ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року

м. Київ

cправа № 906/785/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Олевської районної спілки споживчих товариств

на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.12.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 у справі

за позовом Олевської районної спілки споживчих товариств

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Два ЕС"

про припинення речового права та визнання права власності,

(У судове засідання з`явилися представники: позивача - Сищук В. В., Сорока О. І., відповідача - Габрієль Я. В.),

ВСТАНОВИВ:

При розгляді цієї справи перед судами постало питання щодо можливості вважати іншою підставою позову обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності щодо вимоги, яка вже переглядалася судами в іншій справі, і суди відмовили у позові саме внаслідок пропуску позовної давності.

Відповідь судів попередніх інстанцій на вказане питання - "ні". Верховний Суд погоджується з ними з огляду на таке.

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. 14.07.2021 Олевська районна спілка споживчих товариств (далі - Спілка) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Два ЕС" (далі - ТОВ "Два ЕС"), в якому просила припинити речове право ТОВ "Два ЕС" на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Богдана Хмельницького, 1, площею 486,4 кв. м, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі першого поверху торгівельного центру "Уборть" (далі - ТЦ "Уборть"), та визнати право власності на це нежитлове приміщення.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 906/1231/20 визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А. О. (далі - державний реєстратор Нілова А. О.) від 26.12.2014 № 18391729 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Богдана Хмельницького, 1, площею 486,4 кв. м, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі першого поверху ТЦ "Уборть" за ТОВ "Два ЕС", тому відповідно до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої вказаної статті) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

08.11.2021 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла позовна заява у новій редакції, згідно з якою він просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення від 26.12.2014 № 18391729 державного реєстратора Нілової А. О. про реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення за ТОВ "Два ЕС";

- припинити речове право ТОВ "Два ЕС" на спірне нежитлове приміщення;

- визнати за Спілкою право власності на вказане нежитлове приміщення.

Підставою для подання позовної заяви у новій редакції, в якій, крім вимог первісної позовної заяви викладено вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729, стало те, що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 рішення Північно-Західного апеляційного господарського суду від 08.06.21 у справі № 906/1231/20 скасовано, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишено в силі.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 04.11.2010 між Спілкою (позичальник) та ТОВ "Два ЕС" (позикодавець) укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 01/01/10-БП, згідно з умовами якого позикодавець надає до 04.04.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 100 000,00 грн.

30.01.2011 між Спілкою (позичальник) та ТОВ "Два ЕС" (позикодавець) укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 02/01/11-БП, відповідно до умов якого позикодавець надає до 31.03.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

08.11.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 03/11/12-БП, згідно з умовами якого позикодавець надає до 08.03.2013, а позичальник отримує фінансову допомогу у розмірі 110 000,00 грн.

09.11.2012 між Спілкою як іпотекодавцем та ТОВ "Два ЕС" як іпотекодержателем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 8709, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань, які виникли на підставі договорів про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, в заставу було передано приміщення І-го поверху нежитлової будівлі ТЦ "Уборть", що розташоване за адресою: Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Б. Хмельницького, 1, що складається з: "коридору 17 площею 17,4 кв. м, коридору 18 площею 24,7 кв. м, коридору 19 площею 2,9 кв. м, приміщення 20 площею 7,9 кв. м, кладової 23 площею 10,9 кв. м, коридору 39 площею 7,1 кв. м, приміщення 39-а площею 64 кв. м, приміщення 40 площею 14,1 кв. м, приміщення 41 площею 15,8 кв. м, коридору 42 площею 9,7 кв. м, коридору 43 площею 3,8 кв. м, вентиляційної шахти 43-а площею 1,2 кв. м, туалету 14 площею 1,7 кв. м, кладової 22 площею 2,5 кв. м, туалету 24 площею 1,2 кв. м, коридору 25 площею 6,8 кв. м, коридору 26 площею 2,7 кв. м, кабінету 27 площею 18 кв. м, коридору 23 площею 1,8 кв. м, коридору 29 площею 1,2 кв. м, туалету 30 площею 1,1 кв. м, туалету 31 площею 2,4 кв. м, коридору 32 площею 3,4 кв. м, приміщення 33 площею 14,4 кв. м, коридору 34 площею 23,1 кв. м, коридору 35 площею 2,2 кв. м, приміщення 36 площею 4,2 кв. м, коридору 36-а площею 11,2 кв. м, залу 37 площею 201,1 кв. м, коридору 37-а площею 3,4 кв. м, кладової 38 площею 4,5 кв. м, а всього загальною площею 486,4 кв. м".

Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки іпотекодавець засвідчив та гарантував, що цілком визнає, погоджується та розуміє порядок позасудового врегулювання та звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язується не чинити перешкод в реалізації іпотекодержателем (відповідачем) прав за цим договором.

