ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 Справа № 914/879/22

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, Львівська обл., м. Борислав,

про: стягнення 275 374, 33 грн.

Суддя Синчук М.М.

За участю секретаря судового засідання Кравчук І.В.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сливка В.В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про стягнення 275 374, 33 грн.

Ухвалою суду від 09.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі №914/879/22 за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін; проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.05.2022.

Канцелярією Господарського суду 27.05.2022 зареєстровано відзив на позовну заяву.

Відзив долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.05.2022 суд відклав розгляд справи на 27.06.2022.

Канцелярією Господарського суду 09.06.2022 зареєстровано відповідь на відзив.

Відповідь на відзив долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.06.2022 суд оголосив перерву до 11.07.2022.

Через канцелярію Господарського суду від відповідача 01.07.2022 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Суд долучив докази до матеріалів справи.

Канцелярією Господарського суду 11.07.2022 зареєстровано заперечення позивача на клопотання відповідача про долучення доказів.

У судовому засіданні 11.07.2022 суд оголосив перерву до 18.07.2022.

У судове засідання 18.07.2022 представник позивача не з`явився, через канцелярію Господарського суду 12.07.2022 подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судове засідання 18.07.2022 представник відповідача з`явився, надав пояснення щодо предмету спору.

У судовому засіданні 18.07.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позивач стверджує, що відповідачем не здійснено своєчасної оплати за послугу з розподілу електричної енергії, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за січень - лютий 2022 на суму 275 374, 33 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач зазначає, що його вина в несвоєчасній сплаті за послуги з розподілу електричної енергії відсутня, оскільки КП "Вододар" є комунальною власністю Бориславської територіальної громади в особі Бориславської міської ради та суб`єктом господарювання в сфері питної води, питного водопостачання та об`єктом життєзабезпечення і стратегічного значення.

Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати послуг Позивача є кошти, отримані в якості оплати за спожиті послуги водопостачання та водовідведення з боку населення та бюджетних установ.

Відповідач вказує, що діючі тарифи на послуги водопостачання на сьогоднішній день являються економічно необґрунтованими, в зв`язку з цим підприємство щомісячно несе збитки в розмірі 250-270 тис.грн. та немає достатніх обігових коштів для ведення господарської діяльності, за 1-й квартал 2022 року збитки підприємства склали 1 109 765 грн, а тому погашати велику суму боргу, що складає 275 374,33 грн., власними коштами підприємство не має можливості через скрутне фінансове становище.

Також, як зазначає відповідач, у разі покладення на КП «Вододар» надмірного грошового навантаження у вигляді стягнення грошових коштів, які підприємство не в змозі оплатити через нестачу фінансування, існує реальна загроза припинення таких послуг, а відтак порушення державної політики щодо забезпечення населення питною водою, тому у відзиві відповідач просив суд у разі стягнення суми боргу в резолютивній частині рішення надати розстрочку в його виконанні на 12 (дванадцять) місяців, шляхом оплати щомісячних платежів, рівними частинами до тридцятого числа відповідного місяця і до погашення всієї суми заборгованості.

Фактичні обставини встановлені судом.

11 грудня 2018 КП «ВОДОДАР» (далі Споживач, Відповідач) подано заяву-приєднання до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі Договір).

Позивач та відповідач уклали Договір про постачання електричної енергії № 90654 від 01.04.2018. За умовами пункту 1 цього Договору постачальник (Позивач) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.2.3.3 Договору Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (п.2.3.4).

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2018 року; Договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов ( п.9.4 Договору).

Згідно з Договором про надання послуг з розподілу та Додатком №4 «Порядок розрахунків» розрахунок Споживача з Оператором системи здійснюється у грошовій формі за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕКП. Тарифи (ціна) за послуги з розподілу електричної енергії на ринку електричної затверджуються Регулятором та розміщуються на офіційному сайті Оператора системи розподілу (п.2. Додатка № 4 «Порядок розрахунків»). Розрахунковим місяцем (періодом) вважається календарний місяць.

Сторони 27 червня 2018 підписали додаткову угоду до Договору №90654 від 01.04.2018 про постачання електричної енергії згідно з якою при здійсненні розрахунків за електричну енергію Сторони погодили використання системи онлайн-розрахунків «Персональний кабінет» на wеb-сайті Постачальника за доменною адресою: https://info.loe.lviv.ua (далі - Персональний кабінет), зокрема подання інформації щодо даних розрахункових засобів обліку, отримання актів про використану електричну енергію, актів про прийняття-передавання товарної продукції, актів звірки розрахунків, отримання рахунків на оплату електричної енергії та ін.

Згідно з п. 3.2. Додаткової угоди від 27 червня 2018 споживач самостійно отримує рахунок на оплату електричної енергії у Персональному кабінеті, який вважається таким, що наданий Споживачу Постачальником. У разі необхідності, рахунок в паперовому вигляді Споживач може отримати у Постачальника, звернувшись у розрахункову групу.

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги постачання електричної енергії, а саме згідно з наданими рахунками на оплату електричної енергії:

Рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 300501/216708-1 за січень 2022 року на загальну суму 345 618, 57 грн; (зокрема, за січень 2022 року нараховано 181 573, 93 грн., борг за попередній період 202 244, 64 грн.).

Рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 300502/217968-1 за лютий 2022 року на загальну суму 335 374,33 грн; (зокрема, за лютий 2022 року нараховано 155 355, 76 грн., борг за попередній період 345 618, 57 грн.).

Відповідач частково оплатив надані послуги як вбачається з платіжних доручень, а саме 31 березня 2022 згідно платіжного доручення №3797 на суму 29 000, 00 грн., платіжного доручення №5807 на суму 25 000, 00 грн., платіжного доручення №5806 на суму 6 000, 00 грн. Як встановлено судом відповідачем в березні сплачено позивачу 60 000, 00 грн.

Відповідач надав суду копії платіжних доручень за період з січня по травень 2022 на суму 1 754 023, 36 грн.

Як вбачається з платіжних доручень наданих відповідачем суду, отримувач за такими є ТзОВ Львівенергозбут, призначення платежу оплата за електричну енергію по особовому рахунку.

ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Як встановлено судом 11 грудня 2018 КП «ВОДОДАР» (далі Споживач, Відповідач) подано заяву-приєднання до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі Договір).

Позивач та відповідач уклали Договір про постачання електричної енергії № 90654 від 01.04.2018. За умовами пункту 1 цього Договору постачальник (Позивач) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.2.3.3 Договору Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (п.2.3.4).

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2018 року; Договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов ( п.9.4 Договору).

Згідно з Договором про надання послуг з розподілу та Додатком №4 «Порядок розрахунків» розрахунок Споживача з Оператором системи здійснюється у грошовій формі за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕКП. Тарифи (ціна) за послуги з розподілу електричної енергії на ринку електричної затверджуються Регулятором та розміщуються на офіційному сайті Оператора системи розподілу (п.2. Додатка № 4 «Порядок розрахунків»). Розрахунковим місяцем (періодом) вважається календарний місяць.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги постачання На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги постачання електричної енергії, а саме згідно з наданими рахунками на оплату електричної енергії:

Рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 300501/216708-1 за січень 2022 року на загальну суму 345 618, 57 грн; (зокрема, за січень 2022 року нараховано 181 573, 93 грн., борг за попередній період 202 244, 64 грн.).

Рахунок за послуги з розподілу електричної енергії № 300502/217968-1 за лютий 2022 року на загальну суму 335 374,33 грн; (зокрема, за лютий 2022 року нараховано 155 355, 76 грн., борг за попередній період 345 618, 57 грн.).

Відповідач частково оплатив надані послуги як вбачається з платіжних доручень, а саме 31 березня 2022 згідно платіжного доручення №3797 на суму 29 000, 00 грн., платіжного доручення №5807 на суму 25 000, 00 грн., платіжного доручення №5806 на суму 6 000, 00 грн. Як встановлено судом відповідачем в березні сплачено позивачу 60 000, 00 грн.

Платіжні доручення за період з січня по травень 2022 на суму 1 754 023, 36 грн. надані відповідачем, не беруться судом до уваги, оскільки як вже встановлено судом, отримувачем за ними є ТзОВ ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ, тоді як позивачем у даній справі є Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго». Предметом спору є стягнення за неоплачені послуги з розподілу електричної енергії, призначення платежу у наданих платіжних дорученнях «Оплата за електричну енергію по особовому рахунку».

Враховуючи вищенаведене, судом не можуть братись до уваги надані платіжні доручення, оскільки такі не є належним доказом та не стосуються предмета спору у даній справі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, з урахуванням рахунків і відомостей про здійснення відповідачем оплат, за послуги з розподілу електричної енергії у відповідача за період січень-лютий 2022 року виникла заборгованість у розмірі 275 374,33 грн.

Щодо посилання відповідача на скрутне матеріальне становище, суд зазначає наступне.

В силу ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності третіх осіб.

Згідно з положеннями ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

У постанові Верховного Суду від 25.06.2020р у справі № 910/4926/19, зокрема, зазначається, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17.

Отже, посилання Відповідача на те, що заборгованість виникла через значну дебіторську заборгованість, низькі тарифи на водопостачання не може бути підставою для односторонньої відмови від виконання взятих зобов`язань, не сплати за послугу по розподілу електричної енергії.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позовна вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 275 374,33 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Щодо клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Клопотання про розстрочення виконання рішення суду мотивоване скрутним фінансовим становищем підприємства. Зокрема, Відповідач вказує, що діючі тарифи на послуги водопостачання на сьогоднішній день являються економічно необґрунтованими, в зв`язку з цим підприємство щомісячно несе збитки в розмірі 250-270 тис.грн. та немає достатніх обігових коштів для ведення господарської діяльності, за 1-й квартал 2022 року збитки підприємства склали 1 109 765 грн, а тому погашати велику суму боргу, що складає 275 374,33 грн., власними коштами підприємство не має можливості через скрутне фінансове становище.

Також, як зазначає відповідач, у разі покладення на КП «Вододар» надмірного грошового навантаження у вигляді стягнення грошових коштів, які підприємство не в змозі оплатити через нестачу фінансування, існує реальна загроза припинення таких послуг, а відтак порушення державної політики щодо забезпечення населення питною водою.

Згідно з частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру спору, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Окрім того, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яким, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004р. зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 15.03.2011р. №3135-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зважаючи на вказане, з дотриманням прав на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, беручи до уваги аргументи відповідача, суд вважає за необхідне розстрочити сплату основного боргу на 3 місяці рівними частинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача 9 600, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, зважаючи на положення частин 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналізуючи надані позивачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

До позовної заяви долучено договір № 22/4-16 від 27 квітня 2022 про надання правничої допомоги, укладений позивачем із Адвокатським об`єднанням «Юріс Консультус» для надання правової допомоги у справі про стягнення 275 374,33 грн.

Згідно п. 4.1. Договору авансова оплата правничої допомоги становить 9 600,00 грн.

28 квітня 20212 року позивачем сплачено Адвокатському об`єднанню «Юріс Консультус» 9 600,00 грн. по рахунку № 22/051 від 28.04.2022 року (рахунок долучений до позовної заяви). Зокрема, в рахунку зазначено види робіт на суму 9 600,00 грн.: вивчення та аналіз матеріалів справи 2 400,00грн. (кількість 3, ціна 800 грн.), аналіз законодавства та судової практики справі 1 600,00 грн. (кількість 2, ціна 800,00 грн.), складання клопотань, заяв, заперечень та інших процесуальних документів 2 400,00 грн. (кількість 3, ціна 800,00 грн.), участь в судовому засіданні 3 200,00 грн. (кількість 4, ціна 800,00 грн.).

Суд зазначає, що іншого деталізованого опису робіт чи двостороннього акту наданих послуг не подано. Проте, оскільки саме такий рахунок оплачено позивачем, то у відповідний спосіб клієнт погодився із обсягом та вартістю наданих Адвокатським об`єднанням послуг.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (ВС/КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020)

Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, проаналізованих вище, та у співвідношенні із заактованими клієнтом і адвокатом видами правової допомоги, суд доходить висновку, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 9 600, 00 грн. є обґрунтованими, реальними, натомість твердження Відповідача про те, що розмір витрат не є співмірним і дійсним не підтверджено жодними належними і допустимими доказами, тому суд не бере такі до уваги.

З урахуванням положень статті 129 (п. 3, ч. 2) Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено повністю, тому до стягнення з відповідача правова допомога підлягає в розмірі 9 600, 00 грн.

Суд також звертає увагу, що такими висновками не здійснюється втручання в договірні відносини між клієнтом та адвокатським об`єднанням.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 37650131, 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Володимира Великого, буд. 229А) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (ідентифікаційний код юридичної особи 00131587, 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3) 275 374, 33 грн заборгованості.

3. .Стягнути Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 37650131, 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Володимира Великого, буд. 229А) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (ідентифікаційний код юридичної особи 00131587, 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3) 4 130, 63 грн сплаченого судового збору та 9 600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Розстрочити стягнення 275 374, 33 грн основної заборгованості на 3 місяці рівними частинами.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2022.

Суддя Синчук М.М.