ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року Справа № 915/1925/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 24175269)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_3 (АДРЕСА_2; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код НОМЕР_4)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти невідома)

про: стягнення 5542,33 грн,

Суть спору:

31.12.2021 Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 21.12.2021 (вх. № 19714/21) (з додатками), в якій просить суд:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПО України НОМЕР_4, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ПІПІУРАНС ГРУП» (код ЄДРПО України 24175269, місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050) суму відшкодування в порядку регресу у розмірі 5 542,33 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПО України НОМЕР_4, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАИС ГРУП» (код ЄДРПО України 24175269. місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050) судові витрати у сумі 3 655,58 грн, що включають сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та 1 385,58 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У вступній частині позовної заяви позивач зазначив склад учасників справи за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.01.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1925/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи; запропоновано позивачу в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали обґрунтувати підстави залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі, зокрема, зазначивши на які саме права чи обов`язки цієї особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи, на їх адреси місцезнаходження, визначені у відповідності до приписів ч. 2 ст. 27 ГПК України.

Так, позивач отримав копію ухвали 14.01.2022 що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 385.

Відповідач отримав копію ухвали 14.01.2022 що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 393.

19.01.2022 до суду від позивача надійшли пояснення б/н від 14.01.2022 (вх. № 872/22) щодо підставі залучення до участі у даній справі третьої особи.

Ухвалою суду від 20.01.2022 залучено до участі у справі № 915/1925/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); запропоновано ОСОБА_1 в десятиденний строк від дати отримання даної ухвали надати суду та направити іншим учасникам справи письмові пояснення щодо суті спору.

31.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 179 від 21.01.2021, у якому Військова частина НОМЕР_3 заперечує проти задоволення позову, просить залишити його без задоволення та винести рішення на користь відповідача, у зв`язку з тим, що позов поданий до неналежного відповідача по справі. Так, Військова частина НОМЕР_3 у відзиві, зокрема, зазначає про те, що по даній справі є неналежним відповідачем, а позивачу слід звернутися з позовом до винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, адміністративна справа відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була закрита у зв`язку із закінченням строку для накладання адміністративного стягнення.

08.02.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 02.02.2022 (вх. № 1983/22), у якому товариство заперечує проти аргументів відповідача, викладених у відзиві, та наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Станом на час розгляду справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, від учасників справи до суду не надходило.

За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб.

Крім того, розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 12/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей)», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

У зв`язку з вищенаведеним, повне рішення складено та підписано судом 11.08.2022 після відновлення розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 252 ГПК України).

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного спору виступила майнова вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу суми сплаченого майнового відшкодування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини встановлення розміру витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, встановлення підстав для відшкодування в порядку регресу витрат шляхом стягнення їх з відповідача.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6447364 від 05.09.2018;

- копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5278832 від 11.10.2018;

- копія довідки НПУ щодо дорожньо-транспортної пригоди;

- копія постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2019 у справі № 489/7346/18;

- копія пояснень потерпілого щодо події від 28.02.2019;

- копія протоколу огляду колісного транспортного засобу від 28.02.2019;

- копія ремонтної калькуляції № 19-208627 від 01.03.2019;

- копія заяви на виплату від 04.03.2019;

- копія страхового акту № 27 від 01.04.2019;

- копія розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 27;

- копія платіжного доручення № ЗР027222 від 03.04.2019;

- копія претензії № 27 від 11.04.2019;

- копія вимоги № 5с/10671 від 20.09.2021 з відповіддю на неї № 2694 від 12.10.2021.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції щодо суті позовних вимог доказів суду не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача жодних пояснень та доказів суду не надала.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2019 у справі № 489/7346/18, водій ОСОБА_1 12.11.2018 о 12.42 год., керуючи транспортним засобом УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Пушкінська, в районі буд. № 6 по вул. Адміральська, в порушення вимог пю 13.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечний боковий інтервал та допустив бокове контактування із рухаючимся праворуч транспортним засобом ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. При цьому, в порушення вимог п. 2.10 а Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний.

Дослідивши матеріали справи № 489/7346/18, суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.. 122-4 КУпАП - залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний та передбачене ст.. 124 КУпАП - порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.

Цією постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 124, 122-4 КУпАП. При цьому, провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 124, 122-4 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Отже, судовим органом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , військовослужбовця відповідача.

Зазначені обставини підтверджуються копіями документів, що містяться у справі: довідкою НПУ щодо дорожньо-транспортної пригоди; поясненнями потерпілого щодо події від 28.02.2019; протоколом огляду колісного транспортного засобу від 28.02.2019; постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2019 у справі № 489/7346/18.

Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що сторони не надали суду письмових доказів на підтвердження належності відповідачу автомобіля УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_1 . Однак ця обставина визнається сторонами, так само як і належність ОСОБА_1 до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3.

Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Визнання сторонами зазначених обставин вбачається за текстом позовної заяви, відзиву та відповіді на відзив. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами та вважає ці обставини встановленими.

Крім того, відповідачем не спростовано, що з ремонтної калькуляції № 19-208627 від 01.03.2019 вбачається, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_2 становить 6542,33 грн.

Цивільно-правова відповідальність водіів автомобілів марки УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_1 та ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_2 була застрахована, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6447364 від 05.09.2018 та № АМ/5278832 від 11.10.2018.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2019 ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою на виплату страхового відшкодування (щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12.11.2018, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, буд. № 6 по вул. Адміральська).

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сплатило заявнику 5542,33 грн (з урахуванням франшизи 1000,00 грн). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: страхового акту № 27 від 01.04.2019, розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 27, платіжного доручення № ЗР027222 від 03.04.2019.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією № 27 від 11.04.2019 та вимогою № 5с/10671 від 20.09.2021 щодо відшкодування грошових коштів, які відповідач згідно з листом № 2694 від 12.10.2021 залишив без задоволення.

Таким чином, оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», товариство звернулось позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу, суми сплаченого відшкодування в розмірі 5542,33 грн.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом ст.ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За змістом пп. 38.1.1 «в» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як уже було наведено вище, суд вважає встановленою обставину, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 , належить Військовій частині НОМЕР_3.

Як зазначалось вище, нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються заперечення відповідача щодо наявності підстав для стягнення шкоди саме з ОСОБА_1 .

Також відхиляються судом заперечення відповідача стосовно закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 та у зв`язку із закінченням строку для накладання адміністративного стягнення, оскільки вказане не спростовує висновків Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..ст. 124, 122-4 КУпАП.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» суми сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 5542,33 грн, розмір понесення якого підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 2270,00 грн підлягає покладенню на відповідача.

Щодо ж до заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1385,58 грн.

Як встановлено судом за матеріалами господарської справи № 915/1925/21 у даній справі позивачем подано до суду докази витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

1. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (позивач) поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи про відшкодування шкоди в порядку регресу, зі змісту якого вбачається, що розмір витрат на професійну правничу допомогу визначається із розрахунку 25 % від суми отриманого ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» страхового відшкодування по справах, переданих згідно Реєстру справ. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести в зв`язку із озглядом даної справи становить 1385,58 грн, що складає 25 % від ціни позову.

2. Копію Договору про надання правової допомоги № 27 від 12.08.2021, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «МС ПАРТНЕРС», від імені якого діє Шимборська О.А., як об`єднанням, відповідно до предмету якого об`єднання зобов`язалося надати клієнту правову допомогу, визначену цим договором, а клієнт зобов`язався сплатити об`єднанню гонорар, а також здійснювати повне сприяння об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків (п. 1.1). За змістом п. 4.2 вказаного договору сторони погодили, що розмір винагороди (гонорар) за цим договором визначається із розрахунку 25 % від суми отриманого клієнтом страхового відшкодування по справах, переданих об`єднанню згідно реєстру справ.

3. Копію акту прийому-передачі регресних справ, зі змісту якого вбачається (п. 27), що ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» передало АО «МС ПАРТНЕРС» страхову справу № 10671 (страховий акт № 27) щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_3 в порядку регресу 5542,33 грн.

4. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно умов Договору про надання правової допомоги № 27 від 12 серпня 2021 року та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами оцінки відповідних доказів суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 1385,58 грн грн є документально доведеними.

Суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідачем до суду не подавалось.

Таким чином, зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 1385,58 грн є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

За такого, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу у справі № 915/1643/21 покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_3 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код 24175269) суму відшкодування в порядку регресу у розмірі 5542,33 грн, а також 2270,00 грн судового збору та 1385,58 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код 24175269);

Відповідач: Військова частина НОМЕР_3 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_4);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Повне рішення складено та підписано судом 11.08.2022.

Суддя О.Г. Смородінова