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов основного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення умов основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку (п. 5.4 договору іпотеки).

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання міститься у п. 6.2 договору іпотеки.

Відповідно до п. 6.9 договору іпотеки іпотекодержатель набуває у власність або продає від свого імені предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

18.12.2014 державним реєстратором Олевського РУЮ Житомирської області проведена реєстрація права власності за ТОВ "Два ЕС" на нежитлове приміщення за адресою: Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Богдана Хмельницького, 1 (номер запису про право власності 8275944).

26.12.2014 державним реєстратором Ніловою А. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 18391729, згідно з яким за ТОВ "Два ЕС" зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 486,4 кв. м, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі першого поверху ТЦ "Уборть". Підставою для виникнення права власності став договір іпотеки від 09.11.2012.

За твердженням Спілки, про обставини щодо проведення державної реєстрації на спірне нежитлове приміщення за ТОВ "Два ЕС" їй стало відомо з листа Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" від 05.11.2019 № 101-8/1252, що стало підставою для звернення з позовами до суду з метою повернення майна.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.07.2020 у справі № 910/16947/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2020, відмовлено у задоволенні позову Спілки до ТОВ "Два ЕС" про визнання незаконним і скасування рішення від 26.12.2014 № 18391729 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Б. Хмельницького, 1, площею 486,4 кв. м, що складає 3/20 частин нежитлової будівлі першого поверху ТЦ "Уборть" за відповідачем, а також про припинення права власності відповідача на вказане приміщення шляхом скасування запису про право власності № 8275944 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вимоги позивача у справі № 910/16947/19 були обґрунтовані невиконанням ТОВ "Два ЕС" вимог статті 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності щодо надання документа, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень, оскільки в період з 04.04.2013 по 26.12.2014 на адресу Спілки не надходило жодних вимог від ТОВ "Два ЕС". Однак, під час розгляду вказаного позову Господарським судом Житомирської області встановлено, що 04.02.2015 ТОВ "Два ЕС" надіслало повідомлення № 01 про реєстрацію права власності на майно - об`єкт іпотеки, яке Спілка отримала 11.02.2015.

Після завершення розгляду спору у справі № 910/16947/19 Спілка, вважаючи, що відповідач незаконно зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, 06.10.2020 звернулася до суду з аналогічним позовом у справі № 906/1231/20, який обґрунтований іншими підставами, а саме порушенням ТОВ "Два ЕС" умов укладеного між сторонами іпотечного договору та вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку", а саме у зв`язку з непроведенням оцінки предмета іпотеки. При цьому оскільки рішення про державну реєстрацію, на думку позивача, є незаконним, то ним також заявлено похідну вимогу про припинення права власності ТОВ "Два ЕС" на спірне нежитлове приміщення.

У справі № 906/1231/20 розглядалися вимоги Спілки про:

- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729;

- припинення права власності ТОВ "Два ЕС" на спірне нежитлове приміщення шляхом скасування запису про право власності № 8275944 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 у справі № 906/1231/20 встановлено, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 підлягає задоволенню, оскільки у документах, поданих для державної реєстрації права власності за ТОВ "Два ЕС", відсутня оцінка предмета іпотеки, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору іпотеки; суд дійшов висновку, що за відсутності оцінки предмета іпотеки на час набуття його у власність ТОВ "Два ЕС" відсутні правові підстави вважати про дотримання справедливого балансу інтересів сторін правовідносин внаслідок вчинення державним реєстратором оскаржуваних у цій справі дій; водночас суд зазначив про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення права власності ТОВ "Два ЕС" на вказане приміщення шляхом скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки така вимога в розумінні статті 5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є неефективним способом захисту, враховуючи, що на час ухвалення рішення судом такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права закон не передбачав.

Водночас суд відмовив у задоволенні позову у справі № 906/1231/20, оскільки Спілка звернулася з позовною заявою 06.10.2020, тобто з пропуском позовної давності, оскільки, як було встановлено судами у справі № 910/16947/19, позивачу стало (могло стати) відомо про порушення його права з моменту отримання ним листа-повідомлення від 04.02.2015 № 01, а саме з 11.02.2015. При цьому позивач ані в письмовій, ані в усній формах у судових засіданнях не клопотав про визнання причин пропуску позовної давності поважними, оскільки вважав, що вона не пропущена.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2021 у справі № 906/1231/20 та прийнято інше рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення від 26.12.2014 № 18391729, прийняте державним реєстратором Ніловою А. О.

У зв`язку із скасуванням постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №906/1231/20 рішення від 26.12.2014 № 18391729 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення позивач звернувся з позовною заявою у справі № 906/785/21 і просив припинити речове право ТОВ "Два ЕС" та визнати за Спілкою право власності на нежитлове приміщення.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 рішення Північно-Західного апеляційного господарського суду від 08.06.21 у справі № 906/1231/20 скасовано, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишено в силі.

Судом касаційної інстанції у справі № 906/1231/20 підтримано висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог Спілки про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 у зв`язку із пропуском позовної давності.

Зважаючи на викладене, позивач доповнив позовні вимоги у справі № 906/785/21 вимогою про визнання незаконним та скасування рішення від 26.12.2014 № 18391729 про реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення.

Підставою для звернення з цією вимогою стало те, що лише у 2020 році позивач дізнався, що при проведенні реєстрації права власності на предмет іпотеки ТОВ "Два ЕС" не було проведено та подано державному реєстратору оцінку предмета іпотеки, що суперечить умовам договору іпотеки. Зазначена обставина була визнана ТОВ "Два ЕС" та встановлена судовим рішенням під час розгляду справи № 906/1231/20.

Позивач зазначає, що вказану вимогу розглянуто судом під час розгляду справи № 906/1231/20, якою встановлено факт отримання позивачем 11.02.2015 повідомлення від 04.02.2015 №01 про реєстрацію права власності за відповідачем.

3. Короткий зміст судових рішень у справі

3.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.12.2021 у справі № 906/785/21, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022, закрито провадження у справі в частині вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію прав. Відмовлено в позові в частині вимог про припинення речового права та про визнання права власності.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд мотивовано тим, що підставою для вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 у справі № 906/1231/20 позивач зазначив порушення відповідачем умов договору іпотеки у зв`язку з проведенням реєстрації права власності без оцінки предмета іпотеки. Водночас у справі № 906/785/21 підставою для звернення з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729 також зазначено недотримання відповідачем умов договору іпотеки в частині проведення оцінки предмета іпотеки під час реєстрації права власності на приміщення, про що відповідач не міг не знати. З викладеного убачається, що під час розгляду справи № 906/1231/20 між тими ж сторонами, судом розглянуто вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 з тих самих підстав.

Оскільки у справі № 906/1231/20 судом вже вирішено вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729 з тих самих підстав, суди прийшли висновку, що провадження у справі № 906/785/21 підлягає закриттю в частині цієї вимоги.

Вимоги позовної заяви про припинення речового права та про визнання за Спілкою права власності є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729.

Оскільки в задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729 рішенням суду у справі № 906/1231/20 відмовлено , а у цій справі провадження щодо цієї ж вимоги закрито, то вимоги про припинення речового права та про визнання права власності є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Спілка звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Заявник вважає, що судами не враховано правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 9901/306/20, від 01.03.2021 у справі № 917/655/20, від 17.08.2021 у справі № 924/1708/14 (924/1024/20), від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, від 07.11.2019 у справі № 912/30/18, від 20.08.2019 у справі № 916/3255/17, щодо застосування приписів статті 231 ГПК України і розмежування предмета та підстав позову.

Скаржник стверджує, що у справі № 906/1231/20 він заявляв вимогу скасувати рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 і суди дійшли висновку щодо її обґрунтованості, але відмовили у зв`язку із пропуском позовної давності. У той же час, заявляючи вказану вимогу у справі яка розглядається, Спілка навпаки ставить питання про визнання поважними причин пропуску позовної давності щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729. Вирішення питання щодо причин поважності пропуску позовної давності, на думку позивача, є новою підставою для розгляду справи.

При цьому заявник посилається на те, що він не міг дізнатися зі змісту листа-повідомлення відповідача від 04.02.2015 № 01 про те, що при проведенні реєстрації права власності на предмет іпотеки ТОВ "Два ЕС" не було проведено та подано державному реєстратору оцінку предмета іпотеки, що суперечить договору іпотеки. Вказана обставина була встановлена лише під час розгляду справи № 906/1231/20. Оскільки про цю обставину стало відомо лише у 2020 році, то причина пропуску позовної давності є поважною, а наявність цих обставин з незалежних від позивача підстав унеможливлювала своєчасне подання позову. У той же час суди попередніх інстанцій вказаного не взяли до уваги та не дослідили причини поважності пропуску позовної давності.

Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням воєнного стану, чим позбавив позивача права представляти його інтереси в суді та надавати пояснення.

4.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржені судові рішення.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. Як слідує зі змісту касаційної скарги, заявник не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині закриття провадження у справі.

5.4. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті позовних вимог у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі, визначений у статті 231 ГПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає у тому, що у разі ухвалення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania, № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

У пункті 91 рішення від 09.11.2004 "Науменко проти України" ЄСПЛ наголосив, що: "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів."

Однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами позову.

При цьому для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмета, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 917/655/20, від 31.03.2021 у справі № 9901/306/20, від 17.08.2021 у справі № 924/1708/14 (924/1024/20), від 27.05.2020 у справі № 761/35475/18, від 07.11.2019 у справі № 912/30/18, від 20.08.2019 у справі № 916/3255/17, на які посилається скаржник на обґрунтування підстави оскарження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 у справі № 906/1231/20 позивач зазначив порушення відповідачем умов договору іпотеки у зв`язку з проведенням відповідачем реєстрації права власності без оцінки предмета іпотеки. Водночас у справі № 906/785/21 підставою для звернення з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729 також зазначено недотримання відповідачем умов договору іпотеки в частині непроведення оцінки предмета іпотеки під час реєстрації права власності на приміщення, про що відповідач не міг не знати.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як слідує зі змісту рішень у справі № 906/1231/20, позивач ні в письмовій формі, ні в усній формі у судових засіданнях не клопотав перед судом про визнання причин пропуску позовної давності поважними, оскільки вважав, що він не є пропущеним. Тобто за наявності відповідного клопотання відповідача про застосування позовної давності, позивач скористався своїми правами та, маючи таку можливість, не подавав відповідну заяву щодо визнання поважними пропуску позовної давності. Способом реалізації власних прав у справі № 906/1231/20 позивач обрав заперечення факту пропуску позовної давності.

У свою чергу, звертаючись із позовом у справі № 906/785/21 заявляючи аналогічну вимогу щодо скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729, визначаючи той же суб`єктний склад, позивач відмінно від справи № 906/1231/20 лише стверджує щодо поважності пропуску ним позовної давності стосовно вказаної вимоги.

Колегія суддів зауважує, що у справі № 906/785/21 посилаючись на поважність пропуску позовної давності щодо вимоги, яка вже розглядалася у справі № 906/1231/20, заявник не наводить інших підстав позову, а фактично лише наводить інші підстави щодо обставин застосування позовної давності до спірних правовідносин. У цій ситуації лише внаслідок встановлення судами у справі № 906/1231/20 пропуску позовної давності позивач фактично змінює власну позицію щодо вказаних обставин із заперечення факту пропуску на доведення поважності причин такого пропуску.

Відходячи від власних попередніх заяв під час розгляду справи № 906/1231/20 стосовно заперечення факту пропуску позовної давності, скаржник фактично намагається повторно розглянути аналогічну позовну вимогу. Верховний Суд зауважує, що розгляд судами у справі № 906/785/21 вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. від 26.12.2014 № 18391729 ставитиме під сумнів рішення судів у справі № 906/1231/20, що є недопустимим з огляду на принцип юридичної визначеності, на який також звернуто увагу у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 917/655/20, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження.

З наведеного слідує, що оскільки позивач скористався своїм правом на звернення з позовом у справі № 906/1231/20, в якій була заявлена вимога про скасування рішення державного реєстратора від 26.12.2014 № 18391729, і судами у вказаній справі її розглянуто та відмовлено внаслідок пропуску позовної давності, повторний розгляд у справі № 906/785/21 такої ж вимоги лише внаслідок обґрунтування поважності причин пропуску позовної давності суперечитиме приписам процесуального законодавства (статті 175, 231 ГПК України).

Таким чином, встановивши тотожність суб`єктного складу, предмета та підстав, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо необхідності закриття провадження в частині оскарження рішення державного реєстратора Нілової А. О..

Доводів щодо розгляду судами інших позовних вимог касаційна скарга не містить.

Заявник також зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням воєнного стану, чим позбавив його права представляти його інтереси в суді та надавати пояснення.

Верховний Суд зауважує, що судом апеляційної інстанції ухвалою від 06.04.2022 було повідомлено позивача, що розгляд його апеляційної скарги відбудеться 05.05.2022, також в ухвалі зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2022 задоволено заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Як слідує із матеріалів справи, 02.05.2022 позивач надіслав до апеляційного господарського суду клопотання про перенесення розгляду справи № 906/785/21.

У постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 у справі № 906/785/21 вказано на те, що суд відхилив зазначене клопотання, оскільки скаржник у справі був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалася, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини.

Верховний Суд зазначає, що позивач скористався своїм правом на апеляційне оскарження і в межах його доводів суд апеляційної інстанції здійснював перегляд судового рішення. У свою чергу, відповідно до приписів статті 202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні. Крім того, участь представників учасників справи в судовому засіданні, призначеному ухвалою від 06.04.2022, обов`язковою не визнавалась. У свою чергу, в резолютивній частині зазначеної ухвали (пункт 2) роз`яснено про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак позивач ним також не скористався.

5.5. Верховний Суд вважає, що оскільки доводи скаржника щодо допущення судами порушень норм процесуального права не підтвердилися, відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 13.12.2021 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 у справі № 906/785/21.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

6.1. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржені у справі рішення і постанову необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані рішення, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Олевської районної спілки споживчих товариств залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.12.2021 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 у справі № 906/785/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