ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2022 р. м. Київ

Справа № 911/357/22

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «ЕЛІТ СТРОЙ» до ОСОБА_1 про стягнення 7108,91грн, без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "ЕЛІТ СТРОЙ" (далі - ТОВ «ІБК «Еліт Строй») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи - підприємця Герасименка Олега Анатолійовича про стягнення 7 108,91грн, з яких: 6 546,12грн - основний борг; 562,79грн - 3% річних за період з 23.03.2019 по 01.02.2022.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання з оплати у встановлений строк товару, переданого за видатковою накладною №РН-0000002 від 08.10.2018, збільшення вартості якого узгоджено сторонами актом №ОУ-0000022 від 22.03.2019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.1-7,34-36).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2022 відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, а також встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.52-53).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем 30.03.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №121 (а.с.55).

Поштове відправлення №113, у якому направлено копію відповідної ухвали відповідачу, 02.06.2022 повернуто з довідкою відділення поштового зв`язку с. Рогозів від 23.02.2022, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.56-59). Між тим адреса, за якою направлено відповідне поштове відправлення, відповідає адресі відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23).

В силу п. 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу - в момент отримання ухвали про відкриття (30.03.2022), а відповідачу - в моменту складання довідки про відсутність за адресою, зареєстрованою у встановленому порядку (23.02.2022).

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений законом строк, а також протягом більш ніж 3 місяців після закінчення боєвих дій на території Київської області, відзив на позов до суду не находив; клопотань про поновлення відповідного строку суд до прийняття рішення у справі не отримав.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у строк, визначений ч.7 ст.252 ГПК України, до суду не надходило.

Як визначено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000002 від 08.10.2018 позивачем - ТОВ «БІК «Еліт Строй» передано відповідачу - ФОП Герасименку О.А. товар - асфальтобетонну суміш пісчану типу Г4 у кількості 42т загальною вартістю з ПДВ 98 280грн (а.с.9).

Оплата відповідного товару одразу після його передачі відповідачем не здійснена.

08.11.2018 відповідачем перераховано позивачу 98 280грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.11).

22.03.2019 сторонами складено акт №ОУ-0000022, яким узгоджено збільшення вартості переданого товару на 6546,12грн з ПДВ (а.с.15).

Листом від 08.10.2020 за вих.№172 (а.с.16), направлення якого відповідачу 09.10.2020 та вручення 10.10.2020 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №382 (а.с.17), позивач звернувся до відповідача щодо оплати боргу у розмірі 6546,12грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що борг за поставлений товар у розмірі 6546,12грн, збільшення вартості якого узгоджено сторонами, на даний час відповідачем не погашено.

Предметом спору в даній справі є наявність у відповідача обов`язку розрахуватись за поставлений товар, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення виконання відповідного зобов`язання.

Заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, як унормовано ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Як визначено п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а саме правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент передачі товару) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У даній справі сторонами не дотримано письмової форми правочину, однак, згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факт укладення сторонами договору купівлі-продажу вказаного у накладній товару в усній формі підтверджується письмовим доказом - підписаною сторонами видатковою накладною, з якої також вбачається факт виконання позивачем зобов`язання з передачі відповідачу відповідного товару, вид, кількість та вартість якого зазначена у такій накладній, а також фактом часткової плати вказаного товару відповідачем.

Під час розгляду справи по суті відповідач не заперечив факту укладення відповідного правочину шляхом подання доказів.

Таким чином, суд вважає що між сторонами в усній формі укладено правочин, що підтверджено письмовими доказами, які також свідчать про зміну ціни товару за згодою сторін, що підтверджено двостороннім актом.

Укладений сторонами договір (правочин) в усній формі є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст.175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Так, як визначено ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Під час розгляду справи, сторонами не надано доказів зміни загального правила, визначеного вищевказаною нормою, щодо строку оплати поставленого товару. Отже, відповідач мав оплатити переданий товар після його прийняття, а також здійснити доплату його вартості після її узгодження актом від 22.03.2022.

Оскільки доказів доплати 6546,12грн в рахунок оплати товару відповідач не надав під час розгляду справи, ним не спростовані посилання позивача на наявність боргу за переданий товару у відповідному розмірі.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 6546,12грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період з 23.03.2019 по 01.02.2022 у розмірі 562,79грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок відповідних вимог здійснений з урахуванням строку оплати, визначеного законом, зважаючи на те, що узгодження збільшення ціни мало місце лише 22.03.2019, періоду прострочення, розміру боргу і є арифметично вірним.

З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення з відповідача 562,79грн процентів є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають покладення на відповідача у повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 481грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

У першій заяві по суті - позовній заяві позивач вказав, що орієнтовний розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги складає 12 000грн. Між тим, будь-яких доказів у підтвердження витрат у відповідній частині на момент прийняття рішення позивач не надав і з заявою про розподіл фактичних витрат, які понесені чи мають бути понесені у зв`язку з наданням такої допомоги під час розгляду даної справи, не звертався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Герасименка Олега Анатолійовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія «ЕЛІТ СТРОЙ» (ідентифікаційний код 40086333; 08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Дзержинського, 3 кв.45) 6546,12грн основного боргу, 562,79грн - 3% річних, а також 2481грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова