендар) та позивачем (суборендар) був укладений договір суборенди № 1 (далі - договір суборенди № 1 від 16.05.2021).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди № 1 від 16.05.2021 останній регулює правовідносини, пов`язані із переданням орендарем суборендареві у строкове платне користування майно, визначене у таблиці № 1 додатку № 1, що додається до цього договору (далі - майно).

Майно, згідно п. 1.2 договору суборенди № 1 від 16.05.2021, знаходиться в орендному користуванні орендаря у відповідності до договору оренди № 1, укладеного 15.05.2021 між орендарем (відповідачем-1) і орендодавцем (відповідачем-2).

За користування майном суборендар щомісяця сплачує плату у розмірі 5.000,00 грн (п. 5.1 договору суборенди № 1 від 16.05.2021).

Строк суборенди складає 2 роки 11 місяців з моменту прийняття майна суборендарем за Актом приймання-передачі і може бути змінений лише за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою сторін до цього договору (п. 4.1 договору суборенди № 1 від 16.05.2021).

Цей договір, відповідно до п. 11.1, вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього договору, і закінчується 15.04.2024 (п. 11.2 договору суборенди № 1 від 16.05.2021).

Господарський суд звертає увагу, що підпис відповідача-1 у розділі «підписи сторін» закреслено та зазначено «підпис недійсний».

15.05.2021 між позивачем як суборендарем та відповідачем-1 як орендарем складено Акт приймання-передачі приміщення та майна в суборенду, який має підписи і позивача і відповідача-1 (а. с. 20 том 1).

21.04.2022 між орендодавцем (відповідачем-2) та орендарем (відповідачем-1) укладено оскаржувану позивачем додаткову угоду до договору оренди № 1 від 15.05.2021, у якій відповідачі дійшли згоди достроково припинити договір оренди № 1 від 15.05.2021 шляхом його розірвання з 21.04.2022 (а. с. 202 том 1).

У матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі від 21.04.2022, складений між відповідачем-2 та відповідачем-1, який не підписано відповідачами (а. с. 47 (зворот) - 48 том 1).

Водночас відповідач-2 долучив до матеріалів справи Акт від 30.04.2022 приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди з орендного користування до договору оренди № 1 від 15.05.2021 (а. с. 199 том 1) (далі - Акт від 30.04.2022), який підписаний з боку відповідача-1 та відповідача-2. В Акті від 30.04.2022 вказано, що відповідач-1 повертає, а відповідач-2 приймає з орендного користування нежитлове приміщення літ. А-22, № 4001, № 4002, № 4003 площею 105,00 кв. м. Також зазначено, що орендар (відповідач-1) повертає приміщення у повному обсязі, проте частково не звільнене від наявного в ньому рухомого майна. В частині приміщення № 4002 знаходиться рухоме майно, яке не належить на праві власності ані орендарю, ані орендодавцю.

Відповідач-1 звернувся до позивача з повідомленням від 24.03.2022 за вих. №0324/2022 у якому повідомила, що наразі між позивачем та відповідачем-1 не існує підписаного договору суборенди, а тому позивач не має законних підстав продовжувати свою діяльність у спірних приміщеннях. Крім цього, відповідач-1 просила позивача звільнити приміщення та припинити у спірних приміщеннях здійснення будь-якої господарської діяльності.

Докази повернення позивачем відповідачу-1 приміщення отриманого за договором суборенди № 1 від 16.05.2021 матеріали справи не містять.

02.04.2022 між відповідачем-1 (далі - відповідач-1, орендар) та відповідачем-2 (далі - відповідач-2, орендодавець) був укладений договір оренди № 15 (далі - договір оренди № 15 від 02.04.2022).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди № 15 від 02.04.2022 орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення, за адресою: місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 3, літ. А-22, а саме: нежитлове приміщення на четвертому поверсі площею 40,00 кв. м, № 4003, що складається з приміщення площею 32,8 кв. м, рентгенодіагностичного кабінету площею 5,2 кв. м, компресорної площею 2,0 кв. м, з медичним обладнанням та рухомим майном в ньому, іменоване далі за текстом «об`єкт оренди». Об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності. План розміщення об`єкта оренди наведений у додатку № 1-1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною.

Пунктом 5.1 договору оренди № 15 від 02.04.2022 визначено, що орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором і додатком № 3-1, що є його невід`ємною частиною. За цим договором орендодавцем утримується платіж у розмірі 20.000,00 грн, який орендар має сплатити на таких умовах: 10.000,00 грн до 31.05.2022, 10.000,00 грн до 30.06.2022.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє 2 роки 11 місяців. В частині розрахунків, договір діє до повному виконання сторонами своїх обов`язків (п. 3.1 договору оренди № 15 від 02.04.2022).

01.05.2022 між відповідачем-1 та відповідачем-2 підписано Акт № 1 передачі об`єкта в орендне користування до договору оренди № 15 від 22.04.2022 (а. с. 166 том 1), за умовами якого відповідач-2 передала, а відповідач-1 прийняла в орендне користування об`єкт оренди.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив вирішення питання фіктивності додаткової угоди від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2022 (оскільки реальна дата її укладення є пізнішою, ніж дата, яка зазначена у самій угоді).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Позивач просить суд визнати недійсною Додаткову угоду від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2022, яка укладена між відповідачем-1 та відповідачем-2 на підставі статті 234 ЦК України, оскільки така угода укладена з метою позбавлення позивача права користуватися стоматологічним кабінетом № 2 (нежитлове приміщення № 4002) та провадити у ньому власну господарську діяльність.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається, якщо недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору з іншою особою з метою приховання майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому такий правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Необхідно зазначити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.04.2022 між орендодавцем (відповідачем-2) та орендарем (відповідачем-1) укладено оскаржувану позивачем додаткову угоду до договору оренди № 1 від 15.05.2021, у якій відповідачі дійшли згоди достроково припинити договір оренди № 1 від 15.05.2021 шляхом його розірвання з 21.04.2022 (а. с. 202 том 1).

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності господарський суд доходить висновку, що, укладаючи оскаржувану додаткову угоду, відповідачі мали намір створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином, а саме достроково припинити договір оренди № 1 від 15.05.2021 шляхом його розірвання.

Отже, спірна додаткова угода укладена з метою розірвання договору оренди № 1 від 15.05.2021, що вбачається з такого.

Відповідач-1 підставно посилається на положення п. 6.2 договору оренди майна №1 від 15.05.2021, яким закріплено, що даний договір може бути розірваний за взаємною письмовою згодою сторін, яка оформляється відповідною додатковою угодою до даного договору, яка з дати її підписання буде невід`ємною частиною даного договору.

Крім цього, відповідач-1, обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, обґрунтовано посилається на положення ст. 652 Цивільного кодексу України (зміна або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин), якою передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Як зазначають відповідачі, істотна зміна обставин обґрунтовується введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022. Спірна додаткова угода укладена 21.04.2022, тобто зі спливом двох місяців з дня введення в Україні воєнного стану.

Судом встановлено, що на виконання п. 6.2 договору оренди майна № 1 від 15.05.2021 та за взаємною згодою сторін (відповідача-1 та відповідача-2) укладено додаткову угоду від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2021.

Отже, дії відповідача-1 та відповідача-2 відповідають умовам договору оренди майна № 1 від 15.05.2021 та положенням чинного законодавства.

Матеріалами справи, зокрема Актом від 30.04.2022 приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди з орендного користування до договору оренди № 1 від 15.05.2021 (а. с. 199 том 1) (далі - Акт від 30.04.2022), який підписаний з боку відповідача-1 та відповідача-2, підтверджується, що відповідач-1 повертає, а відповідач-2 приймає з орендного користування нежитлове приміщення літ. А-22, № 4001, № 4002, № 4003 площею 105,00 кв. м.

Акт від 30.04.2022 є свідченням виконання укладеної між відповідачем-1 та відповідачем-2 оскаржуваної позивачем додаткової угоди від 21.04.2022.

Крім цього, легітимність та спрямованість додаткової угоди від 21.04.2022 на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею, підтверджується і укладенням між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору оренди № 1 від 22.04.2022.

Порівнюючи зміст договору оренди майна № 1 від 15.05.2021, який був укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 до укладення спірної додаткової угоди та договору оренди № 15 від 22.04.2022, який був укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, після підписання спірної додаткової угоди, господарський суд встановив таке.

Предметом договору оренди майна № 1 від 15.05.2021 є, зокрема, нежитлове приміщення Літ. А-22 № 4001, № 4002, № 4003 загальною площею 105 кв. м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 3, 4-й поверх.

В той час як предметом договору оренди № 1 від 22.04.2022 є нежитлове приміщення, за адресою: місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 3, літ. А-22, а саме: нежитлове приміщення на четвертому поверсі площею 40,00 кв. м, № 4003, що складається з приміщення площею 32,8 кв. м, рентгенодіагностичного кабінету площею 5,2 кв. м, компресорної площею 2,0 кв. м, з медичним обладнанням та рухомим майном в ньому.

Тобто, за договором оренди № 1 від 22.04.2022 відповідач-1 прийняв у тимчасове оплачуване користування лише кабінет 4003 загальною площею 40,00 кв. м замість кабінетів № 4001, № 4002, № 4003 загальною площею 105 кв. м. Отже, за договором оренди № 1 від 22.04.2022 відповідач-1 прийняв у користування значно менше приміщення, аніж за договором оренди № 1 від 15.05.2021.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що позивач на підставі договору суборенди № 1 від 16.05.2021 користувався кабінетом № 4002 загальною площею 33,66 кв.м (вказана обставина визнається позивачем (а. с. 66 зворот том 2), який станом на час вирішення спору не перебуває у користуванні відповідача-1 і на 7,33 кв. м менше, ніж той, який відповідач-1 прийняв в оренду за договором оренди № 1 від 22.04.2022.

Орендна плата за договором оренди майна № 1 від 15.05.2021 складала 30.000,00 грн за один місяць оренди (п. 5.1.1 договору оренди майна № 1 від 15.05.2021, з урахуванням додатку № 2 від 15.05.2021 до договору оренди майна № 1 від 15.05.2021 (а. с. 14 (зворот) том 1), а орендна плата за договором оренди № 1 від 22.04.2022 становить 10.000,00 грн (додаток № 3-1 до договору оренди (а. с. 165 том 1).

Фактично укладення договору оренди № 1 від 22.04.2022 спрямоване на зменшення площі орендованого приміщення майже в три рази та, як наслідок, зменшення і розміру орендної плати в три рази.

Водночас господарський суд визнає обґрунтованими міркування відповідача-1, що позивач не позбавлений можливості вирішити питання з відповідачем-2 щодо укладення договору оренди відносно спірного майна, оскільки матеріалами справи підтверджено, що приміщення № 4002 (предмет договору суборенди № 1 від 16.05.2021) повернуто відповідачем-1 відповідачу-2 за Актом від 30.04.2022 (а. с. 199 том 1).

Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 757/24352/17, у якій вказано, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому їх прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочини. Такий правочин завжди укладається умисно.

Проте, оцінюючи фактичні обставини справи у сукупності, господарський суд не встановив, а позивач не довів належними доказами, що внутрішня воля відповідача-1 та відповідача-2 не відповідала зовнішньому їх прояву, тобто укладаючи оскаржувану позивачем додаткову угоду її сторони мали намір не розірвати договір оренди № 1 від 15.05.2021, а позбавити позивача права користуватися стоматологічним кабінетом № 2 (нежитлове приміщення № 4002), враховуючи ту обставину, що на час вирішення спору належні докази користування саме відповідачем-1 стоматологічним кабінетом № 2 (нежитлове приміщення № 4002) в матеріалах справи відсутні.

Твердження позивача, що відповідач-1 продовжує провадити господарську діяльність у приміщеннях відповідача-2 визнаються представником відповідача-1, про що вказано у відзиві та зазначено у судовому засіданні. Водночас суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджено підставне користування відповідачем-1 приміщеннями відповідача-2 меншої площі, аніж за договором оренди № 1 від 15.05.2021.

Позивач у позовній заяві зазначила, що 02.05.2022 остання перевіряючи електронну пошту стоматологічної клініки «Константа» (ІНФОРМАЦІЯ_1), виявила лист, який був направлений адвокатом Білим Дмитром Олеговичем (свідоцтво № 9510/10) та призначався для відповідача-1. До зазначеного листа, як стверджує позивач, було прикріплено проект оскаржуваної додаткової угоди від 21.04.2022 у форматі Microsoft Office Word і відображена дата створення відповідного файлу - 29.04.2022 о 22 год 10 хв.

Крім цього, за зверненням адвоката Трушева Олександра Петровича складений Висновок № 9972 від 04.07.2022 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, обмін якою здійснювався електронною поштою, за результатами дослідження поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 18 год 45 хв 29.06.2022 до 19 год 30 хв 29.06.2022 та додатково з 20 год 45 хв 03.07.2022 до 21 год 10 хв 03.07.2022, який підтверджує, що файл розірвання оренди Чебанова О.В. - Громова С.И. створено 29.04.2022 о 19 год 09 хв (п. 5). Файл розірвання оренди Чебанова О.В. - Громова С.И. не міг бути створений 21.04.2022 (п. 7).

Більш того, позивач долучив до матеріалів справи роздруківку з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1, з якої вбачається, що файл «розірвання оренди Чебанова О.В. - Громова …» створено 29.04.2022.

Також у матеріалах справи наявний Акт приймання-передачі від 21.04.2022, складений між відповідачем-2 та відповідачем-1, який не підписано відповідачами (а. с. 47 (зворот) - 48 том 1).

Водночас відповідач-2 долучив до матеріалів справи Акт від 30.04.2022 приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди з орендного користування до договору оренди № 1 від 15.05.2021 (а. с. 199 том 1), який підписаний з боку відповідача-1 та відповідача-2.

В якості підтвердження підписання додаткової угоди від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2021 після 29.04.2022 позивач надав роздруківку з електронної пошти та роздруківку «Властивості» документа Microsoft Word.

Беручи до уваги наведене суд відзначає таке.

У матеріалах справи відсутні жодні докази того, що текст спірної додаткової угоди був роздрукований саме із документа Microsoft Word, який надійшов на вищевказану електронну пошту та щодо якого була проведена експертиза.

Суд відзначає, що текст спірної додаткової угоди міг бути роздрукований із будь-якого іншого документа (файлу) Microsoft Word, як і з іншої програми редагування, чи взагалі міг бути виготовлений іншим способом.

У свою чергу відповідачі заперечують, що текст спірної додаткової угоди був роздрукований саме із документа (файлу) Microsoft Word, про який стверджує позивач, та вказують, що надані позивачем роздруківки не підтверджують відсутність додаткової угоди від 21.04.2022 до договору оренди № 1 від 15.05.2021 станом на 21.04.2022.

Зокрема відповідач-1 зазначає, що будь-який текст, що копіюється з одного файлу в інший, буде мати дату створення файлу, а не тексту з джерела копіювання, тобто більш пізню дату, ніж оригінал створення файлу. При цьому, робочий проект додаткової угоди ФОП Громова С.І. просила надіслати для полегшення підготовки повторного повідомлення про звільнення суборендованого приміщення від 06.05.2022 та копіювання тексту з файлу формату Microsoft Word.

При цьому, твердження про те, що текст спірної додаткової угоди був роздрукований саме із документа (файла) Microsoft Word, про який стверджує позивач, є лише припущенням.

З урахуванням наведеного, оцінюючи у сукупності зазначені докази (Висновок № 9972 від 04.07.2022, Акт приймання-передачі від 21.04.2022, Акт від 30.04.2022 приймання-передачі (повернення) об`єкту), господарський суд доходить висновку, що належних та беззаперечних доказів того, що станом на 21.04.2022 не існувало спірної додаткової угоди матеріали справи не містять.

Відтак, зважаючи на приписи ст. 79 ГПК України щодо вірогідності доказів, суд відзначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що станом на 21.04.2022 не існувало спірної додаткової угоди, а її текст був роздрукований саме із документа (файла) Microsoft Word, про який стверджує позивач.

Більш того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу відповідачів - 1, 2 на укладення додаткової угоди від 21.04.2022 без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, та з метою того, щоб позбавити позивача користуватися стоматологічним кабінетом № 2 (нежитловим приміщенням № 4002). Докази того, що стоматологічний кабінет № 2 (нежитлове приміщення № 4002) перебуває у користуванні третіх осіб, і зокрема відповідача-1 матеріали справи не містять, а отже позивач не позбавлений права вжити заходів задля оформлення права користування вказаним майном.

Оскільки у встановленому законом порядку презумпція правомірності оскарженого правочину не спростована, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 21.04.2022, яка укладена між відповідачем-1 та відповідачем-2.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги усе наведене у його сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи

Матеріали справи містять договір суборенди № 1 від 16.05.2021, у якому підпис підпис відповідача-1 перекреслений та міститься напис: «підпис недійсний» (а. с. 19 том 1).

Позивач наголошує, що договір суборенди № 1 від 16.05.2021 є дійсним, а відповідач-1 проти тверджень позивача заперечує, зазначаючи, що дійсний договір суборенди позивач знищив, а наявний в матеріалах справи договір суборенди є неукладеним.

Оцінюючи позиції сторін та фактичні обставини справи, господарський суд встановив наявність в матеріалах справи Акта приймання-передачі майна, який є додатком № 1 до договору суборенди № 1 від 16.05.2021, який підписано з боку і позивача, і відповідача-1, (а. с. 20 том 1) дійсність якого сторони не заперечують.

Крім цього, повідомлення відповідача-1 від 24.03.2022 за вих. № 0324/2022, у якому відповідач-1 просить позивача звільнити приміщення та припинити на території приміщення будь-яку підприємницьку діяльність свідчить про те, що позивач користувався приміщенням та провадив у ньому свою підприємницьку діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, спори між позивачем та відповідачем-1 стосовно спірних приміщень виникли у 2022 році, а договір суборенди був укладений у травні (16 числа) 2021 року.

Твердження позивача, що відповідач-1 під час відпустки позивача, маючи доступ до документів останньої, спотворила договір суборенди шляхом закреслення у договорі підпису позивача не підтверджено жодними доказами, а тому визнаються судом припущеннями позивача і не беруться до уваги.

Водночас аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності, господарський суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем-1 був підписаний договір суборенди № 1 від 16.05.2021, оскільки це більш вірогідно, аніж його непідписання.

Господарський суд визнає обґрунтованими твердження відповідача-1, що спірна додаткова угода від 21.04.2022 помилково визначена позивачем як фраудаторна, оскільки власні економічні результати для відповідача-1 у даному випадку є пріоритетними.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, позивач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни відмовити у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 11.08.2022

Суддя С.А. Дупляк